ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/218/18

12 березня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Костопіль обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княгинин, Дубенського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України

ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом, 21.09.2017 року, ОСОБА_4 , завідомо знаючи, що його повідомлення про вчинення злочину неправдиве, тобто таке, що не відповідає дійсності, звернувся до Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури та, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину за ст. 383 КК України, діючи умисно, подав заяву, в якій вказав, що лікар КЗ «Обласний туберкульозний санаторій м. Костопіль, Рівненської обласної ради» ОСОБА_6 , вимагає у нього неправомірну вигоду.

За даним фактом, начальником Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури відкрите кримінальне провадження №0000068, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000068, встановлено відсутність події кримінального правопорушення, оскільки на момент подання заяви про вчинення злочину, а саме вимагання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 завідомо знав про те, що його медичні документи необхідні для підтвердження групи інвалідності, лікарем ОСОБА_6 вже були передані на розгляд медико-соціальної експертної комісії до КЗ «Рівненського обласного туберкульозного диспансеру», таким чином ОСОБА_6 фактично не могла вплинути на рішення МСЕК щодо підтвердження ОСОБА_4 групи інвалідності.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 383 КК України, які виразились у завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину.

02 лютого 2018 року між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000059 укладено угоду про визнання винуватості, яку надано суду для затвердження.

В угоді про визнання винуватості від 02 лютого 2018 року прокурор та обвинувачений виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 383 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини.

Згідно угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав вину у зазначеному злочині, зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторонами кримінального провадження узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 383 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, захисника, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 вчинив злочин, який по категорії тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а саме завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, а тому його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 383 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 02 лютого 2018 року між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124,373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, ст. 75-76, ст. 383 ч. 1 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Угоду про визнання винуватості від 02 лютого 2018 року по кримінальному провадженню №0000059 від 29.01.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, укладену між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та призначити узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_4 не застосовувались.

Після набрання вироком суду законної сили речові докази:

- заяву ОСОБА_4 від 21.09.2017 року на ім`я керівника Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області;

- протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 29.01.2018 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляцiя до Апеляцiйного суду Рiвненської областi через Костопільський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1