Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 березня 2018 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
представника державної установи «Катеринівська
виправна колонія №46» ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а :
Цією ухвало відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про виправлення та перевиховання останнього, а тому клопотання засудженого не підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задоволити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На обгрунтування цього зазначив, що судовий розгляд його клопотання відбувся в режимі відеоконференції, а текст ухвали від 30 листопада 2017 року ним отримано лише 13 грудня 2017 року.
Також вказав, що останнє стягнення накладене на нього 18 вересня 2017 року _______________________________________________________________________________________________
Справа № 11 кп/787/118/2018 Головуючий у суді І інстанції: ОСОБА_9 Категорія: ст.81 КК України Доповідач : ОСОБА_1
за вилучений в камері №29 СМРБ Катеринівської ВК №46 мобільний телефон марки «Соні-Еріксон», який йому не належить та жодного відношення до цього телефону не має.
Крім того зазначив, що він щиро розкаюється у скоєних злочинах і став на шлях виправлення, довів це своєю поведінкою, має намір відшкодувати завдану кримінальними правопорушеннями шкоду. Однак, з огляду на відбування покарання у секторі максимального рівня безпеки, він не має об`єктивної можливості працевлаштуватись із незалежних від нього причин. Також зазначив, що на день постановлення оскаржуваної ухвали, ним відбуто 10 років 8 місяців і 23 дні (3/4) призначеного покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судової та особової справи засудженого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слід поновити, проте скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи відбувся в режимі відеоконференції, а текст ухвали від 30 листопада 2017 року засудженим ОСОБА_5 було отримано лише 13 грудня 2017 року і подано апеляційну скаргу 21 грудня 2017 року, а тому у відповідності до ст.117 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) строк на апеляційне оскарження слід поновити.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Поряд з цим, як передбачено п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджено 22 червня 2007 року Апеляційним судом Автономної Республіки Крим за ч.1 ст.115, п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 29 березня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України по ЗУ №838-VIII 26.11.2015 року в термін покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 21 лютого 2007 року по 28 вересня 2007 року.

Станом на 30 листопада 2017 року ОСОБА_5 відбув 3/4 строку призначеного покарання.
Також з характеристики засудженого ОСОБА_5 вбачається, що під час перебування у Сімферопольському та Миколаївському слідчих ізоляторах порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВСУ не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення та стягнення не застосовувались. З 07 квітня 2008 року відбуває покарання в Катеринівській виправній колонії. На виробництві установи не працевлаштований, через неможливість працевлаштування категорії засуджених сектору максимального рівня безпеки.
За даними довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення вбачається, що заходи заохочення до засудженого ОСОБА_5 не застосовувались. Разом з цим на нього було накладено три стягнення (за виготовлення саморобної хлібної закваски 15.09.2009 р., вилучено заборонені предмети 09.12.2015 р., вилучено мобільний телефон 18.09.2017 р.) за які засуджений ОСОБА_5 був поміщений в карцер. Стягнення від 18 вересня 2017 року в установленому законом порядку не зняте і не погашене.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 пояснив, що останнє стягнення вважає безпідставним, оскільки несправний телефон було заховано в камері і його виявити він був неспроможний.
З матеріалів особової справи - опитувального листа, вбачається, що на думку керівників служб виправної колонії ОСОБА_5 не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення. Також має 1640 грн. заборгованості за виконавчим листом. За даними витягу з протоколу №19 від 18.10.2017 року комісія вирішила відмовити засудженому ОСОБА_5 у застосуванні умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів свого виправлення.
Доводи про безпідставне накладення стягнення за зберігання мобільного телефону в камері під час чергування засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає позбавленими підстав, оскільки, згідно пояснень засудженого під час апеляційного розгляду, це стягнення ним оскаржено не було.

При вирішенні питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст.81 КК України, комісія установи враховувала дані про його поведінку за весь період відбування покарання.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши сукупність доказів, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання, як такого, що довів своє виправлення, оскільки своєю поведінкою за час відбування покарання не довів своє виправлення.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_5 , а саме його поведінку за весь час відбування покарання.
За таких обставин висновки суду, викладені в ухвалі Сарненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.117, 405, 407, 409, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Поновити засудженому термін на апеляційне оскарження.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3