АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/170/18 Справа № 204/6833/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та накладено арешт на об`єкт нерухомості - АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_6 (ід.номер НОМЕР_1 ) із забороною розпоряджатися цим майном у будь-який спосіб.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що як вбачається з матеріалів досудового розслідування, вказана квартира є об`єктом (предметом) кримінально протиправних дій. У зв`язку з тим, що є підстави вважати, що незастосування арешту на майно - квартиру АДРЕСА_1 , що на даний час знаходиться у вільному цивільному обігу, може призвести до того, що остання буде відчужена, передана іншим особам, щодо неї можуть бути створені та зареєстровані речові права та їх обтяження із створенням прав третіх осіб на нерухоме майно, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене майно, із забороною ним розпоряджатися до розгляду кримінального провадження по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ про арешт майна.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_6 посилається на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, 27 липня 2017 року за мною, ОСОБА_6 , було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2017р., укладеного між ним та ОСОБА_10 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Вказує, що подане слідчим клопотання про накладення арешту не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт майна ОСОБА_6 , якого в даному конкретному випадку немає на даний час підстав вважати недобросовісним набувачем, не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України і яким саме. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні та суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначили та не надали підтвердження, чи пред`явлено будь-якій особі підозру в межах зазначеного кримінального провадження, в тому числі конкретно ОСОБА_6 . Крім того, задовольняючи клопотання про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя не звернув увагу й на те, що відомості до ЄРДР внесені не відносно ОСОБА_6 , а лише за фактом шахрайських дій стосовно ОСОБА_12 , за заявою якої і було внесено відомості до ЄРДР.

Крім того, ані клопотання слідчого, ані оскаржувана ухвала суду не містять даних про пред`явлення чи непред`явлення цивільного позову до будь-якої особи чи ОСОБА_6 . Не зазначено також слідчим у своєму клопотанні, яким саме критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України відповідає майно, на яке він просить накласти арешт та чи є це в даному випадку достатніми підставами для визнання його саме речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. Також слідчий судця, як і сам слідчий належним чином не взяли до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, та всупереч нормам чинного законодавства застосував такий спосіб арешту майна, який фактично призвів до позбавлення особи права користування та розпорядження належним мені майном, та інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Звертає увагу, що на момент укладення правочину з купівлі-продажу зазначеної квартири, квартира не перебувала в арешті чи під забороною, про що йому було повідомлено приватним нотаріусом ОСОБА_11 . В нього не було жодних сумнівів в законності набуття права власності. Нерухоме майно було придбане та зареєстроване ним у передбаченому законом порядку, і він реалізовував своє право щодо свободи користування та розпорядження, як добросовісний набувач майна.

Також зазначає, що він як власник майна не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, а копія оскаржуваної ухвали була одержана ним лише 29 січня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Як вбачається з наданих матеріалів, 15.09.2017 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 надійшло повідомлення від ОСОБА_13 , щодо заволодіння невідомими особами квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої вона є. В ході проведення досудового розслідування потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих 16.12.2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори їй належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира була передана ОСОБА_12 у спадок її покійними матір`ю та сестрою. Мати померла у 1997 році, а сестру вбили у 1999 році. З 1960 року вони постійно мешкали у цій квартирі, однак, після 1999 року у квартирі постійно ніхто не мешкав, оскільки ОСОБА_12 має своє власне житло, інших родичів у м. Дніпрі вона не має, а здавати в оренду квартиру батьків вона не хотіла. Через брак коштів, отримати правоустановчі документи на квартиру потерпіла змогла лише у 2004 році, однак, ці документи було належним чином зареєстровано у нотаріуса та в реєстрі БТІ. Починаючи з 1999 року ОСОБА_12 періодично навідувалась до вказаної квартири, сплачувала усі комунальні платежі, згодом прийняла рішення відключити газ, електроенергію, оформила усе з викликом комунальних служб. Про те, що потерпіла є власником цієї квартири знали усі сусіди, зокрема з кв. АДРЕСА_4 сусідка на ім`я ОСОБА_14 , та й інші сусіди з під`їзду. 18.08.2017 року до ОСОБА_12 за місцем мешкання приїхали три сусідки з її під`їзду, які повідомили ОСОБА_12 , що їх затопило з її квартири АДРЕСА_1 . Після цього, потерпіла приїхала на вул. Робочу, та виявила, що хтось змінив замки на вхідній двері до її квартири, після цього, вона одразу викликала працівників поліції, надала їм свої документи, що саме вона є власником квартири. Після цього, потерпіла викликала спеціальних робітників, які допомогли зламати двері та поміняти замки. Зайшовши до квартири ОСОБА_12 виявила відсутність в ній багатьох меблів та предметів домашнього вжитку. Після цього, вона кожен день навідувалась до квартири та перевіряла, чи все в порядку. Приблизно через тиждень, потерпіла знову приїхала до квартири, коли їй зателефонували сусіди та повідомили, що до неї проникли невідомі. Коли вона приїхала, біля будинку вже знаходились працівники поліції, яких викликали сусіди. Поліцейські сказали потерпілій, що, начебто, її квартиру, хтось купив та що в них є усі необхідні документи. Звернувшись за правовою допомогою, ОСОБА_12 виявила, що на цей час в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явився запис № 21590463 про реєстрацію права власності на належну їй квартиру за невідомим потерпілій громадянином ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 . ОСОБА_12 в ході допиту наголосила, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 з 1999 року. З 2004 року усі відповідні дані маються у БТІ. Жодних договорів купівлі-продажу цієї квартири вона не укладала, жодних доручень нікому не видавала, а крім неї це зробити більш нікому. Також потерпіла в ході допиту пояснила, що вважає, що невідомі їй особи у липні 2017 року надали приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_11 підробні правоустановчі документи або підробну довіреність від її імені та безпідставно зареєстрували право власності за собою на належну ОСОБА_12 квартиру.

В ході досудового розслідування встановлено, що Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №101762858 від 27.10.2017 року, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, номер запису про право власності: 21590463, дата та час державної реєстрації: 27.07.2017р. 12:47:04, підстава виникнення права власності: договір купівлі- продажу, серія та номер: 564, виданий 27.07.2017 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , бланки НМІ №263414;263413.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку на нерухоме майно, яке належить підозрюваному, рішенням слідчого судді було цілком обґрунтовано, з дотриманням вимог закону накладено арешт, з метою збереження речових доказів і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Разом з тим, аналізуючи викладені в ухвалі слідчого судді обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що ані слідчим в своєму клопотання, ані прокурором в судовому засіданні, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, які б обґрунтовували необхідність арешту вищезазначеної квартири за адресою: АДРЕСА_3 шляхом заборони власнику розпоряджатися нею у будь-який спосіб з огляду на приписи норми ст..170 КПК України та статус ОСОБА_6 як добросовісного набувача. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_15 - задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року скасувати з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції на підставі ст.. 407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості - АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_6 (ід.номер НОМЕР_1 ) із забороною розпоряджатися цим майном.

Зобов`язати Відділ реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести відповідні відомості про обтяження нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Контроль за виконанням зазначеної ухвали покласти на слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4