Справа №577/637/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/76/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше судимого 02 лютого 2015 року Конотопським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 289, ст. 75 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких:

- прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин, доведеності винуватості та правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України, просив вирок міськрайонного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі. Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частини покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду від 02.02.2015 у виді обмеження строком 2 роки та призначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком 5 років.

В подальшому в порядку ст. 403 КПК України прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 відмовилась від поданої нею апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року відносно нього по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.125 КК України і закрити кримінальне провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у межах санкції вказаної статті.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2017 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців і призначено остаточно до відбуття покарання у виді обмеження волі строком 3 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання.

До вступу вироку в закону силу засудженому ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у виді - особистого зобов`язання з покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що:

- в судовому засіданні він вину визнав частково, надав пояснення, що в його діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки від завдав потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, при цьому вказував, що сварка між ним та ОСОБА_10 не доводить наявність в його діях суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, тобто, порушення громадського порядку;

- вважає, що є підстави для закриття провадження, оскільки шкода потерпілій відшкодована.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що:

- коли він прийшов до знайомої ОСОБА_10 в гуртожиток, без мети порушення громадського порядку, для з`ясування стосунків з ОСОБА_10 ніхто не почув, він закрився у ванній кімнаті, але ОСОБА_9 , невірно розуміючи його поведінку, почала гучно стукати у двері ванної кімнати, підняла крик і зробила спробу вибити двері ванної, і саме внаслідок такої поведінки ОСОБА_9 , сварку почали слухати сусіди, він зробив спробу припини поведінку ОСОБА_9 , але вона дуже кричала і фактично, спровокувала його дії щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, але зробив це не умисно і ці обставини, фактично, витікають з пояснень свідків, але суд не взяв їх до уваги, а тільки проаналізував покази потерпілої;

- спочатку кримінальне провадження відносно нього було порушено за ч.1 ст. 125 КК України, але потім, коли ОСОБА_9 стала вимагати і не отримала від нього 8000 грн. моральної шкоди, то подала скаргу на висновок слідчого про припинення кримінальної справи і справа відносно нього була порушена вже за ч.1 ст.296 КК України;

- суд в процесі судових засідань, взагалі не зробив навіть спроби розібратися в справжній ситуації, що склалася, при цьому, свідок ОСОБА_10 не ставила питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.296 КК України;

- за час розгляду вказаного кримінального провадження помер його батько, його рідна сестра внаслідок невдалих пологів практично осліпла і на теперішній час він доглядає її чотирьох місячну дитину, а тому вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим, і з урахуванням пом`якшуючих його вину обставин та за умови, що його дії були б кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, суд міг би призначити більш м`яке покарання, ніж обмеження волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 11 лютого 2016 року о 22 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 прийшов до своєї знайомої ОСОБА_10 , до гуртожитку по АДРЕСА_2 та розпочав з нею сваритись. У цей час до них підійшла подруга ОСОБА_10 ОСОБА_9 та почувши сварку намагалася захистити подругу від протиправних дій ОСОБА_7 , а останній, керуючись хуліганськими спонуканнями, будучи агресивно налаштованим по відношенню до ОСОБА_9 та використовуючи малозначний привід для з`ясування стосунків, безпричинно став її словесно ображати та принижувати. Після цього, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, а саме у гуртожитку, діючи з особливою зухвалістю та виражаючи явну неповагу до суспільства, в присутності сторонніх осіб, перебуваючи на 4 поверсі гуртожитку, у секції, біля кімнати № 439, ОСОБА_7 наніс 1 удар в ліву частину обличчя ОСОБА_9 та, продовжуючи свої злочинні, хуліганські дії, через деякий час, наніс ОСОБА_9 ще 1 удар в область грудей, від чого остання впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження. На крики ОСОБА_9 , яка кликала на допомогу та намагалася заспокоїти ОСОБА_7 , останній не реагував. Не припиняючи свої хуліганські дії, ОСОБА_7 грубо порушуючи громадський порядок, умисно, з хуліганських спонукань, виражаючись нецензурною лайкою, схвативши ОСОБА_9 за волосся кинув її з секції гуртожитку до кімнати. Перелякавшись остання намагалася подзвонити по телефону та викликати допомогу, однак ОСОБА_7 , перебуваючи у кімнаті ОСОБА_9 , побачивши це, взяв мобільний телефон останньої та зламав його.

Згідно висновку судово медичної експертизи № 67 від 12.02.2016 року, у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_11 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок міськрайонного суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту поданої обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційної скарги, він не погоджуються з кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 296 КК України, а наголошує на тому, що в його діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки від завдав тілесні ушкодження потерпілій, а не порушував громадський порядок.

