справа № 462/6099/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року
Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005074 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.185 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 02.12.2017 року о 17.58 год. перебуваючи у приміщенні магазину №103 ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що за адресою: м. Львів, вул. Широка, 87 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, таємно викрав дві банки ікри лососевої «Шаланда», 120 грам, вартістю 295,20 грн. (без ПДВ) за 1 штуку, на загальну вартість 590,40 грн., які заховав у праву зовнішню кишеню куртки та не здійснивши оплати за товар пройшов повз касову зону, однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з торгового приміщення магазину був затриманий працівником охорони.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 - судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, арк. 61), одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , 2013 р.н. та сина ОСОБА_6 , 2015 р.н., не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 55, 57), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (матеріали кримінального провадження, арк 59).
Виходячи з наведеного, враховуючи думку представника потерпілого ОСОБА_7 , викладену письмово у заяві, що претензій до обвинуваченого не має, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальних витрати відсутні.
Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1