АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1656/2017 Категорія КК: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0016258 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року щодо

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з середньою освітою, який не одружений, громадянин України, не працює, інвалід 3 групи, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.12.2014 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у виді 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, і призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, та визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_8 21 грудня 2016 року, приблизно о 18 годині знаходився біля будинку № 16-1, що по вул. Туполєва в м. Києві. В цей час ОСОБА_8 побачив, як з будинку АДРЕСА_3 вийшли раніше невідомі йому потерпілий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Побачивши вказаних осіб, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме: цінностей, які мали при собі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та запитав, чи є у них грошові кошти, на що ОСОБА_10 відповів, що грошових коштів при собі не мають. Після цього ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, підбіг зі спіни до ОСОБА_11 , вдарив своєю ногою по ногам останнього, в результаті чого ОСОБА_9 відчув фізичну біль та впав на землю. Після цього ОСОБА_8 завів руки ОСОБА_9 за спину та прижав їх своєю ногою до спини потерпілого. Після цього ОСОБА_8 , діючи відкрито, з корисливих мотивів, своєю рукою витяг із зовнішнього карману штанів ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1800 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 , маючи реальну можливість розпорядитись відкрито викраденим чужим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 13 лютого 2015 року до Шевченківського PB КВІ м. Києва надійшло розпорядження та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, згідно якого на ОСОБА_8 покладено обов`язок відпрацювати 120 годин громадських робіт, які одразу були прийняті до виконання.

25 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_8 інспектором Шевченківського РВ КВІ м. Києва ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, наслідками за ухилення від відбування покарання та останньому було встановлено дні явки на реєстрацію, а саме: перший та третій понеділок кожного місяця.

25 лютого 2015 року працівниками Шевченківського РВ КВІ м. Києва засудженому ОСОБА_8 видано направлення до КП УЗН Шевченківського району м. Києва для відбування ним громадських робіт.

02 березня 2015 року засуджений ОСОБА_8 не з`явився на реєстрацію, причин неявки не повідомив, у зв`язку з чим 10 березня 2015 року ОСОБА_8 надіслано виклик до Шевченківського РВ КВІ м. Києва, на який останній також не з`явився.

10 березня 2015 року до КП УЗН Шевченківського району м. Києва інспектором Шевченківського РВ КВІ м. Києва надіслано запит з проханням повідомити, чи відбуває засуджений ОСОБА_8 громадські роботи відповідно до виданого йому направлення.

13 березня 2015 року з КП УЗН Шевченківського району м. Києва надійшло повідомлення, відповідно до якого засуджений ОСОБА_8 прибув 27 лютого 2015 року з направленням, але для проходження інструктажу з охорони праці та відбування громадських робіт з 02 березня 2015 року не з`явився.

16 березня 2015 року засуджений ОСОБА_8 не з`явився на реєстрацію, причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим 18 березня 2015 року до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві направлено подання про привід ОСОБА_8

25 березня 2015 року з КП УЗН Шевченківського району м. Києва надійшло повідомлення, відповідно до якого засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді 120 годин громадських робіт на КП УЗН Шевченківського району м. Києва, про що складений графік виконання ним громадських робіт та надана копія листа про проходження ним інструктажу з охорони праці та виробничої санітарії, та видано наказ № 5 від 31 березня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 відбуває покарання у виді громадських робіт на дільниці № 6 2-го відділення з 02 квітня 2015 року.

30 березня 2015 року працівниками Шевченківського ДОП УП ГУНП в м. Києві засуджений ОСОБА_8 був доставлений до Шевченківського РВ КВІ м. Києва.

30 березня 2015 року засудженому ОСОБА_8 винесено письмове застереження у виді попередження та повторно видано направлення до КП УЗН Шевченківського району м. Києва для відбування ним громадських робіт.

14 квітня 2015 року інспектором Шевченківського РВ КВІ м. Києва здійснено перевірку відбування громадських робіт засудженим 3буньом О.В. Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_8 відсутній на робочому місці і громадські роботи не відпрацьовує, про що складено акт перевірки виконання засудженим громадських робіт.

18 серпня 2015 року встановлено місцезнаходження засудженого ОСОБА_8 та втретє надано останньому направлення до КП УЗН Шевченківського району м. Києва. Надалі засуджений ОСОБА_8 на відпрацювання громадських робіт не з`являвся, поважних причин неявки не повідомляв.

Отримавши повідомлення та будучи належним чином поінформованим про відповідальність, ОСОБА_8 умисно ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, призначене йому вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, що набрав законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду та застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Вважає, вирок суду є незаконним і підлягає зміні, тому що суд безпідставно не застосував до ОСОБА_8 закон України про кримінальну відповідальність, зокрема положення ч. 1 ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що виходячи з матеріалів справи у суду були підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, оскільки в справі є обставини, які пом`якшують покарання, зокрема визнання ОСОБА_8 своєї вини та щире розкаяння, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, і те, що потерпілий не має до нього ніяких претензій.

Захисник також вказує, що ОСОБА_8 не ходив на громадські роботи, тому що в нього були проблеми зі здоров`ям, і ця обставина може вважатися пом`якшуючою.

Крім того, прокурор та потерпілий ОСОБА_9 просили суд застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Але суд безпідставно не взяв до уваги думки сторони обвинувачення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Таким чином виходячи з принципу гуманізму та можливості виправлення ОСОБА_8 без призначення йому реального покарання, суд повинен був застосувати положення статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, в тому числі тих, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, фактичних обставин провадження, характер вчинених правопорушень, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 на підставі ст. ст. 70, 71 КК України остаточного покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого та його відношення до скоєного, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів при реальному відбутті покарання у виді позбавлення волі та належним чином мотивував відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України є безпідставними, не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстав для зміни вироку суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .