Дата документу 17.10.2017
Справа № 334/4139/17
Провадження № 1-кп/334/479/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 , ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого малолітню дитину 2016 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
20.06.2017 Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст. 289 КК України, 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України 3 роки іспитового терміну,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

11.05.2017, близько 14:30, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в районі гаражного кооперативу «Енергетик 2» по вул. Братській 80 в м. Запоріжжі, керував автомобілем «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух по прилеглій території в напрямку проїжджої частини вул. Братської.

В цей же час по вул. Братській, з боку вул. Руставі в направку вул. Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжі, рухався автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_8 та малолітня ОСОБА_9 2014 року народження.

Водій ОСОБА_4 , рухаючись по прилеглій території та наближаючись до проїжджої часини вул. Братської, діючи в порушення вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.2.: «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає», виїжджаючи на дорогу вул. Братської з прилеглої території та виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не надав дорогу автомобілю «ЗАЗ-DAEWOO» під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по вул. Братській.

В результаті невиконання вказаних вище вимог Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_4 допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого автомобіля «ВАЗ 2105» з передньої частиною автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO» під керуванням водія ОСОБА_7 .

Згідно висновку судової медичної експертизи №1532 МД від 15.06.2017, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній треті, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Також пасажиру ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден лобу та перенісся, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової медичної експертизи №1533 від 15.06.2017, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому діафіза правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №9-333 від 12.06.2017, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Технічна можливість водія ОСОБА_4 уникнути зіткнення залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі, суду пояснив, що дійсно виїжджаючи на дорогу не замітив автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO», тому відбулося зіткнення автомобілів, в якому перебували потерпілі. Він зразу викликав швидку допомогу та працівників поліції, він дуже шкодує, що через його необережність відбулося ДТП та щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_8 , та законний представник потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник потерпілих ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 не просив вибачення у потерпілих та не відшкодував матеріальну допомогу потерпілим, а цивільний позов буде заявлений в цивільному провадженні.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина ОСОБА_4 , крім визнання ним своєї провини у скоєні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, наданими прокурором у судовому засіданні, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи №1532 МД від 15.06.2017, в якому зазначено, що пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній треті, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Також пасажиру ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден лобу та перенісся, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

- висновком судово-медичної експертизи №1533 від 15.06.2017, у якому зазначено, що пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому діафіза правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №9-333 від 12.06.2017, у якій зазначено, що в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість водія автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_4 уникнути зіткнення залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_4 злочин за ч. 1 ст. 286 КК України відносяться до злочину невеликої тяжкості.

Відповідно до роз`яснень п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначені покарання за ст. 286 КК України суди мають урахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів та інш.), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_4 вчинив необережний злочин, одружений, має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина перебуває у декретній відпустці, має постійне місце проживання, офіційно непрацевлаштований, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, свою вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_4 його відношення до скоєного, поведінки після скоєння злочину, суд вважає, що доцільно призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, тому транспортний засіб є дуже необхідним для родини.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України був вчинений ОСОБА_4 до ухвалення вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року, то при призначенні покарання слід застосувати ч.4 ст.70 КК України.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Згідно з ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та в інших випадках.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України, беручи до уваги, що санкція ч.1 ст.286 КК України не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, цивільний позов потерпілими не заявлявся, суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2017 р. на автомобіль «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_12 , переданий на відповідальне зберігання водію ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (два) роки обмеження волі без позбавлення прав керування транспортним засобом.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст..75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Арешт на автомобіль «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2017 - скасувати.

Речові докази: автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання водію ОСОБА_7 - залишити за належністю;

автомобіль «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 та який переданий на відповідальне зберігання водію ОСОБА_4 - залишити у користуванні останнього.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1