Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/5/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підсудної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої- адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальну справу за апеляцією представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , на постанову Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2017 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Богданівка, Долинського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, не одружену, не працюючу, раніше не судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а кримінальну справу відносно неї закрито у зв`язку із закінченням строків давності,

ВСТАНОВИЛА:
Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що спричинила умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_9 , за наступних обставин.

07.08.2012 року близько 16 -ї години 30 хвилин ОСОБА_7 знаходилася на подвір`ї домоволодіння своєї мачухи ОСОБА_9 , яке розташоване в АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_7 та господаркою домоволодіння ОСОБА_9 на грунті особистих неприязних стосунків виникла сварка із-за розподілу спадкового майна.
В ході сварки ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_9 та умисно руками схопила її за праву руку, після чого не відпускаючи руку потерпілої та застосовуючи силу, здійснила загинання правої руки за спину ОСОБА_9 , утримуючи в цей час потерпілу за праве плече. Маковська Надія Геннадіївна, викручуючи праву руку в ліктьовому та плечовому суглобах, спричинила потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження.
ОСОБА_7 в результаті своїх злочинних дій спричинила потерпілій ОСОБА_9 згідно висновку експертизи № 1456 від 25.09.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому великого бугорка правої плечової кістки, синця на правому плечі по передній поверхні, які за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала, разом з тим її захисник ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_7 в зв`язку із закінченням строків давності.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахувавши, що події в яких обвинувачується ОСОБА_7 , мали місце 07.08.2012 року, злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України, відноситься до злочинів середнього ступеня тяжкості, за який передбачено покарання у виді виправних робіт, обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, враховавши те, що з моменту вчинення підсудною ОСОБА_7 інкримінованого злочину минуло більше п`яти років, районний суд прийшов до висновку, що клопотання захисника підсудної слід задовольнити, та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а кримінальну справу відносно неї закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачені ст.49 КК України.

В апеляції представник потерпілої, адвокат ОСОБА_10 просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити клопотання про стягнення процесуальних витрат. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати в розмірі 34000грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у судовому засіданні, після проголошення клопотання захисту про закриття кримінального провадження за строками давності щодо обвинуваченої, представником потерпілої було заявлено клопотання про можливість оголосити клопотання щодо відшкодування процесуальних витрат пов`язаних з розглядом справи на користь потерпілої. Проте, суд не дав можливості оголосити таке клопотання та ухилився від розгляду даного клопотання, пославшись на черговість розв`язання клопотань поданих до суду та повідомив сторони, що після розв`язання клопотання захисника будуть розглянуті інші клопотання і видалився до нарадчої кімнати не надавши можливості потерпілій стороні оголосити зміст клопотання про відшкодування процесуальних витрат.

Повернувшись у судове засідання суд оголосив зміст постанови та повідомив, що кримінальну справу за постановою суду закрито, а судове засідання завершено.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив потерпілій стороні у звернені до суду з клопотанням про відшкодування процесуальних витрат, оскільки дане питання вирішується с в порядку ст.273 КПК України /в редакції 1960 р./

В судовому засіданні, потерпіла звернулась до суду з клопотанням про стягнення процесуальних витрат (копія додається), проте суд ухилився від розгляду даного клопотання та позбавив потерпілу в реалізації законного права на відшкодування процесуальних витрат пов`язаних з розглядом справи по суті чим порушив вимоги ст.273,91,92,93 КПК України /в редакції 1960 р. /зазначивши у мотивувальній частині постанови про відсутність судових витрат у справі, що не відповідає дійсності та свідчить про невідповідність висновків суду викладених у постанові фактичним обставинам у справі, що згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 КПК України в редакції 1960 р. є підставою для зміни судового рішення.

В запереченні на апеляцію, захисник ОСОБА_8 вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Захисник вважає, що судом жодним чином не порушені вимоги ст. 273 КПК України ( в ред. 1960 р.) щодо порядку винесення ухвал/постанов/ у судовому засіданні.

Так, згідно ч. 1-2 наведеної норми, ухвала/постанова/ про закриття справи виноситься з обов`язковим видаленням суду до нарадчої кімнати , а всі інші можуть за розсудом суду виноситься або у зазначеному вище порядку або на місці, тобто без видалення до нарадчої кімнати.

З огляду на наведені приписи КПК України ( в ред.1960 р.) розгляд клопотання потерпілої про стягнення на її користь, так званих, «процесуальних витрат» не зобов`язував суд видалятись до нарадчої кімнати, а відтак судом абсолютно правомірно застосована черговість у розгляді клопотань, що надійшли спочатку в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , а потім і від потерпілої ОСОБА_9 .

Отже, ухваливши в нарадчій кімнаті постанову про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України та про закриття справи відносно неї у зв`язку із закінченням строків давності, суд був; позбавлений можливості розглядати в подальшому будь-які клопотання.

Захисник звертає увагу на усталену практику Верховного Суду України щодо вирішення питань про стягнення витрат на правову допомогу, понесених потерпілими по кримінальним справам. Так зокрема, в ухвалах ВСУ від 16.12.2010 р., справа № 5-4043к10, від 30.08.2011 р., справа № 5-1184км11, від 23.02.2012 р., справа № 5-1091км12, дослівно вказане наступне :

Захисник зазначає, що виходячи зі змісту ст.ст. 28, 91-93 КПК України( в редакції 1960 р.), наведених вище правових позицій Верховного Суду України, витрати, понесені потерпілим на оплату юридичних послуг, не могли бути включені і до цивільного позову у кримінальній справі, який залишається без розгляду у випадку закриття справи з наведених вище підстав, а питання про їх стягнення підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства в загальному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої та потерпілої ОСОБА_9 в підтримку апеляції, пояснення прокурора, яка вважала постанову суду законною та обґрунтованою та заперечувала проти задоволення апеляції, пояснення захисника підсудної та підсудну, які просили постанову суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляція представника потерпілої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_7 обвинувачувалась у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у злочині передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Захисник обвинуваченої у судовому засіданні заявив клопотання про про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_7 в зв`язку із закінченням строків давності. Підсудна ОСОБА_7 , заявлене захисником клопотання підтримала.

Відповідно до змісту апеляції представника потерпілої, правильність та мотиви звільнення підсудної від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи не оспорюється, а тому згідно ст.365 КПК України, апеляційний суд в цій частині судове рішення першої інстанції не перевіряє.

Згідно ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло: - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі - 3 роки.

Згідно ст.11? КПК України (1960р.), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до положень ст.248 КПК України (1960 року), при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.93 КПК України та роз`ясненнями, які містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 7 липня 1995 року Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 3 грудня 1997 року №12) судові витрати покладаються на засуджених.

Відповідно до ст.324 КПК України, суд при постановленні вироку також вирішує: чи підлягає задоволенню цивільний пред`явлений цивільний позов на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому; на кого повинні бути покладені судові витрати і в якому розмірі.

Відповідно до положень ст.91 КПК України /редакція 1960 року/ судові витрати складаються: із сум, що видані і мають бути видані свідкам, потерпілим, експертам, спеціалістам, перекладачам і понятим; із сум, витрачених на зберігання, пересилання і дослідження речових доказів; з інших витрат, що їх зробили органи дізнання, досудового слідства і суд при провадженні у даній справі.

Оскільки кримінальна справа стосовно ОСОБА_7 , закрита з передбачених законом підстав, суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду цивільний позов потерпілої та зазначив у своєму рішенні про відсутність судових витрат у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції представника потерпілої, оскільки вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу з підсудної не ґрунтуються на вимогах закону. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що редакцією кримінально-процесуального кодексу 1960 року, не охоплено поняття процесуальних витрат, а відшкодування витрат понесених потерпілим на правову допомогу не передбачено шляхом подання такого клопотання. Разом з цим, відповідно до змісту ст.ст. 28, 91-93 КПК України( в редакції 1960 р.), витрати, понесені потерпілим на оплату юридичних послуг, підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства в загальному порядку.

Таким чином, підстав для скасування чи зміни постанови суду, як про це просить апелянт, немає.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, у тому числі прав потерпілої, як про те указує в апеляції її представник, які б істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 379 ч.2 КПК України /в редакції 1960 року/, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляцію представника потерпілої захисника ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Постанову Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2017 року, щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом шести місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4