судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду
Колегія Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалою від 16 січня 2018 року відмовила в допуску справи до провадження за заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року.
Заявник вимагав перегляду судових рішень на підставі, зазначеній у пункті 3 частини першої статті 445 КПК, що передбачає:
«1. Підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: …
3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; …».
На обґрунтування такої невідповідності заявник послався на постанови Верховного Суду України в цивільних справах.
Більшість колегії вирішила, що можлива невідповідність рішення касаційного суду в кримінальній справі висновку Верховного Суду України в постанові, прийнятій в порядку цивільного судочинства, не може бути підставою для перегляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 445 КПК. В ухвалі зазначено: «виходячи з аналізу положень п. 3 ч. 1 ст. 445, ст. 458 КПК …, під «постановою Верховного Суду України» розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 445 вказаного Кодексу…».
Таким чином, більшість ототожнила вирази «висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України» (пункт 3 частини першої статті 445) та «висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу» (частина перша статті 458).
За всієї поваги до колег, я не можу погодитися з правильністю такого тлумачення положень статей 445 та 458 КПК, що стало підставою для відмови в допуску справи до провадження.
Навіть з граматичної точки зору вирази в цих двох положеннях не є тотожними. Незважаючи на схожість використаних в них термінів, «висновок» у частині першій статті 458 має суттєву відмінність від «висновку» в пункті 3 частини першої статті 445. У першому випадку для визначення «висновку» використовується обмежувальне визначення: «у … постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу», що звужує поняття «висновку» у цьому випадку порівняно з більш загальним поняттям «висновку в постанові Верховного Суду України» в пункті 3 частини першої статті 445 КПК.
Тому навіть з погляду граматичного тлумачення важко погодитися з тим, що стаття 445 КПК має на увазі лише висновок Верховного Суду України у кримінальний справі.
Більше того, інші положення законодавства свідчать про те, що «висновок» у статті 445 КПК охоплює висновок, постановлений Верховним Судом України в справі іншої юрисдикції, а не лише в кримінальній справі.
Цивільний процесуальний кодекс у статті 360-7 передбачає:
«Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України [за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу], має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів».
Господарський процесуальний кодекс України (у статті 111-28) та Кодекс адміністративного судочинства України (у статті 244-2) містять аналогічні і за змістом, і за формулюванням положення про обов`язковість висновків Верховного Суду України.
Таким чином, всі процесуальні кодекси містять однакове «прецедентне» правило, яке зобов`язує суди загальної юрисдикції, незалежно від спеціалізації, рахуватися з висновком Верховного Суду України, постановленим за правилами, визначеними відповідними процесуальними кодексами.
Законодавець не передбачив для процедури, що регулюється статтями 444-458 КПК, виключення з загального правила «врахування» всіма судами загальної юрисдикції «висновку Верховного Суду України», а тому це положення має тлумачитися як таке, що стосується всіх судів загальної юрисдикції в будь-якій процедурі.
Пункт 3 частини першої статті 445 КПК передбачає окремий випадок «врахування» судами загальної юрисдикції висновків Верховного Суду України, постановлених за відповідними правилами КПК, ЦПК, КАСУ, ГПК, а не виключення з загального правила «врахування».
Тому я вважаю, що компаратором для обґрунтування підстави перегляду, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 може виступати висновок Верховного Суду України, ухвалений при вирішенні не тільки кримінальної справи, але й справи іншої юрисдикції.
Суддя ОСОБА_1