Справа № 158/2462/17 Провадження №11-кп/773/93/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2015 році ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 121, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі.

30 вересня 2017 року засуджений ОСОБА_7 надіслав на адресу Ківерцівського районного суду Волинської області заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від подальшого відбування покарання у місцях позбавлення волі.

31 жовтня 2017 ухвалою цього ж суду у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» відбув більше половини призначеного строку основного покарання. Просить враховувати апеляційний суд усі обставини, які впливають на застосування цього Закону.

Заслухавши доповідача, який доповів суть оскаржуваної ухвали та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, зі змінами та доповненнями, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 році № 1810-VIII цього Закону визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи зазначені у статті 1 цього закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі не більше 10 років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Ст. 1 цього Закону визначено, що звільненю від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленогостаттею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Ст. 4 цього Закону визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи зазначені у статті 1 цього закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі не більше 10 років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2015 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Оскільки засуджений ОСОБА_8 хоча і відбув, на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», більше половини призначеного йому покарання, однак відповідно до ст. 1 зазначеного Закону ОСОБА_8 не входить до кола осіб, до яких застосовується амністія, що в свою чергу, виключає застосування ст. 4 Закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зазначаючи строк і порядок набрання законної сили даної ухвали та її оскарження, апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду України про те, що рішення суду щодо амністії можуть бути оскаржені в касаційному порядку (постанова від 11 лютого 2016 року справа № 5-331кс15).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: