ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/882/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" грудня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 22.06.2017 р. у кримінальному провадженні № 0000194 від 18.05.2017 р. по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, непрацюючого, з вищою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2017 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у вищезазначеному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе затвердити угоду, укладені між ним та обвинуваченим, а також ухвалити вирок на підставі угоди із призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Захисник підтримав позицію прокурора та просив затвердити угоду, укладену між прокурором та обвинуваченим та ухвалити вирок на підставі угоди з призначенням обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Обвинувачений просив затвердити угоду між ним та прокурором про визнання винуватості та ухвалити вирок відповідно до умов зазначеної угоди.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України - суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди з мотивів, якщо :

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як передбачено ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, що повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, з урахуванням передбачених ч.3 цієї статті особливостей, із призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України- при призначенні покаранні особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, дослідженням тексту угоди про визнання винуватості та обвинувального акту встановлено, що вказаних вимог закону сторонами не було дотримано.

Судом враховується, що санкцією ч. 2 ст.307 КК України, який є найтяжчим серед інкримінованих обвинуваченому злочинів, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Аналізуючи вищенаведені вимоги закону та зміст угоди про визнання винуватості, судом враховується тяжкість інкримінованого злочину за ч.2 ст. 307 КК України, який відповідно до ч.4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також суд в повній мірі враховує ступінь суспільної небезпеки інкримінованих обвинуваченому злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст. 311 КК України, які утворюють реальну сукупність злочинів, що віднесені законодавством України а також міжнародним законодавством, зокрема «Конвенцією ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин», ратифіковану Постановою ВР України від 25.04.1991 р., до особливо небезпечних злочинів, наслідки вчинення яких становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства. Крім того, суд враховує наявність декількох кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, таких як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та у великих розмірах, що підвищує суспільну небезпечність інкримінованих діянь, а також враховує кількість вилучених у обвинуваченого особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів.

Крім того, суд враховує відсутність обґрунтування в угоді наявності справжнього суспільного інтересу в укладенні угоди з ОСОБА_5 . Крім того, визначаючи в угоді при призначенні покарання можливість застосування ст. 69 КК України, враховуючи, що положення цієї статті застосовуються не тільки лише за наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й коли ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, злочину, в тексті угоди не зазначено, які саме обставини, та яким чином знижують ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів. Вищезазначене дозволяє суду зробити висновок про те, що угода про визнання винуватості від 22.06.2017 р. спрямована винятково на задоволення приватного інтересу в частині призначення покарання з наступним звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а відтак вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам у суду відсутні належні підстави.

Таким чином визначене в угоді між прокурором та ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі з наступним звільненням від відбування покарання з випробуванням як умова угоди, не відповідає вимогам ч.2 ст.65, ч.1 ст. 75 КК України, що обмежує суд в ухваленні законного та обґрунтованого вироку за наслідками угоди. Разом з тим, не відповідає вимогам ст. 77 КК України узгоджене сторонами угоди звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке не може бути застосоване при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, узгоджуючи у п. 5 угоди про визнання винуватості право прокурора у разі невиконання угоди упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, в тексті угоди відсутні посилання на відповідні домовленості щодо певних обов`язків обвинуваченого, які б дали право у разі їх невиконання звернутись із клопотанням про скасування вироку на підставі угоди.

Крім того, дослідженням змісту обвинувального акту, на підставі якого було укладено угоду про визнання винуватості, встановлено невідповідність правової кваліфікації інкримінованого злочину за ч.2 ст. 307 КК України викладу фактичних обставин та формулюванню обвинувачення, оскільки в них зазначено, що ОСОБА_5 , виготовляючи психотропну ручовину- амфетамін збував її особам, відносно яких є окреме кримінальне провадження, а в правовій кваліфікації ОСОБА_5 не інкримінується збут психотропної речовини.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що, умови угоди не відповідають суспільним інтересам, а узгоджене покарання призначене всупереч вимогам КК України, а тому у суду відсутні правові підстави для затвердження угоди про визнання винуватості та наявні передбачені КПК України підстави для відмови у затвердженні угоди та повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч.7 ст. 474 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 22.06.2017 р., яка укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Обвинувальний акт та кримінальне провадження № 0000194 від 18.05.2017 р. по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 307 КК України повернути прокурору Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1