Ухвала
Іменем України
19 лютого 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-1695 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року.

Суть питання та встановлені судом обставини
Засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постановлений відносно нього вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 11 грудня 2017 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху внаслідок її невідповідності вимогам статей 427, 438 КПК України. Суд касаційної інстанції встановив засудженому строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали. Також засудженому було роз`яснено, що в разі неусунення цих недоліків в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.

26 грудня 2017 року засуджений ОСОБА_4 подав повторно касаційну скаргу, яка надійшла на адресу Верховного Суду (далі ВС) 14 лютого 2018 року.

Мотиви суду
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Протягом встановленого в ухвалі ВССУ від 11 грудня 2017 року строку засуджений подав повторну касаційну скаргу, проте не усунув недоліки, які були зазначені.

Засуджений ОСОБА_4 у повторній касаційній скарзі, як і у скарзі, яка була залишена без руху, знову зазначає про незаконність постановленого відносно нього вироку суду першої інстанції, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, проте не наводить обґрунтованих доводів та підстав для його скасування. При цьому засуджений наводить лише доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження, неповноти судового розгляду, а також оцінки доказів, що, з огляду на вимоги як ст. 438, так і ст. 433 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Разом з тим, засуджений у касаційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, проте не наводить обґрунтованих доводів, з огляду на положення ст. 414 КПК України.

Крім того, зі змісту поданої повторної касаційної скарги, а також копій судових рішень убачається, що вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року відносно ОСОБА_4 переглядався в апеляційному порядку й ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року його залишено без зміни. Однак у касаційній скарзі засуджений не наводить обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду та необхідності її скасування або зміни через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, з огляду на положення статей 412 414 КПК України.

Ураховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, ч. 5 § 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути.

З цих підстав Суд постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5