Єдиний унікальний номер:343/224/18
Номер провадження: 1-в/0343/29/18
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
19 лютого 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ "Долинський ВЦ (№118) ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Долинського районного суду з заявою про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні представник ДУ "Долинський ВЦ (№ 118) заперечив проти задоволення заяви засудженого та пояснив, що останній на час відбування покарання в установі зарекомендував себе посередньо, не працевлаштований, намірів щодо працевлаштування немає, оскільки його прізвище в нарядах осіб, які бажають працювати, відсутнє. Накладалось одне заохочення та одне стягнененя у вигляді10 діб ДІЗО, яке на даний час не погашене, а тому, враховуючи викладене, його поведінка не свідчить про те, що він став на шлях виправлення. В задоволенні клопотання засудженого просив відмовити.
Прокурор в судовому засіданні просив у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення відмовити, оскільки він не працевлаштований, має непогашене стягнення, а тому своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Окрім цього вказав, що підприємці не наділені повноваженнями заохочувати засуджених.
Засуджений в судовому засіданні просив задовольнити його заяву та умовно-достроково звільнити від відбування покарання. Вказав про те, що має заохочення від підприємця, в якого працював до січня 2018 року.
Заслухавши пояснення засудженого, думку представника виправного центру, висновок прокурора, який просиив відмовити у задоволенні клопотання, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, з усією повнотою, оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.
Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, гарної поведінки в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Крім того, як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до п. 1 вказаної постанови умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Із досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_5 раніше судимий Вінницьким міським судом Вінницької област за ст.ст.15 ч.2; 289 ч.1, 185 ч.2, 75 КК України до 3 років обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік. Згідно ст. 89 КК України судимість погашена.
23.12.2015 року ОСОБА_5 засуджений вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ст. 119 ч.1 КК України до 4 років обмеження волі.
Ухвалою Долинського районного судуІвано-Франківської області від 06.10.2017 року засудженому скорочено наполовину невідбуту частину покарання згідно ст. 7 ЗУ "Про амністію у 2016 році".
З урахуванням перерахунків, проведених на підстав ухвал суду, пояснень представника ВЦ, початок відбуття покарання засудженому рахується з 14.02.2016 року, кінець строку 30.11.2018 року. Фактично невідбута частина терміну покарання станом на 02.11.2016 року становить 9 місяців 11 днів, що свідчить про те, що ним відбуто необхідні 1/2 частини, призначеного судом покарання.
З матеріалів особової справи встановлено, що адміністрація ДУ "Долинський ВЦ (№118)", в якій відбуває покарання ОСОБА_5 , не зверталась до суду у встановленому законом порядку про умовно-дострокове звільнення засудженого після відбуття ним установленої КК України частини строку покарання, натомість згідно виписки з протоколу №20 від 24.10.2017 року комісією відмовлено в застосуванні ст.81 КК України щодо ОСОБА_5 , як такому, що не довів своє виправлення.
З характеристики від 16.02.2018 року, виданої ДУ "Долинський виправний центр (№118)" на ОСОБА_5 вбачається, що засуджений з 14.02.2016 року, прибувши в установу, відбуває у ній покарання. Був працевлаштований на дільниці МПП "Таля". За час відбування покарання характеризується негативно. На даний час не працевлаштований, намірів щодо працевлаштування не має. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення правами начальника установи у вигляді ДІЗО, яке на даний час достроково не зняте і не погашене у встановленому законом порядку. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Згідно довідки про заохочення та стягнення від 13.02.2018 року ОСОБА_5 30.12.2016 року було заохочено у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці за підсумками роботи у 4 -му кварталі 2016 року та з нагоди відзначення Новорічних та Різдвяних свят. 27.08.2017 року до ОСОБА_6 було накладено стягнення у виді 10 днів ДІЗО за нетактовну поведінку до працівників установи, яке на даний час не погашене.
При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_5 на даний час не працює, намірів працевлаштуватись не виявляє, негативно характеризується, а також те, що відносно нього накладалось стягнення у вигляді 10 діб ДІЗО, яке на даний час не погашене, що не вказуює про його виправлення та усвідомлення протиправності своїх дій.
З огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважає, що поведінка засудженого не свідчить про його виправлення. Сам факт сумлінного ставлення засудженого до праці до грудня 2017 року, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Сумлінна поведінка засудженого повинна свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня, зразкової поведінки в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Тому наявність, в конкретному випадку, лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини не дають суду достатніх підстав дійти до переконання, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. А тому суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасною та не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, ст. 81 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.
Суддя: