Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/253/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2017 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000578 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 січня 2017 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.08.2015 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком не відбутої частини покарання за вироком Жмеринського міського суду Вінницької області від 19.08.2015 року, призначено остаточне покарання у 5 років 1 місяць позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ізмаїл, Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.06.2015 року Ізмаїльським міським судом Одеської області ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком не відбутої частини покарання за вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 04.06.2015 року, призначено остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави судові витрати у сумі 660 грн. 60 коп. із кожного.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення, за наступних обставин.

12.05.2016 року близько 01.00 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом злому вхідних дверей проникли до господарської будівлі та заволоділи мотоциклом VIPER V110A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із ключами від замка запалення,належного ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку експерта №1551 від 23.09.2016 року складає 9466 грн. 80 коп. У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викотили вказаний мотоцикл у двір, привели двигун в дію та зникли з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях останнього складу злочину. Просив визнати недопустимими докази, а саме: протоколи слідчих експериментів проведених 19.08.2016 року з обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , протоколи впізнання особи по фотознімках від 14.06.2016 року. Посилаючись на те, що під час судового розгляду справи ним подавалось клопотання про визнання доказів недопустимими, у зв`язку з тим, що вони були отримані із грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а саме: під час проведення досудового розслідування 14.06.2016 року слідчим Кіровоградського районного відділення поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 в рамках кримінального провадження було проведено слідчу дію передбачену ст.228 КПК України, пред`явлення особи для впізнання, а саме свідкам ОСОБА_12 і ОСОБА_13 були пред`явлені фотознімки з особами серед яких були фотознімки ОСОБА_8 і ОСОБА_14 . За результатами впізнання свідки вказали на ОСОБА_8 і ОСОБА_14 . В протоколах слідчим зазначено, що впізнали вони їх за рисами обличчя, а за якими рисами обличчя, де, коли і при яких обставинах вони їх бачили в протоколі нічого не зазначено. Всі вимоги ст.228 КПК України слідчим проігноровані, сторона обвинувачення не надала до суду протоколи з допитом свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а в 4-х протоколах впізнання написано дослівно однаково, «впізнаю за рисами обличчя». В суді обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 він знає з лютого 2016 року і весь цей час з ними неодноразово спілкувався, тобто вони були добре знайомі, але слідчий про це не відобразив в протоколах, а тому протоколи пред`явлення впізнання по фотознімках від 14.06.2016 року не можуть бути доказами обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , тому що вони отримані слідчим з грубим порушенням вимог ст.228 та ст.84 КПК України. Вказав, що із матеріалів кримінального провадження, які сторона обвинувачення надала в суд як докази, вбачається, що 19.08.2016 року стосовно обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на підставі клопотання слідчого, судом обрано запобіжний захід - тримання під вартою. В той же день їх було допитано, як підозрюваних і з ними було проведено слідчий експеримент, з метою уточнення їх показів на місті скоєння злочину без участі захисника. В порушення ст.20 КПК України, слідчий не надав можливості мати захисника, чим грубо порушив право обвинувачених на захист. Зазначив, що із показань обвинувачених, які вони надавали в судовому засіданні вбачається, що їх затримали 18.08.2016 року в м. Кривий Ріг, а потім їх доставлено до Кіровоградського районного відділення поліції, де до них працівники поліції застосовували фізичне насилля і примушували давати покази. На їх неодноразові звернення до слідчого з проханням надати їм захисника - було відмовлено, нічим не мотивуючи. Перебуваючи в приміщенні Кіровоградського районного відділення поліції з 18 до 19 серпня 2016 року слідчий протокол про затримання не складав, що є грубим порушенням прав людини і основоположних свобод та порушення права на захист. 19.08.2016 року їх було доставлено в супроводі конвою і слідчого для проведення слідчого експерименту на місце скоєння злочину, де знову слідчим було відмовлено в забезпеченні їм захисника. Під час проведення слідчого експерименту 19.08.2016 року за участю підозрюваних ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , слідчий грубо порушив право обвинувачених на захист, а саме позбавив можливості надати вільні показання, щодо причетності до скоєння злочину. Вказав, що суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження допустив односторонність, а висновки суду, викладені у судовому рішенні є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і містять істотні суперечності, що у відповідності до ч.1 п.2 ст.409 та ч.1 п.п. 1,4 ст. 411 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Провівши під час розгляду справи в апеляційній інстанції судове слідство у частині допиту обвинувачених та допитавши в якості свідка слідчого ОСОБА_11 , дослідивши матеріали перевірки з приводу заяви обвинувачених стосовно застосування до них незаконних методів досудового слідства, оглянувши та дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію захисника, обвинуваченого ОСОБА_9 який також підтримав апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 289 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій вину не визнав і пояснив, що весною 2016 року ОСОБА_9 попросив відвезти його на мопеді до с. Созонівка, Кіровоградського району Кіровоградської області. Він відвіз ОСОБА_9 до села та повернувся за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_4 . Через деякий час ОСОБА_9 приїхав на мотоциклі VIPER та запропонував поїхати до ОСОБА_12 . Коли вони приїхали до ОСОБА_12 , то ОСОБА_9 відійшов із ним у бік і про щось розмовляли, зміст розмови не чув, оскільки стояв у стороні. ОСОБА_12 і ОСОБА_9 домовились між собою, потім вони сіли вдвох із ОСОБА_9 на його мотоцикл і поїхали, а мотоцикл на якому приїхав ОСОБА_9 залишився у ОСОБА_12 . Про те, що мотоцикл, який ОСОБА_9 продав ОСОБА_12 виявився краденим йому не було відомо. Коли їх затримали, то працівники поліції побили їх, а потім змушували підписувати порожні аркуші паперу. При проведенні слідчого експерименту він розповідав те, що йому сказали співробітники поліції.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій вину визнав і пояснив, що весною 2016 року їздив на риболовлю та проїздив поряд із домоволодінням у с. Созонівка, Кіровоградського району Кіровоградської області, де побачив мотоцикл VIPER на подвір`ї. Згодом попросив ОСОБА_8 відвезти його на мопеді до с. Созонівка, Кіровоградського району Кіровоградської області, начебто до знайомого. ОСОБА_8 привіз його до села та поїхав, а він прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом злому вхідних дверей «монтировкою» проник у господарську будівлю, де заволодів мотоциклом VIPER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із ключами від замка запалення. Після чого, викотив мотоцикл у двір, привів двигун у дію та поїхав до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 . Приїхавши додому запропонував ОСОБА_8 поїхати до ОСОБА_12 , син якого ОСОБА_15 раніше ремонтував його мопед. Коли приїхали до ОСОБА_12 , то він відійшов із ним у бік і запропонував придбати мотоцикл за 5000 грн., оскільки знав, що ОСОБА_12 раніше мав намір придбати собі мопед. ОСОБА_12 погодився та домовились, що спочатку ОСОБА_12 заплатить 2500 грн., а потім 2500 грн. частками, а документи на мотоцикл він віддасть після повної сплати грошей. Звідки мотоцикл він ОСОБА_12 не повідомляв. Отримавши кошти, він сів на мопед із ОСОБА_8 та поїхали за місцем мешкання. ОСОБА_8 не знав, що мотоцикл VIPER викрадений. Коли їх затримали, то працівники поліції побили їх, а потім змушували підписувати порожні аркуші паперу.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 та визнання вини ОСОБА_9 у скоєнні кримінального провадження передбаченого ч.2 ст.289 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, їх вина повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 йому раніше не відомі. У травні 2016 року ввечері приїхав додому на мотоциклі VIPER V110A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який закотив до гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , повісив ключі на гвіздок, закрив двері приміщення навісним замком і пішов додому. Наступного ранку маючи намір поїхати на мотоциклі на роботу пішов у гараж, де виявив, що навісний замок зірвано, двері відчинено, а мотоцикла та ключів від нього не було, після чого викликав поліцію. Через місяць йому зателефонував дільничний інспектор поліції та повідомив, що знайшли схожий за описом мотоцикл і необхідно приїхати оглянути. Він приїхав у м. Кропивницький, де упізнав свій мотоцикл, який був у занедбаному стані та без реєстраційного номера. Мотоцикл вилучили у чоловіка, який повідомив, що придбав мотоцикл за 2500 грн. Коли він був присутнім на слідчому експерименті, то чув як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розповідали з подробицями про обставини викрадення з його гаражного приміщення мотоцикла. Цивільний позов заявляти не бажає.

-показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що з обвинуваченими познайомився взимку 2016 року в спільній компанії друзів. У подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не однократно приїздили до них додому, привозили ОСОБА_12 , який є його батьком, зламані будівельні інструменти для ремонту, деякі з них батько купував і перепродавав. У період із 10.05.2016 року по 13.05.2016 року після опівночі він спав удома за адресою: АДРЕСА_5 , де його розбудив батько ОСОБА_12 і повідомив, що приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вийшовши на подвір`я він побачив останніх і два мотоцикла. Один мотоцикл вони запропонували придбати ОСОБА_12 , який раніше мав намір купити мотоцикл, а тому вони домовились з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про купівлю мотоцикла VIPER за 5000 грн. із яких 2500 грн. ОСОБА_12 віддав одразу, а другу половину домовились виплатити впродовж декількох місяців. Приблизно через місяць ОСОБА_12 їхав на придбаному мотоциклі та був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що мотоцикл перебуває у розшуку, як викрадений. Потім приїхав господар мотоцикла та впізнав останнього, який було вилучено працівниками поліції. Реєстраційний номерний знак при купівлі був на мотоциклі, але в подальшому він зняв його та поклав у гаражі, а коли перебудовували гараж номерний знак зник.

-показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що з обвинуваченими познайомився у лютому 2016 року, оскільки вони приїхала до його сина ОСОБА_13 щоб відремонтувати мотоцикл. У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 часто приїздили до нього додому та привозили зламані будівельні інструменти для ремонту, деякі з них він купував для перепродажу, деякі ремонтував і повертав їм за оплату. Приблизно у період із першої по другу декаду травня 2016 року вночі до нього додому за адресою: АДРЕСА_5 , приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Він відкрив ворота, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заїхали вдвох на різних мотоциклах на подвір`я. Потім, ОСОБА_9 запропонував йому придбати мотоцикл на якому він приїхав. Оскільки він раніше мав намір купити мотоцикл, то погодився на пропозицію ОСОБА_9 та придбав мотоцикл за 5000 грн. із яких 2500 грн. заплатив одразу, а решту частками кожного наступного 10 числа місяця. Документи на мотоцикл ОСОБА_9 повинен був віддати після повного розрахунку. Про наявність номерного знаку не пам`ятає. ОСОБА_8 в цей час стояв поряд і в перемовинах не приймав участі. У червні 2016 року він їхав на мотоциклі та був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що мотоцикл перебуває у розшуку, як викрадений. Через деякий час приїхав господар і впізнав мотоцикл, який у подальшому вилучили працівники поліції, а його допитали про обставини придбання.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.05.2016 року, згідно якого ОСОБА_10 повідомив про незаконне заволодіння невідомою особою належним йому мотоциклом VIPER V110A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився у гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.69);

- протоколом огляду місця події від 12.05.2016 року, яким оглянуто гаражне приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , де на вхідних дверях виявлено сліди зламу (а.с.71);

- протоколом огляду місця події від 03.06.2016 року, яким виявлено та вилучено мотоцикл VIPER V110A (а.с.74-77);

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, згідно яким свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_12 упізнали обвинувачених, як осіб, які продали їм мотоцикл VIPER V110A (а.с.78-89);

- протоколами слідчих експериментів від 19.08.2016 року за участю обвинувачених та відповідними відеозаписами слідчої дії, згідно яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розповіли та показали на місцевості обставини вчинення злочину (а.с.96-103);

- висновком експерта №1551 від 23.09.2016 року, згідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу VIPER V110A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 12.05.2016 року, складає 9466,80 грн. (а.с.118-126).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, за що їх засуджено, колегія судів приходить до висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий за злочини проти власності, скоїв злочин в період іспитового строку, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та із урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованої йому статті кримінального закону, із застосуванням положення ст.71 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий за злочини проти власності, скоїв злочин в період іспитового строку, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та із урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованої йому статті кримінального закону, із застосуванням положення ст.71 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Доводи викладені в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_7 стосовно того, що під час проведення досудового розслідування було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у тому числі порушення права на захист обвинувачених, зокрема проведено слідчі дії без захисника, є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається і матеріалів провадження оглянутими та дослідженими у судовому засіданні апеляційної інстанції та наданим до апеляційного суду слідчим ОСОБА_11 заяв обвинувачених, останнім під час проведення досудового слідства було вручено під розпис пам`ятку про процесуальні права та роз`яснено право мати захисника - професійного адвоката (а. с. 55-62) , дане підтверджується матеріалами кримінального провадження оглянутих та досліджених у судовому засіданні апеляційної інстанції, проте останні відмовилися від захисника, що підтверджується їх особистими письмовими заявами. Більше того, згідно ухвал слідчого судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2016 року, якими обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою затримання обвинувачених у порядку, передбаченому ст.208 КПК України, не проводилось, а при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу слідчим суддею роз`яснено права обвинуваченим, у тому числі право мати захисника, проте останні відмовились від участі захисника (а.с.108-109, 114-115), дане підтверджується їх власноручно написаними заявами, написання та підписання яких вони не заперечували у суді апеляційної інстанції.

Будь-яких скарг щодо незаконних дій слідчого чи інших співробітників поліції, зокрема про застосування фізичної сили при проведенні слідчих дій, обвинуваченими під час проведення досудового слідства не подавалось.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 стосовно порушення права на захист обвинувачених і, зокрема, застосування стосовно них після їх доставки до Кіровоградського районного відділення поліції психологічного та фізичного тиску співробітниками поліції та того, що ними та слідчим при затримання обвинувачених не був складений протокол про затримання, що є порушенням вимог закону у цьому випадку є необгрунтованими та безпідставними, оскільки не знайшли свого об`єктивного підтвердження у судовому заранні суду першої та апеляційної інстанції.

Більше того, вказані доводи повністю спростовуються показаннями допитаного у судовому засіданні апеляційної інстанції слідчого ОСОБА_11 , який показав, що співробітники поліції 19.08.2016 року у місті Кривий Ріг коли знайшли обвинувачених запросили їх прослідувати до автомобіля для доставки до слідчого у місто Кропивницький у зв`язку із підозрою вчинення останніми кримінального правопорушення, останні добровільно згодилися, затримання їх не проводилося. По приїзду одразу в той же день обвинувачені постали перед слідчим суддею, оскільки вирішувалося клопотання слідчого про обрання їм запобіжного заходу, ніякого примусу, тиску та недозволених методів досудового слідства до них не застосовувалося, під час проведення досудового розслідування останні мати захисників відмовлялися про, що надали письмові заяви, про застосування до них недозволених методів слідства під час досудового розслідування не зверталися.

Крім того, при розгляді провадження в апеляційному суді колегією суддів 23.03.2017 року винесено ухвалу про проведення перевірки по заявам обвинувачених щодо застосування під час досудового слідства до них недозволених методів шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 стосовно застосування працівниками поліції фізичного та психологічного насилля відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після доставки їх до Кіровоградського районного відділення поліції.

Слідчим відділом прокуратури Кіровоградської області внесено відомості до ЄРДР за №0000067 від 29.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

09.10.2017 року після проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000067 від 29.03.2017 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_17 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні працівників Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Більше того, вказані доводи спростовуються письмовою відповіддю начальника Державної установи «Кропивницька установа виконання покарань №14 від 22.03.2017 року №7/1862 на запит апеляційного суду, згідно якої згідно журналу скарг і заяв осіб, які утримуються в Кропивницькій УВП №14 обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_18 скарги стосовно застосування до них недозволених метолів слідства не подавали, а також спростовуються довідкою медчастини УВП №14, згідно якої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по прибуттю до установи були оглянуті та первинному лікарському прийому, при огляді тілесних ушкоджень на виявлено, скарг на стан здоров`я не надходило. Про що свідчить запис у медичній карті форми №025/0 та відсутності записів у журналі « Обліку виявлення тілесних ушкоджень в осіб які прибули до Кропивницької УВП№14».

Крім того, на переконання колегії суддів необґрунтованими та безпідставними є доводи захисника з приводу визнання недопустимими доказами у кримінальному провадженні протоколів впізнання по фотознімках і протоколів слідчих експериментів, оскільки при затриманні обвинувачених, обранні запобіжного заходу та проведенні вказаних слідчих дій не забезпечено участь захисника, крім того необґрунтованими є доводи захисника щодо відсутності доказів у підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявні ухвали слідчого судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2016 року, якими обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.п.108-109, 114-115). Вказані ухвали свідчать, що затримання обвинувачених у порядку, передбаченому ст.208 КПК України, не проводилось, а при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу слідчим суддею роз`яснено права обвинуваченим, проте останні відмовились від участі захисника. Крім цього, під час досудового розслідування обвинуваченим роз`яснювались права, проте вони відмовлялись від захисника. Будь-яких скарг щодо незаконних дій слідчого чи інших співробітників поліції, зокрема про застосування фізичної сили при проведенні слідчих дій, обвинуваченими не подавалось. Відеозапис слідчого експерименту відповідає тому, як його було проведено, що не заперечують обвинувачені.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході допиту свідків у судовому засіданні суду першої інстанції останні пояснили обставини знайомства з обвинуваченими, а обвинувачені підтвердили, що добре знайомі зі свідками, що свідчить про необґрунтованість висновків захисту щодо недопустимості доказів, а тому протоколи впізнання по фотознімках є допустимими доказами.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та критично віднісся до тверджень захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо непричетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки зібрані по справі докази спростовують показання обвинуваченого, зокрема, під час судового розгляду ОСОБА_16 зазначив, що на місця вчинення злочину не був і не чув розмову ОСОБА_9 та ОСОБА_12 натомість свідки допитані у справі прямо вказали, що при продажу мотоцикла були обидва обвинувачених і розмова відбувалася на подвір`ї, де всі перебували неподалік чули суть розмови.

Більше того, колегія суддів враховує те, що при проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 чітко орієнтувався на місці злочину, послідовно розповідав обставини вчинення злочину та самостійно показував розташування предметів.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянуто кримінальне провадження, вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено, а тому підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 січня 2017 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою, у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4