Провадження №1-кс/369/3877/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юриста 1 класу ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000850, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
До суду звернувся прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000850 від 14.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 190 КК України
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000850 від 14.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 190 КК України.
Під час досудового розслідування допитана як потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що невідомі особи фактично заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка за заповітом ОСОБА_5 належить їй. ОСОБА_5 являється їй рідним дядьком, проживав у вказаній квартирі, що йому належала на праві власності. Він проживав там останні 30-35 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Останні три місяці з ним постійно проживала її мама ОСОБА_6 , доглядала його, оскільки дядько був хворий, перебув у тяжкому післяопераційному стані. 18 вересня 2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів потерпілій. Після смерті дядька вона та ОСОБА_6 поїхали до вищевказаного помешкання дядька, щоб по прибирати там. Однак по приїзді вони не змогли потрапити до даної квартири, так як замки у вхідних дверях квартири були замінені. Вони не зрозуміли, що трапилося, почали запитувати сусідів, які повідомили, що напередодні (12.11.2017) вони бачили, як у квартирі дядька хтось змінював замок вхідних дверей, але, як сказали сусіди, вони не придали цьому значення, адже думали, що це вони їх змінювали. Доступ до квартири мали лише потерпіла та її мама. Отже, якісь невідомі люди заволоділи квартирою, що належала її дядьку та за заповітом належить їй. Хто це міг зробити їй невідомо. У ОСОБА_5 , крім них, родичів не було. У нього є син ОСОБА_7 , але він тривалий час проживає у Російській Федерації, десь у місті Ярославль. Але, настільки їй відомо, він в Україну не приїжджав, на поховання дядька він не приїжджав. ОСОБА_5 жодних боргових зобов`язань, непогашених позик, кредитів він ні перед ким ніколи не мав. На її переконання, квартирою фактично заволоділи невідомі шахраї, які хочуть оформити її на себе.
Допитана як свідок ОСОБА_6 дала аналогічні з потерпілою показання.
Згідно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до заповіту від 18.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_8 , ОСОБА_5 зробив розпорядження все його майно (як рухоме так і не рухоме) він заповідає ОСОБА_4 .
14.12.2017 року у рамках даного кримінального провадження визнано речовим доказом: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на даний час власником зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вказане нерухоме майно, слід накласти арешт на майно для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного нерухомого майна як речового доказу у даному кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У даному випадку слід накласти арешт на майно із забороною розпоряджанням майном (проте без заборони використання майна), так як існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до подальшої передачі майна.
Згідно постанови прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юриста першого класу ОСОБА_3 про визнання та приєднання до справи речових доказів від 14.12.2017 року, квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом.
Тому прокурор просив накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та заборонити розпоряджатися вказаним нерухомим майном.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.
Клопотань, щодо фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування від учасників не надходило. Враховуючи припис ст. 107 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання без фіксації технічними засобами.
Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000850 від 14.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 190 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що допитана як потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що невідомі особи фактично заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка за заповітом ОСОБА_5 належить їй. ОСОБА_5 являється їй рідним дядьком, проживав у вказаній квартирі, що йому належала на праві власності. Він проживав там останні 30-35 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Останні три місяці з ним постійно проживала її мама ОСОБА_6 , доглядала його, оскільки дядько був хворий, перебув у тяжкому післяопераційному стані. 18 вересня 2017 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів потерпілій. Після смерті дядька вона та ОСОБА_6 поїхали до вищевказаного помешкання дядька, щоб по прибирати там. Однак по приїзді вони не змогли потрапити до даної квартири, так як замки у вхідних дверях квартири були замінені. Вони не зрозуміли, що трапилося, почали запитувати сусідів, які повідомили, що напередодні (12.11.2017) вони бачили, як у квартирі дядька хтось змінював замок вхідних дверей, але, як сказали сусіди, вони не придали цьому значення, адже думали, що це вони їх змінювали. Доступ до квартири мали лише потерпіла та її мама. Отже, якісь невідомі люди заволоділи квартирою, що належала її дядьку та за заповітом належить їй. Хто це міг зробити їй невідомо. У ОСОБА_5 , крім них, родичів не було. У нього є син ОСОБА_7 , але він тривалий час проживає у Російській Федерації, десь у місті Ярославль. Але, настільки їй відомо, він в Україну не приїжджав, на поховання дядька він не приїжджав. ОСОБА_5 жодних боргових зобов`язань, непогашених позик, кредитів він ні перед ким ніколи не мав. На її переконання, квартирою фактично заволоділи невідомі шахраї, які хочуть оформити її на себе, відомості про даний факт було внесено до ЄРДР під № 0000850 за фактом злочину передбаченого ч. 3 ст.15 ч. 3 ст. 190 КК України.
Допитана як свідок ОСОБА_6 дала аналогічні з потерпілою показання.
Згідно з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до заповіту від 18.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_8 , ОСОБА_5 зробив розпорядження все його майно (як рухоме так і не рухоме) він заповідає ОСОБА_4 .
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на даний час власником зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_5 .
Окрім вище зазначеного, варто додати, що квартира, що за адресою: АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана не обґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому законом порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Як передбачено у ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1.збереження речових доказів;
2.спеціальної конфіскації;
3.конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4.відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речового доказу.
Як передбачено у ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, яким в даному випадку є квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка на даний час являється об`єктом кримінального посягання з боку невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кримінально-процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З метою збереження речових доказів, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , виникла необхідність у накладенні арешту на вище вказаний об`єкт нерухомості
Накладення арешту на квартиру за вищевказаною адресою та запобігання можливості її відчуження, дасть можливість органу досудового розслідування провести належне розслідування кримінального провадження, встановити істину по справі шляхом притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання відчуження нерухомого майна необхідно накласти арешт на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно постанови прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юриста першого класу ОСОБА_3 про визнання та приєднання до справи речових доказів від 14.12.2017 року, квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання, оскільки прокурор у судовому засіданні обґрунтував необхідність такого арешту, який необхідний з метою збереження даного майна як речових доказів, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170- 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
Заборонити розпоряджатися наступним нерухомим майном: квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1