АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Категорія скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 жовтня 2017 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС СБ України ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а також долучені до неї матеріали та матеріали судової справи, -
в с т а н о в и в :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС СБ України ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна.
Не погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, на підсумок якої просить поновити йому строк апеляційного оскарження вказаної ухвали, скасувати цю ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою визнати незаконною бездіяльність слідчого ОСОБА_4 та зобов`язати цього слідчого або іншу уповноважену особу повернути йому тимчасово вилучене під час проведення обшуку 19 травня 2017 року майно, а саме паспорт, ідентифікаційний код, грошові кошти на суми 3500 доларів США, 50 євро та 12 000 гривень та банківські картки до його банківських рахунків.
На обґрунтування апелянт посилається на Європейську Конвенцію в правах людини, ст.ст. 3, 88, 55, 64 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року, №1 від 19 січня 2001 року, рішення Європейського Суду в правах людини, рішення Конституційного Суду України ст. ст. 172, 382, 395 КПК України.
Вивчення тексту апеляційної скарги, долучених до неї відомостей та матеріалів судової справи показує, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 належить відмовити з наступних підстав.
Як видно з апеляційної скарги, апелянт ретельно обґрунтовує своє гадане право подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою йому відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, що полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, що ж до суті самого оскаржуваного ним рішення, його очевидної незаконності, апелянт будь-яких міркувань не висловлює, посилаючись тільки на те, що тимчасово вилучене майно підлягає поверненню, бо його вилучення істотно обмежує його права власника цього майна.
Між тим, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя послалася на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС ОСОБА_4 про проведення обшуку з метою виявлення та вилучення 25 одиниць речей, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості про вчинені кримінальні правопорушення, з поміж яких, зокрема, значаться грошові кошти, паспорт громадянина України ОСОБА_3 ,довідка присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 , три банківські картки Ощадбанку, «А-Банку», «Райффайзенбанк Аваль», на підставі чого слідчий суддя дійшла до висновку про те, що вказані документи та грошові кошти не відносяться до тимчасово вилучених речей та документів, а тому на них не поширюються положення ст. ст.167 169 КПК України, а поширюються положення ч.7 ст. 236 КПК України, бо вони входять в перелік речей, що мають значення для досудового розслідування, вказаний в ухвалі від 24 травня 2017 року, на які надано дозвіл на відшукання і вилучення.
Таким чином, апелянт не навів в апеляційній скарзі будь-яких доказів того, що оскаржена ухвала слідчого судді є очевидно незаконною.
Тим часом, всупереч міркуванням апелянта, практика Європейського суду в правах людини, судів України різних інстанції, у тому числі й Верховного Суду України дають достатньо підстав для висновку про те, що апеляційним порядком можливо переглянути такі рішення, які за законом не підлягають апеляційному оскарженню лише у разі, якщо їх незаконність є очевидною.
Оскільки ж ч.3 ст. 307 КПК України прямо передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, а апелянт не навів в апеляційній скарзі доказів та обґрунтувань того, що оскаржена ним ухвала слідчого судді є очевидно незаконною, остільки у відкритті апеляційного провадження у цьому конкретному випадку належить відмовити.
При цьому береться до уваги також та обставина, що вказане рішення не перешкоджає подальшому здійсненню кримінального провадження та жодним чином не обмежує права учасників цього провадження, в тому числі й права на захист чи права та можливості здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 399 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС СБ України ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна.
Ухвала може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції.

Суддя апеляційного суду міста Києва ОСОБА_5
3

[1]