Проте, з такою позицією обвинуваченого колегія погодитись не може і вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних судом доведеними, ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду показаннях самого обвинуваченого, потерпілої, свідків, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, згідно вимог ст.ст.94, 374 КПК України.

Так, судом першої інстанції при ухваленні вироку обґрунтовано були враховані та вірно покладені в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснювала, що 11.02.2016 року перебувала з ОСОБА_10 у себе в кімнаті АДРЕСА_3 . Близько 22 год. 30 хв. вони почули, як в двері хтось сильно стукає, ОСОБА_10 пішла відчиняти двері і як тільки вона їх відчинила, то ОСОБА_7 , вдарив її в обличчя кулаком. ОСОБА_9 злякалась, почала кричати та намагалася захистити подругу, а ОСОБА_7 почав лаятися на її адресу нецензурними словами, та підійшовши, кулаком правої руки наніс один удар в ліву щоку. Від отриманого удару у неї запаморочилось в голові, але втримавшись на ногах, закрила обличчя руками та заплакала. ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_12 , взяв її за сорочку та затягнув до ванної кімнати, де закрився, а ОСОБА_12 почала кликати на допомогу. В цей час на крики ОСОБА_12 вийшла зі своєї кімнати ОСОБА_13 , яку вона ( ОСОБА_9 ) попросила викликати поліцію, так як зрозуміла, що ОСОБА_7 не заспокоїться, почала стукати у двері ванної кімнаті просити, щоб він випустив ОСОБА_12 та заспокоївся. Відчинивши двері ванної кімнати, ОСОБА_7 вдарив її ( ОСОБА_9 ) кулаком в грудну клітину, від чого вона впала на підлогу, при цьому, ОСОБА_7 , продовжуючи виражатись нецензурною лайкою, схватив її за волосся та кинув на поріг кімнати, вона впала на коліна, після чого піднялась та намагалась сховатись у себе в кімнаті, бо була дуже налякана, схопила свій телефон, щоб зателефонувати своєму хлопцеві, але зайшов ОСОБА_7 , та побачивши що вона комусь телефонує, підбіг і переламав її телефон марки «Самсунг 3600» на дві частини. Потім ОСОБА_7 за волосся затягнув до її ( ОСОБА_9 ) кімнати ОСОБА_12 , та почав наносити останній удари кулаками по тулубу, а потім схвативши за волосся кинув на диван. Вона ( ОСОБА_9 ) скориставшись моментом, вибігла з кімнати та пішла вмиватись.

Крім того, судом була допитана свідок ОСОБА_10 , яка вказувала на те, що 11.02.2016 року близько 22 години 30 хвилин, вона почула що в двері хтось стукає, та відчинивши двері секції побачила свого знайомого ОСОБА_7 , з яким не хотіла перед цим розмовляти по телефону. ОСОБА_7 нічого не пояснюючи, наніс їй кулаком удар в обличчя та почав виражатися на її адресу нецензурною лайкою. Вона прохала ОСОБА_7 , щоб він її не бив, але він не слухав та запхнувши до душової, схватив за волосся і вдарив головою об стіну. ОСОБА_9 в цей час стояла під дверима та просила ОСОБА_7 випустити її ( ОСОБА_14 ), однак ОСОБА_7 , вийшов з ванної кімнати, почав з`ясовувати відносини з ОСОБА_9 і коли вона ( ОСОБА_14 ), вийшла з ванної кімнати, то побачила, що ОСОБА_9 лежить на підлозі на лівому боці та плаче, а ОСОБА_7 , схвативши ОСОБА_9 за волосся, підняв та закинув до кімнати останньої, потім, повернувшись до неї ( ОСОБА_14 ), теж схватив за одяг та потягнув до її кімнати, де, поваливши на ліжко наніс близько 3 ударів долонею по голові. Після чого він заспокоївся, згодом приїхали працівники поліції.

Також, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_15 , яка була очевидцем зазначених подій, і яка викликала працівників поліції, показання якої в повному обсязі узгоджуються з показаннями, наданими потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 .

Крім того, з звукозапису судового засідання від 30.03.2017 року (а.п.62) вбачається, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 щодо подій, які відбулися 11.02.2016 року, після 22 год., пояснювала, що вона вже спала, а прокинулася від того, що почула дуже сильний стук у двері секції гуртожитку. Вона не бачила, як ОСОБА_7 бив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , але по звукам, які чула, зрозуміла, що відбувається бійка, також чула крики ОСОБА_17 про допомогу, а ОСОБА_9 кричала, щоб викликали поліцію. Коли вона вийшла, то побачила, що ОСОБА_18 стукає до ванної кімнати, двері якої були замкнені, а в середині ванної кімнати кричала ОСОБА_17 та кликала на допомогу. Зі слів ОСОБА_18 вона зрозуміла, що приятель ОСОБА_17 , ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ) закрився з останньою у ванній кімнаті та б`є її. При цьому свідок ОСОБА_16 пояснювала, що була настільки налякана, що на кухні гуртожитку поховала ножі та знову забігла до себе в кімнату та закрилася, а потім з ОСОБА_21 викликала поліцію

