490/1866/17 20.11.2017
н/п 1-кп/490/514/2017
Справа № 490/1866/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
кримінальне провадження №0005125 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, непрацюючого, засудженого вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2016 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
30.10.2016 близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2016 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільненого в порядку ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, перебуваючи в м. Миколаєві, на території Миколаївської центральної районної лікарні, розташованої за адресою: вул. Поштова, буд. 120, підійшов до автомобілю «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_6 знаходився поза межами транспортного засобу, де в салоні, на передній панелі автомобіля побачив мобільний телефон марки «S-TELL» та вирішив ним заволодіти. Із цією метою, направленою на таємне викрадення майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх злочинність, скориставшись тим, що його злочинні дії не помітні для оточуючих, відкрив праві двері автомобілю «Фольксваген» державний номерний знак НОМЕР_1 , та шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «S-TELL» вартістю 2445 грн.
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 2445 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, з кваліфікуючою ознакою - повторність, винним у вчиненні якого визнається.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, суду показав, що восени приблизно о 09 годині ранку, точної дати та часу не пам`ятає, він із цивільною дружиною ОСОБА_8 , з якою знаходиться у стосунках близько 5 років, знаходилися на території Миколаївської центральної лікарні де, після відвідування кабінету ренотерапії, пішли разом до туалету, розташованого у дворі лікарні. Після ОСОБА_3 до туалету зайшла його дружина, яку він не став чекати та почав рухатися у бік виходу з лікарні. Коли його наздогнала ОСОБА_8 , вона показала йому мобільний телефон, який нібито знайшла в туалеті на підлозі. Знайдений телефон у цей же день вони разом здали у ломбард за 1000 грн. Виручені кошти витратили на власні потреби. Приблизно через місяць до них додому приїхали працівники поліції. ОСОБА_8 була дуже схвильованою, та розповіла ОСОБА_3 , що мобільний телефон, який вони здали у ломбард, вона не знайшла, а викрала з автомобілю на території лікарні. ОСОБА_3 , намагаючись заспокоїти дружину, запевнив її що візьме вину на себе задля її безпеки та її доньки. Пізніше, на досудовому розслідуванні, ОСОБА_3 зрозумів, що злочин, який він начебто узяв на себе, вчинений під час випробувального терміну, а тому йому загрожує реальне позбавлення волі, через що ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні зізналася слідчому у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Хоча ОСОБА_9 не визнає своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за вказаних вище обставин, його вина підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду показав, що 30 жовтня 2016 року приблизно о 11 год. 00 хв., знаходився на території Миколаївської центральної районної лікарні, розташованої за адресою: вул. Поштова, буд. 120, у м. Миколаєві, куди прибув на мікроавтобусі «Фольксваген» з водієм ОСОБА_6 . Вийшовши з автомобілю з водієм направився до моргу забрати тіло померлої тещі, залишивши на панелі автомобілю два мобільних телефони, один з яких марки «S-TELL». Автомобіль було припарковано біля моргу задніми дверима до входу, задні двері були відкриті для покладення труни, пасажирські двері зачинені, але автомобіль на замок не зачинявся. В автомобілі нікого не залишилося, у приміщенні моргу він із водієм знаходився приблизно 5 хвилин. Чекаючи на працівників моргу він помітив чоловіка, одягнутого у куртку темного кольору, який знаходився збоку переднього пасажирського сидіння на відстані 1,5-2 метри від автомобілю «Фольксваген», однак цьому значенню не придав, оскільки неподалік знаходився громадський туалет. Після того, як поклали труну до машини та зачинив задні двері, ОСОБА_7 , відкривши пасажирські передні двері, виявив відсутність одного мобільного телефону;
- показаннями свідка ОСОБА_6 , який надав суду аналогічні показання щодо часу та місця події, з зазначенням того факту, що дійсно ОСОБА_7 на передній панелі навпроти пасажирського сидіння залишив два мобільні телефони, задні двері автомобілю були настіж відкриті для покладення труни, а двері пасажирські закриті але не на замок. Лобове скло автомобілю, не тоноване, проглядається з висоти середнього зросту, що не становить перешкоди побачити предмети які знаходяться на панелі автомобіля. Зі слів потерпілого ОСОБА_7 йому відомо та обставина, що до автомобілю «Фольксваген» заглядала стороння особа, чоловічої статті;
- заявою ОСОБА_3 , на ім`я слідчого Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, як убачається з її змісту, ОСОБА_3 не заперечує про крадіжку мобільного телефону з автомобілю на території Миколаївської центральної районної лікарні 30.10.2016 та добровільно віддає чохол від нього;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.12.2016, де потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_3 серед інших, як особу, яку він бачив 30.10.2016 біля мікроавтобусу, з якого було викрадено мобільний телефон марки "S-TELL" у коричневому шкіряному чохлі;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2017, яким підтверджено повноту та правильність фіксації показів потерпілого ОСОБА_7 із фотографіями слідчого експерименту на цифровому носії інформації;

Досліджені докази судом визнані належними та допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд не приймає як доказ свідчення свідка ОСОБА_8 , оскільки розцінює їх як вигородження ОСОБА_3 через наступні обставини.
Будучи попередженою про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, передбачену ст. 384 КК України, та надавати правдиві показання, свідок ОСОБА_8 , суду показала про непричетність ОСОБА_3 до цього злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, зазначивши про свою винуватість за наступних обставин.
У жовтні 2016, перебуваючи в м. Миколаєві, на території Миколаївської центральної районної лікарні, розташованої за адресою: вул. Поштова, буд. 120, з автомобіля білого кольору, припаркованого біля туалету у дворі лікарні, викрала мобільний телефон у шкіряному коричневому чохлі. Мобільний телефон був у чохлі у виді книжки, у відкритому положенні, з нього роздавався дзвінок, лежав на панелі і біля нього нічого іншого не було. Впевнившись, що біля автомобілю нікого не було, підійшла до дверей пасажирського сидіння, відчинила їх, та вкрала телефон. ОСОБА_3 в крадіжці не зізналася, запевнила його в тому, що телефон знайшла на підлозі в туалеті. В подальшому, телефон здали у ломбард оформивши договір на своє ім`я.
Вищевказані показання свідка ОСОБА_8 є сумнівними, через що суд їх відхиляє з огляду на наступне. Свідок ОСОБА_8 під час дачі показань у судовому засіданні вказала на невірний спосіб відчинення дверей автомобілю, з якого було викрадено мобільний телефон, через що заплуталась у своїх показаннях так і не відповівши суду про спосіб вчиненого діяння. На слідчому експерименті свідок ОСОБА_8 не впізнала автомобіль, з якого начебто вона викрала мобільний телефон, що підтверджується протоколом пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 01.02.2017. Крім цього, ОСОБА_8 вказала на місцезнаходження мобільного телефону, та спосіб його викрадення, що має відображення у протоколі проведення слідчого експерименту від 31.01.2017, при цьому зазначивши, що на панелі автомобіля був лише один мобільний телефон, однак з показань потерпілого та свідка ОСОБА_6 вбачається, що на панелі автомобілю було залишено два мобільних телефони. Крім цього, потерпілий заперечував факт знаходження мобільного телефону в чохлі у відкритому стані (стан книжки), оскільки не має такої звички, для цього і придбавав для телефону чохол у виді книжки.
Суд враховує показання свідка ОСОБА_8 як спосіб захисту ОСОБА_3 яка будучи співмешканкою та перебуваючи в тісних стосунках з обвинуваченим, зрозуміла відповідальність ОСОБА_3 за вчинений у період випробувального терміну злочин, за який йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, та погодилася надати протилежні свідчення з метою його вигородження. ОСОБА_8 , розуміючи, що є раніше не судимою, та маючи на утриманні малолітню дитину, у разі взяття вини на себе, зможе уникнути покарання у виді позбавлення волі та буде звільнена судом від покарання з випробуванням.
Той факт, що свідок ОСОБА_8 здала у ломбард викрадений телефон на власне ім`я, не свідчить про непричетність ОСОБА_3 до крадіжки мобільного телефону за вищевказаних обставин, оскільки через втрату власного паспорта, укладання договору із ломбардом було би неможливим.
Аналіз досліджених доказів дає підстави суду для висновку у винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а свідчення свідка ОСОБА_8 не інакше як спосіб захисту ОСОБА_3 .
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 , незадовільно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, перебуває в цивільному шлюбі, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, з 2008 року перебуває на обліку в ОНД з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіодіїв, каннабіноїдів, синдром залежності, є раніше судимим за корисливі злочини, востаннє вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2016 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, висновків для себе не зробив, вчинив злочин під час іспитового строку.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 за вчинений злочин необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В порядку ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, суд частково приєднає невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2016.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання застосований до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити попереднім.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України суд, -
ухвалив:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В порядку ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком у виді позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України від 28.07.2016 і остаточно призначити ОСОБА_3 за сукупністю вироків 3 (три) роки позбавлення волі.
Виконання вироку рахувати з моменту пред`явлення вироку до виконання.
Речові докази: шкіряний чохол коричньового кольору для мобільного телефону, переданий на зберігання за зберігальною розпискою потерпілому ОСОБА_7 - вважати переданим за належністю.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1