Номер провадження: 11-кп/785/108/18
Номер справи місцевого суду: 507/502/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Любашівка Одеської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.07.2016 р. Ананьївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; ухвалою Любашівського районного суду від 07.04.2017 року звільнення від відбування покарання із випробуванням скасовано та направлено для відбування покарання;
- 02.08.2016 року Любашівським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.), згідно квитанції від 18.07.2017 року штраф сплачений,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 29.07.2016 року і остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислений з 17.08.2017 року.

Зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 07.04.2017 року по 16 серпня 2017 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 28.08.2017 року внесені виправлення у вступну, описову та резолютивну частини ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 20.04.2017 року, вказавши ім`я, по батькові засудженого Доді « ОСОБА_8 »; внесені виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 27.04.2017 року, вказавши ім`я, по батькові засудженого Доді « ОСОБА_8 »; внесені виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 16.05.2017 року, вказавши ім`я, по батькові засудженого Доді « ОСОБА_8 »; внесені виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року, вказавши ім`я, по батькові засудженого Доді « ОСОБА_8 »; внесені виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року, вказавши ім`я, по батькові засудженого Доді « ОСОБА_8 ».
Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 15.11.2017 року внесені виправлення в абзац третій резолютивної частини вироку Любашівського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року; абзац третій резолютивної частини вироку Любашівського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року відносно ОСОБА_7 викладений в наступній редакції: Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 17 серпня 2017 року та в строк відбування покарання зарахувати період з 06 квітня 2017 року по 16 серпня 2017 року включно. Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась».
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 вчинив злочини за наступних обставин.
01.08.2016 року, близько 18 год., він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом пошкодження віконного скла однієї із кімнат приміщення колишнього гуртожитку на території Любашівської ЦРЛ, яке розташоване на вул. Софіївській, 47 в смт. Любашівка Одеської області, проник у середину і таємно викрав одну чавунну 7-ми реберну батарею, яка належить Любашівській ЦРЛ, заподіявши матеріальну шкоду на суму 250 грн., після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд.
29.08.2016 року близько 15 год., він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, проник на огороджену територію ЧСП «Яків», яке розташоване за адресою: смт. Любашівка Одеської області, вул. Привокзальна, 29-Е, де шляхом пошкодження вхідних дверей проник до одного із складів ЧСП «Яків», звідки таємно викрав один масляний радіатор від трактора МТЗ вартістю 1000 грн., один масляний радіатор від трактора Т-150 вартістю 1000 грн., один двигун від електростанції УД-2 вартістю 1000 грн., один блок циліндрів від автомобіля ГАЗ-66 вартістю 700 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_9 на загальну суму 3700 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання з таких підстав:

- він вважає, що, призначаючи покарання, суд не взяв до уваги, що він повністю визнав свою вину, повернув викрадене майно, щиро кається, а злочин вчинив через збіг тяжких сімейних обставин, рос кільки є сиротою, а майно батьків втрачено;

- суд першої інстанції недостатньо врахував положення ст. 66 КК України та відсутність обставин, що обтяжують покарання;

- суд також не врахував, що з 06.04.2017 року він знаходиться під вартою, що дає підстави для застосування ч. 5 ст. 72 КК України.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений просить застосувати до нього більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновків про таке.
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_7 .
Як видно з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, проживав із співмешканкою та її малолітньою дитиною, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав повне визнання своєї вини і щире каяття у вчиненні злочину.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.
Окрім того, суд першої інстанції правильно призначив покарання ОСОБА_7 за правилами ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив нові злочині у період іспитового строку за вироком Ананьївського районного суду від 29.07.2016 року.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З мотивувальної частини вироку випливає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого наявність обставин, що пом`якшують і відсутність обставин, що обтяжують покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, обґрунтовано не знайшовши підстав для призначення більш м`якого покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, якими він мотивує необхідність пом`якшення покарання, враховані судом першої інстанції, а покарання йому призначене відповідно до санкції ч. 3 ст. 185 та ст. 65 КК України.
Окрім того, довід обвинуваченого про необхідність застосування до нього дії ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року є безпідставним, оскільки у даному кримінальному провадженні, запобіжний захід щодо нього не застосовувався та у режимі попереднього ув`язнення він не знаходився.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції, в частині призначення покарання, - немає.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року, яким ОСОБА_7 , визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання її копії.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4