Також, з звукозапису судового засідання від 30.03.2017 року вбачається, що допитана в якості свідка ОСОБА_22 , суду пояснювала, що 11.02.2016 року близько 22 год. 00 хв. вона була в себе в кімнаті, почула сильний стук у двері, з кімнати не виходила, бо дуже злякалася. При цьому свідок по звукам чула, що відбувалася бійка, чула нецензурну лайку ОСОБА_23 , крики ОСОБА_18 про те, щоб він відчинив двері та крики ОСОБА_17 про допомогу. При цьому, свідок ОСОБА_22 зазначала, що вона дуже злякалася і вийшла з кімнати лише тоді, коли приїхала поліція. Вказувала, що хуліганськими діями за участі ОСОБА_7 були налякані всі, і щоб заспокоїтися, всі дівчата вживали заспокійливе.

Всі свідки підтвердили, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , які почалися близько 22 год. 30 хв. та тривали 30-40 хвилин, був порушений громадський порядок в гуртожитку, їх спокій, при цьому всі свідки вказували на те, що вони дуже злякалися і довго не могли заспокоїтися.

Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_24 , в судовому засіданні пояснювала, що вона працює черговою по гуртожитку, подій, які сталися 11.02.2016 року, вона не бачила, лише коли прибули працівники поліції та повідомили, що надійшов виклик про спричинення тілесних ушкоджень дівчині з кімнати № 438, вона разом з ними піднялась до вказаної кімнати, де назустріч вийшла ОСОБА_18 , яка повідомила, що ОСОБА_25 прийшовши до них на секцію, побив ОСОБА_17 , а коли вона ( ОСОБА_26 ) почала захищати ОСОБА_17 , то ОСОБА_7 побив і її. На обличчі у ОСОБА_9 було видно садно з лівого боку. Також ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_25 закрився з ОСОБА_17 в її кімнаті та не відчиняє дверей. Вона ( ОСОБА_27 ) та працівники поліції почали стукати до кімнати ОСОБА_17 та просили відчинити двері, на що ОСОБА_7 не реагував, лише сказав, що відкриє двері тільки після того, як з`ясує відносини з ОСОБА_28 . Потім двері хтось відкрив з середини і вона побачила що ОСОБА_17 заплакана та налякана. Після цього працівники поліції залишилися з ОСОБА_7 , а вона пішла на вахту.

Вказаним свідкам роз`яснено їх права та обов`язки, вони були попереджені про передбачену КК України кримінальну відповідальність, а тому підстав не довіряти таким показанням у колегії суддів не виникає, як не виникає думки, що вони можуть оговорювати обвинуваченого.

Таким чином, саме показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , які пояснювали, що з самого початку ОСОБА_29 сильно стукав у двері секції гуртожитку, почав бити ОСОБА_10 , а в подальшому, і ОСОБА_9 , при цьому дуже кричав і нецензурно лаявся, на чисельні прохання заспокоїтися ніяк не реагував, спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він прийшов в гуртожиток без мети порушення громадського порядку, вжив заходів, щоб з`ясування стосунків з ОСОБА_10 ніхто не почув, а наслідки, що сталися, були спровоковані поведінкою потерпілої, яка невірно його розуміла і почала кричати, що чули всі сусіди.

При цьому, як вбачається з звукозапису судового засідання від 13.03.2017 року (а.п.62) потерпіла ОСОБА_9 пояснювала, що вона захищала від дій ОСОБА_7 свою подругу ОСОБА_10 , оскільки він бив останню, при цьому потерпіла пояснювала, що обвинувачений ОСОБА_7 ніколи раніше так себе не поводив, якщо і виникали між ним та ОСОБА_10 якісь сварки, то вони ніколи не супроводжувалися побиттям.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України підтверджується рядом інших, наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були надані суду стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.08.2016 року з участю потерпілої ОСОБА_9 та фото таблиці до нього, з якого вбачається де потерпіла показує місце скоєння злочину та механізм завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.01.2017 року за участю свідка ОСОБА_15 та фото таблиці до нього, де ОСОБА_15 показує місце скоєння злочину та механізм завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;

