справа № 216/3180/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Павлівка, Іваничівського району, Волинської області, громадянин України, освіта професійно-технічна, раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, являється особою яка брала участь в АТО, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), поза штатом, у військовому званні сержант, проживає за адресою: АДРЕСА_1
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч. 1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
21.07.2014 року, на виконання указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та визначених завдань Іваничівського РВК Волинської області ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час мобілізації, яку з 10.10.2014 року став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на посаді командир танка у військовому званні сержант.
У середині лютого 2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від військової служби, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення статутних вимог самовільно залишити військову частину.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 15.02.2015 року біля 09 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та попрямував до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у вказану військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
Більше як через один рік, а саме 10.05.2017 року о 10 год. 00 хв., ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури криворізького гарнізону та заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення.
Отже, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, самовільно без дозволу командування залишив військову частину, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 408 ч. 1 КК України, - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, 14.08.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації, з 10.10.2014 року військову службу став проходити у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
В середині лютого 2015 року, він залишив розташування військової частини та попрямував до місця свого проживання у Волинську область, Іваничівський району, с. Павлівка, де проводив час на власний розсуд та доглядав за своєю матір`ю в якої незадовільний стан здоров`я.
10.05.2017 року зрозумівши хибність свого вчинку, добровільно з`явився в військову прокурату Криворізького гарнізоні і повідомив про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 , які полягали в самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитись від військової служби, за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного та зважаючи на те, що судом встановленого значну сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та повне визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння досудовому та судовому слідству те, що обвинувачений в силу вимог ст. 49 КК України, вважається раніше не судимим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 408 ч. 1 КК України.
Крім цього, судом береться до уваги і та обставина, що обвинувачений звернувся до суду з заявою про звільнення його від покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є особою яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості, згідно довідки виданої військової частиною НОМЕР_1 від 28.07.2017 року №2373, ОСОБА_4 в період з 11.10.2014 року по 17.12.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичні операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в району проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про амністію у 2016 році", звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408 , частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність , суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
А тому суд вважає, що ОСОБА_4 слід звільнити від призначеного за цим вироком покарання.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році», суд -
засудив:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1