АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1579/17 Справа № 206/3539/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і немотивовану у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції ретельно не з`ясував його ставлення до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, його участь у самодіяльних організаціях виправно-трудової установи, а також його наміри щодо займання корисною працею та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що він має позитивну характеристику, працює різноробочим на шкідливому для здоров`я виробництві, а також має доньку, яка потребує його підтримки.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що він з початку відбував покарання у Державній установі «Синельниківська виправна колонія № 94» протягом двох років, де характеризувався позитивно та йому судом було пом`якшено покарання.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 знаходиться в Державній установі «Ігренський виправний центр № 133» не тривалий час, з 04 квітня 2017 року, а тому висновки адміністрації закладу про його виправлення суд вважає передчасними, оскільки на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визначення, що засуджений довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженог ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано не задовольнив клопотання засудженого, оскільки 14.03.2017 року до нього застосовано положення ст.82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, в Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області (№133) засуджений відбуває покарання з 04.04.2017 року, тобто нетривалий період, з цього часу отримав одне заохочення, що свідчить про передчасність висновків про виправлення засудженого.
Крім того, засуджений під час відбування покарання мав одне стягнення, яке хоча і є погашеним, однак вказує на ті обставини, що за весь період відбування покарання поведінка засудженого не була сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Твердження апеляційної скарги засудженого щодо відсутності в ухвалі суду змісту його пояснень та пояснень представника ІВЦ-133 не заслуговують на увагу, оскільки мотивувальна частина ухвали(абз.2,4) містить узагальнений виклад позицій учасників судового провадження, що не суперечить положенням ст.372 КПК України щодо змісту ухвали.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо не врахування судом його працевлаштування, наявності позитивної характеристики, відсутності порушень режиму утримання, приймання участі у виховних заходах, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини були з`ясовані під час судового засідання та встановлені судом першої інстанції, та свідчать про виконання засудженим своїх прямих обов`язків.

Посилання засудженого на те, що на початку відбування покарання у виправній колонії №94 він характеризувався позитивно та йому судом було пом`якшено покарання, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначені обставини були врахована при прийнятті рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, що підтверджує дійсно ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення.
Разом з тим, для застосування положень ст.81 КПК України необхідно встановити, що засуджений довів своє виправлення. Зазначені обставини на час розгляду клопотання судом не були встановлені, оскільки надані засудженим матеріали щодо наявності рапорту про його чергове заохочення, працевлаштування, підтримання стосунків із дитиною та онукою, свідчать про те, що він став на шлях виправлення, однак є недостатніми для доведення виправлення. Крім того, наявність родини у ОСОБА_8 не є безумовною підставою для застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4