Ухвала іменем україни 05 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора потерпілого представника потерпілого засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Постановлено стягнути із ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 : 15 152,50 грн у якості матеріальної шкоди, 8 564 грн у якості витрат на правову допомогу, 104 666,30 грн у якості втраченого унаслідок ушкодження здоров`я та каліцтва заробітку (доходу), 1 843 200 грн у якості завданої йому вчиненням кримінального правопорушення моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня

2017 року цей вирок районного суду змінено: зменшено розмір моральної шкоди та витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представника потерпілого на користь потерпілого ОСОБА_6 та постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, у сумі 5 124 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 в ніч на 31 серпня 2014 року, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108», рухався на вул. Русанівській у м. Радомишлі, де пошкодив диски на колесах свого автомобіля. Зупинившись біля будинку № 67 він за допомогою молотка став їх ремонтувати, однак від звуків ударів молотка по дисках прокинувся господар вказаного будинку ОСОБА_6 , який, вийшовши на вулицю і підійшовши до ОСОБА_8 , зробив йому зауваження щодо створення шуму у нічний час.

Під час словесного конфлікту ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_6 рукою по обличчю, у відповідь на що той вдарив ОСОБА_8 ногою по тілу, після чого останній вдарив потерпілого молотком по голові, завдавши йому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

У касаційних скаргах засуджений та його захисник просять скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_8 унаслідок суворості.

Потерпілий у своїй касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та збільшити суму її відшкодування.

На касаційні скарги засудженого та його захисника прокурор надіслав заперечення, у якому наполягав на необгрунтованності вказаних скарг.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого, який просив задовольнити його скаргу та вважав скарги сторони захисту необгрнутованими, засудженого та його захисника, які підтримали свої скарги та заперечували проти скарги потерпілого, прокурора, який не підтримав скарги та просив залишити їх без задоволення, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарг відсутні.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому як видно з касаційних скарг, у них не порушуються питання щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Доводи ж засудженого та його захисника про несправедливість призначеного засудженому покарання унаслідок суворості, виявилися безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_8 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (який відповідно д ст. 12 КК України є тяжким злочином), характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого ОСОБА_8 конкретні обставини вчинення злочину, дані, що характеризують особу винного, та відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання винного.

Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку та позитивно характеризується.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд дійшов висновку про необхідність призначення винному покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому статті закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, незважаючи на апеляційні скарги захисту, зваживши всі наведені обставини та додатково звернувши увагу на наслідки вчинення кримінального правопорушення (потерпілому встановлена група інвалідності) та на те, що ОСОБА_8 частково визнав свою винуватість у вчиненому, погодився з рішенням районного суду та дійшов висновку про законність та справедливість призначеного винному покарання.

Крім того, з урахуванням наведених даних апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав у межах кримінального провадження та наданих суду доказів для застосування до винного ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому ухвала суду апеляційної інстанції повністю відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на наведені обставини, поведінку засудженого протягом досудового та судового розслідування, його ставлення до вчиненого, наслідків, що настали унаслідок його протиправних дій, а також позиції потерпілого, рішення про відсутність підстав для застосування до винного ст. 75 КК України є законним та обгрунтованим.

При цьому підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для застосування положень

ст. 69 або ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає, навіть з урахуванням доводів засудженого та його захисника, наведених в касаційних скаргах сторони захисту, щодо обставин, що по суті позитивно характеризують особу винного.

Що стосується доводів потерпілого про необхідність збільшення розміру суми, яка підлягає стягненню з винного на користь потерпілого в якості відшкодування моральної шкоди, то вони також є безпідставними.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Ураховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про необхідність зменшення суми стягнення моральної шкоди до

70 000 грн.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у межах касаційного розгляду, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня

2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3