Справа № 401/2556/16-к
УХВАЛА
05 жовтня 2017 року Ленінський районний суду м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

адвоката: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження №0012348 від 15.12.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 17 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено термін перебування під вартою на шістдесят днів до15 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки такий термін спливає 15.10.2017 року.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про необхідність продовження терміну перебування обвинуваченого під вартою строком на 2 місяці, оскільки на даний час існують ризики кримінального провадження. Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та не має постійного джерела доходу. За наведених обставин, прокурор вважає, що обвинуваченому необхідно продовжити термін перебування під вартою.

Адвокатом обвинуваченого ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт в нічну пору доби. Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений 3 роки 7 місяців перебуває під вартою, що є більше половини максимальної санкції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_6 . Відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений, у разі його засудження, підлягав би звільненню від відбування покарання. Разом з цим адвокатом зазначено, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, в умовах СІЗО обвинувачений отримує лише симптоматичне лікування. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 має онкохвору матір, яка потребує допомоги, має міцні сталі соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Кропивницький, має джерело доходу, оскільки отримує пенсію по інвалідності. Крім цього, адвокатом зазначено, що прокурором не доведено ризиків кримінального провадження, які би вказували на можливість перешкоджання обвинуваченим встановленню істини по справі. З цих підстав адвокат вважає, що тримання ОСОБА_6 під вартою є безпідставним та таким, що нівелює права обвинуваченого. Вважає за необхідне змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21:00 до 06:00 год. з покладеннями обов`язків не відлучатись з міста без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинувачений підтримав клопотання адвоката щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зазначивши, що буде дотримуватись встановлених судом заборон.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши доводи прокурора, думку потерпілої, думку адвоката та обвинуваченого, суд прийшов до висновку про наявність обставин для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.
Відповідно до ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.
Згідно з вимогами ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Крім цього, правова позиція щодо продовження тримання під вартою висвітлена у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року). Вказаними рішеннями закріплено, що продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Також у наведених рішеннях ЄСПЛ зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.
Разом з цим, суд прийшов до переконання, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження. Також суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів та обґрунтувань стосовно того, що обвинувачений може ухилятись від суду та перешкоджати встановленню істини по справі, або впливати на потерпілих і свідків.
Враховуючи викладене, ґрунтуючись на вимогах ч.3, ч.4 ст.5 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, беручи до уваги приписи ст.197 КПК України, суд прийшов до переконання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт цілодобово.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, проживає з тяжко хворою матір`ю. Крім цього, судом взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що обвинувачений переніс резекцію 2/3 шлунку, хворіє на виразку нижньої третини стравоходу, хронічний гастрит кульші шлунку, хронічний вірусний гепатит С та хронічний пієлонефрит, є інвалідом ІІІ групи. При вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово судом враховано наявність ризиків кримінального провадження, передбачених ст.177 КПК України, зокрема те, що, по справі не допитані потерпілі та свідки, що може свідчити про наявність ризику незаконного впливу на останніх. Для запобігання таких ризиків та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.181 КПК України, суд прийшов до висновку про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт. Застосувати запобіжний захід обвинуваченому у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_6 залишати житло цілодобово, поклавши на останнього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 194, 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово, на строк 2 місяці, до 05 грудня 2017 року.
Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Заборонити ОСОБА_6 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, крім відвідувань медичних закладів та виклику до суду для розгляду даного кримінального провадження.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 додаткові обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- утримуватись від спілкування з потерпілими і свідками у даному кримінальному провадженні;
- повідомляти про зміну місця проживання;
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Копію ухвали для виконання, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 направити до Кропивницького відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області, в частині здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1