Справа № 750/5399/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/936/2017
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002688,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 16.07.2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 190, ст.ст. 75, 76 КК України на 3 роки обмеження волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

2) 22.11.2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

3) 23.12.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане не відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2015 року і остаточно за сукупністю вироків визначене покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 198 грн. процесуальних витрат.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 03 квітня 2017 року, приблизно о 12 год. 40 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи біля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , під приводом здійснення телефонного дзвінка отримав від ОСОБА_9 мобільний телефон, після чого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, відкрито викрав зазначений телефон марки «Fly» модель 1Q 4491Quad, вартістю 797 грн. 05 коп., що належав ОСОБА_9 , чим заподіяв матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в бік пом`якшення покарання, мотивуючи тим, що на порушення вимог ст. 370 КПК України та положень ст. 66 КК України така обставина, як відшкодування шкоди потерпілій, не була врахована судом при призначенні покарання.

Не в повній мірі була врахована судом і посткримінальна поведінка обвинуваченого, який протягом часу проведення досудового розслідування добросовісно виконував обов`язки, покладені на нього Кримінальним процесуальним кодексом України, має реальну, а не формальну позитивну характеристику за місцем проживання.

Вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 суд мав би призначити остаточне покарання не більше 4 років 10 днів позбавлення волі, що було б достатнім для його виправлення.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд про пом`якшення покарання, прокурора, що заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника, аргументуючи тим, що ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, новий злочин вчинив в період іспитового строку, чим довів неможливість свого виправлення без ізоляції від суспільства саме на визначений судом строк, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому повторно, в апеляційній скарзі не оспорюються, розгляд провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з чим колегією суддів не переглядаються.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, з кожним разом його суспільна небезпечність збільшувалася, спочатку заволодіння чужим майном відбувалося шляхом шахрайства, через відсутність реального покарання, заволодіння чужим майном відбувається шляхом грабежу.

З матеріалів кримінального провадження вбачаться, що мобільний телефон, яким заволодів обвинувачений, був повернутий потерпілій внаслідок оперативно-розшукових дій, а тому, така пом`якшуюча обставина як добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутня.

Усі позитивні данні про особу обвинуваченого, на які у своїй апеляційній скарзі посилається захисник, вже були враховані районним судом при призначенні виду та визначенні строку покарання.

Відсутність скарг з боку сусідів за місцем проживання обвинуваченого, вказує на те, що характеристика за місцем проживання дійсно є формальною, оскільки більш детальною інформацією щодо особи ОСОБА_6 КП «ЖЕК-13» не володіє.

З огляду на характер злочину, його обставини, особу винного, що не займається суспільно-корисною працею, розкаявшись в одних злочинах, вчиняє нові, має негативні соціальні схильності та зв`язки, новий злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком, де також був засуджений за грабіж, колегія суддів вважає, що обране судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів, перехід до більш м"якого покарання суперечитиме принципам законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про зниження строку покарання до 4 років та 10 днів позбавлення волі, не можуть бути задоволені, як такі, що прямо суперечать принципам призначення покарання.

Частина .4 ст. 71 КК України вимагає, щоб при складанні покарань за сукупністю вироків остаточне покарання було більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, згідно роз`яснень, що містяться у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, під час якого вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Отже, для зниження строку покарання відсутні як правові підстави, так і обставини, що пом"якшують покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення. На неї можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12