- висновком судово медичної експертизи № 67 від 12.02.2016 року, встановлено, що у ОСОБА_9 на час обстеження мали місце набряк м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці, садно в ділянці 11-12 ребер зліва по передньо - пахвовій ліній, садно по середньо пахвовій лінії ліворуч в ділянці крила клубової кістки. Згідно заключення травматолога: забій грудної клітини зліва. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що підтверджується характером пошкодження. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілій було спричинено біля 3-4 ударів. В момент спричинення тілесних ушкоджень, потерпіла могла знаходитися як у вертикальному так і в горизонтальному або близькому до них положеннях. По ступеню важкості набряк м`яких тканин, садна відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновком судово медичної експертизи № 11 від 19.01.2017 року, згідно якого не виключено утворення тілесних ушкоджень, які малися у ОСОБА_9 на час судово-медичного обстеження за обставин, вказаних нею під час проведення слідчого експерименту;

- висновком судово медичної експертизи № 10 від 19.01.2017 року, згідно якого не виключено утворення тілесних ушкоджень, які малися у ОСОБА_9 на час судово-медичного обстеження за обставин, вказаних ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту.

При цьому, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на ті обставини, що він, наносячи потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, не вчиняв жодних хуліганських дій, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжуються погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю.

Таким чином, основний безпосередній об`єкт хуліганства - громадський порядок. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їх прав та законних інтересів тощо. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною та безсумнівною як для суб`єкта хуліганства, так і для очевидців його дій. Додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, згідно з вимогами закону, врахувавши місце злочину - секція гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , час вчинення 22 год. 30 хв., його тривалість 30-40 хв., поведінку обвинуваченого як по відношенню до потерпілої, так і до очевидців, наслідки, що настали заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, та пошкодження її телефона, вірно встановив наявність в діях ОСОБА_7 ознак саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає нелогічними твердження апелянта про те, що в його діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується тільки умисною виною, в той час як сам обвинувачений в апеляційній скарзі зазначив про те, що умисно потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не спричиняв.

Крім того, як вбачається з звукозапису судового засідання від 13.03.2017 року (а.с.62), наполягаючи на тому, що його дії необхідно кваліфікувати саме за ч. 1 ст. 125 КК України, на запитання головуючого щодо завдання потерпілій тілесних ушкоджень, останній самого факту їх заподіяння не заперечував, однак заперечував наявність умислу на їх спричинення, вказуючи при цьому, що всіх подій він повністю не пам`ятає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що з самого початку кримінальне провадження відносно нього було порушено лише за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою потерпілої ОСОБА_9 , і коли вона не отримала від нього гроші за спричинення моральної шкоди, було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 296 КК України, є необґрунтованими, оскільки, як

вбачається з витягу з кримінального провадження №0000299, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2016 року було внесено відомості за заявою ОСОБА_9 що вчинення злочину за ч. 1 ст. 125 КК України ( т. 1 а.п.1) та за ч. 1 ст. 296 КК України (т. 1 а.п.11).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було зібрано достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося спричиненням легкого тілесного ушкодження , що характеризує його особливу зухвалість, що і будо зазначено в обвинувальному акті.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, щодо вчинення обвинуваченим саме інкримінованого злочину та що невизнання ОСОБА_7 свої вини у вчиненні хуліганства є обраним останнім способом захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин і будь-яких переконливих доводів, які б спростовували викладені у вироку висновки суду та давали б підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, під час розгляду вказаного кримінального провадження апеляційним судом встановлено не було.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на думку обвинуваченого є суворим, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при визначенні виду та розміру покарання суд дотримався положень ст.ст.50,65 КК України, і, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, характер і зміст протиправних дій та їх наслідки, особу винного, його характеристику за місцем проживання, те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме, відшкодування потерпілій завданої шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання, ближче до мінімальної межі встановленої в санкції ч. 1 ст. 296 КК України, а саме у виді 2 років обмеження волі.

При цьому, колегія суддів, з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_7 є особою, раніше судимою, інкримінований злочин вчинив під час випробувального терміну, що свідчить про вперте небажання останнього стати на шлях виправлення, вважає, що такий вид та розмір покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати таке покарання суворим у колегії суддів немає.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги, що остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі було призначено, відповідно до вимог ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року (т. 1 а.п.94), оскільки даний злочин ОСОБА_7 вчинив протягом іспитового строку.

Доводи, зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі щодо смерті його батька, колегія суддів не може прийняти до уваги як такі, що пом`якшуть покарання обставини, а що стосується посилань ОСОБА_7 на те, що він фактично здійснює догляд за малолітньою дитиною, то на підтвердження вказаних обставин матеріали кримінального провадження доказів не містять і обвинуваченим апеляційному суду не надано.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, і саме з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не містять переконливих доводів про недостатність призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі як достатньої кари за вчинене ним діяння, що позбавляє колегію суддів підстав вважати таке покарання несправедливим чи суворим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України, підстав для його скасування чи зміни, при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.