Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/58/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2017 року, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Кілія Одеської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 23.03.2012 року Суворівським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2016 року засудженому строк попереднього ув`язнення з 01 серпня 2010 року по 08 квітня 2015 року зараховано за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, залік становить 4 роки 08 місяців 07 днів,
залишено без задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи це тим, що він став на шлях виправлення і своєю поведінкою довів своє виправлення.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2017 року, залишено без задоволення клопотання ОСОБА_9 про застосування умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання допустив вісім порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО та правами начальника відділення Петрівської ВК № 49. Шість стягнень погашені у встановленому законом порядку, два стягнення скасовані згідно вказівки прокуратури. Заохочувався три рази правами начальника відділення за сумлінне ставлення до праці. На даний час не працевлаштований. Також засуджений має позов на суму 100000 грн., який на даний час не сплачений.
Крім цього, засуджений раніше звільнявся умовно-достроково 01.10.2004 року від відбування покарання, призначеного вироком Кілійського районного суду м. Одеси від 11.06.2002 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, з невідбутим строком 4 місяці 19 днів, але знову вчинив злочин, що вказує про недостатнє бажання останнього ставати на шлях виправлення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що засуджений поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, та не заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
В апеляційних скаргах засуджений та його захисник просять скасувати ухвалу районного суду та задовольнити клопотання ОСОБА_9 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг вказали, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання, оскільки засуджений має три подяки за сумлінне ставлення до праці, приймає участь у програмі «Духовне відродження», стягнення які він мав, були накладені з порушенням. Що стосується несплати коштів за позовом, засуджений вказав, що він звертався до виконавчої служби, однак з наданої відповіді йому повідомили, що виконавчого листа до них не надходило, а тому йому не відомо на який рахунок необхідно сплачувати дані кошти. Також зазначили, що спочатку засуджений був працевлаштований, однак через деякий час за станом здоров`я був переведений на інші роботи на виконання яких засудженого не залучали. Крім того апелянти вважають, що працівниками колонії незаконно накладали на засудженого стягнення та позбавляли заохочень.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, висновок прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали клопотання та витребувану особову справу відносно засудженого ОСОБА_9 , зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як убачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_9 з 13.08.2010 року тримався в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. За час перебування допустив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Допущені порушення виражались у зберіганні заборонених речей, пошкодженні державного майна, та не виконанні команди «відбій». Заохочень не мав.
З 20.05.2015 року відбуває покарання в Петрівській виправній колонії (№49). За час відбування покарання в установі зарекомендував себе наступним чином: допустив три порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення. Два стягнення скасовані згідно вказівки прокуратури, одне стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочувався три рази правами начальника відділення за сумлінне ставлення до праці. На даний час не працевлаштований. У відношенні до представників адміністрації не завжди відвертий, були випадки спроб ввести в оману представників адміністрації.
Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом листування, отримує від них посилки. У відношенні до засуджених не конфліктний. Підтримує доброзичливі стосунки засудженими різної спрямованості. За характером скритний. По прибуттю до установи виявив бажання приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Згідно вироку суду має позов на суму 100000 грн. До установи виконавчий лист не надходив. Було направлено запит від 31.11.2016 року за №9/2463, але відповідь не надійшла.
В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор та представник Петрівської ВК в Кіровоградській області № 49 заперечили, щодо застосування умовно дострокового звільнення, мотивуючи це тим, що засуджений не став на шлях виправлення.

Відповідно положень ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_9 є особою, до якого можливе застосування заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення, що вірно зазначено як засудженим так і його захисником у апеляційних скаргах.

Однак, посилання засудженого ОСОБА_9 та його захисника в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення про залишення без задоволення клопотання не врахував, всіх обставин справи, колегія суддів не приймає до уваги, за наступних підстав.

Посилання засудженого в поданому клопотанні від 19.02.2018 року про перегляд апеляційним судом законності застосування до нього стягнень під час відбування покарання, не відносить до компетенції суду, а така незаконність при її наявності, може бути врахована колегією суддів при ухваленні остаточного рішення у справі.

Із матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності відповідно вироків Кілійського районного суду м. Одеси, а саме 06.02.2002 року до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком під час якого вчинив злочин; 11.06.2002 року до покарання у виді позбавлення волі та під час умовно-дострокового звільнення знову вчинив новий злочин; 19.07.2006 року до покарання у виді позбавлення волі; 31.03.2010 року до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком під час якого знову вчинив ряд злочинів.
Останній раз ОСОБА_9 був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.03.2012 року за 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок Ухвалою колегії суддів апеляційного суду м. Одеси від 08.04.2015 року був змінений в частині призначеного покарання та ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.
Зазначене дає підстави колегії суддів вважати, що ОСОБА_9 з 2002 року до часу останнього засудження належних висновків для себе не робив та систематично вчиняв злочини.
Фактично засуджений відбуває покарання з 01.08.2010 року. З врахуванням перебування під вартою та часу відбування покарання в місцях позбавлення волі він знаходиться близько 8 років. Також ОСОБА_9 у строк відбування покарання, з врахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України чинної на той час, зараховано один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, залік становить 4 роки, 08 місяців 07 днів. Кінець строку 23 листопада 2020 року.
Сумлінна поведінка, як передумова умовно дострокового звільнення - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Комісією Петрівської виправної колонії (№49) було відмовлено ОСОБА_9 щодо переведення із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки до колонії середнього рівня безпеки для осіб, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі після відбуття ? строку покарання так і у зміні невідбутої частини покарання більш м`яким в виді обмеження волі по відбуттю 2/3 строку покарання, як такому, що не став на шлях виправлення ( протокол № 8 від 20.04.2016р.)

Згідно ст. 81 КК України, умовно - дострокове звільнення по відбуттю ? строку покарання, настає щодо ОСОБА_9 з 24.02.2017 року. Комісією Петрівської виправної колонії (№49) відмовлено щодо застосування до засудженого заохочувальної норми у вигляді статті 81 КК України, оскільки він не довів свого виправлення (протокол № 4 від 27.02.2017р.).

Враховуючи зазначене вище посилання апелянтів на те, що засуджений має три подяки за сумлінне ставлення до праці, приймає участь у програмі «Духовне відродження», був працевлаштований, однак через деякий час за станом здоров`я був переведений на інші роботи на виконання яких засудженого не залучали, що працівниками колонії незаконно накладали на засудженого стягнення та позбавляли заохочень, колегія суддів не вважає достатніми підставами для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 81 КК України, оскільки, як вбачається із вище зазначеного, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці засуджений не довів своє виправлення.

Виходячи з наведеного і враховуючи, що матеріали клопотання та особової справи засудженого не містять достатніх даних про те, що своєю поведінкою засуджений ОСОБА_9 повністю довів своє виправлення, тому суд вірно дійшов висновку за необхідне залишити без задоволення клопотання засудженого.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав застосування на даний час до засудженого ОСОБА_9 умовно дострокового звільнення, як те просять у своїй апеляційній скарзі останній та його захисник, а тому вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2