Справа № 135/226/18
Провадження № 1-кп/135/57/18
УХВАЛА

Іменем України

15.03.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000021 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
21.02.2018 року до суду від Бершадської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 КК України.

Прокурор просить призначити судовий розгляд даного кримінального провадження і викликати в судове засідання свідків згідно доданого списку, доручити органу пробації підготувати досудову доповідь.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, та яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати статті 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити певні відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, котрі прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення.

При цьому, фактичні обставини кримінального провадження, правова кваліфікація кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення, відповідно до закону, є самостійними та обов`язковими складовими частинами обвинувального акту, які не можуть підміняти одна одну.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд. Під час судового розгляду прокурор може змінити або доповнити, лише висунуте обвинувачення.

Формулюванням обвинувачення є правова оцінка, юридичний висновок, зроблений на підставі фактичних обставин справи, викладених в обвинувальному акті, змістом якого є правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції статті (його частини) Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються дії особи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Однак, з обвинувального акту, складеному у даному кримінальному провадженні, вбачається, що викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, та формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 , не відповідають в повній мірі один одному.

Зокрема, згідно обвинувального акту, не викладено в повній мірі фактичні обставини за ч. 2 ст. 263 КК України, та взагалі відсутнє формулювання обвинувачення яке пред`явлено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України. Так, у обвинувальному акті, на першій сторінці, зокрема, зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.01.2018 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_4 побачив, далі дослівно: «медичний шприц, ємністю 2,5 мл, заповнений до відмітки 1,7 мл рідиною коричневого кольору, піднявши який по зовнішніх ознаках та запаху зрозумів, що в ньому може міститись наркотична речовина «опій» та вирішив». Після цього виклад фактичних обставин переривається логічно, а далі вказано дослівно «його до правої зовнішньої кишені своїх штанів, в які був одягнутий, та незаконно його носив при собі з метою самозахисту до 10 год. 20 хв. 24.01.2018.». В подальшому викладено обставини, що стосуються зберігання кастету.

Незважаючи на назву кримінального провадження за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 КК України, у обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України.

Крім того, згідно п. 4 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта.

Із розписки обвинуваченого видно, що він отримав обвинувальний акт на 2 арк., тобто в тому ж об`ємі, який надано суду стороною обвинувачення. Що підтверджується, зокрема, і супровідним листом.

Одим із завдань кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом. Недотримання цих принципів кримінального провадження, які визначені ст. 7 КПК України, є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта та його додатків вимогам закону щодо їх змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 291, 293, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000021 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 263 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.
Суддя: