Справа № 409/2913/17
Провадження № 11-кп/782/64/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_7

потерпілого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку Луганської області кримінальне провадження № 0000245 від 20.08.2017 року за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Білокуракинського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 на вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.01.2018 року яким,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, одруженого, маючого на вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше працюючого водієм в СТОВ «ЗОРЯ», працюючого барменом в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ФОП ОСОБА_11 , раніше не судимого, -

визнано винним:

- за ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на три роки.

У відповідності з п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
У вироку суду вказано, що приблизно о 23 годині 00 хвилин 19.08.2017 року обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на футбольному полі у с.Шовкунівка Білокуракинського району Луганської області та маючи протиправний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підійшов до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в якому на водійському сидінні з відкритими дверцятами знаходився останній. Далі, реалізуючи свій протиправний умисел, що виник на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 за допомогою свого молотка, який він заздалегідь підготував для спричинення тілесних ушкоджень, наніс численні удари ОСОБА_12 по голові, кистях та пальцях рук, лівій ключиці та правій нозі в область гомілки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №117 від 07.12.2017 року ОСОБА_8 спричинені наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом великої гомілкової кістки правої голені, який відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; закритий перелом лівої ключиці, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинив довготривалий розлад здоров`я; множинні рани волосистої частини голови, кистей, 5-го пальця правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; множинні садна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні, прокурор Білокуракинського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого і доведеності вини в скоєнні кримінального правопорушення обвинувачення вважає, що вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.01.2018 є незаконним та необґрунтованим. Просить вирок скасувати через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На думку обвинувачення, підстави для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням за вчинення вказаного кримінального правопорушення відсутні, що підтверджується характером вчиненого ним злочину та наслідками, що настали. Так, ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин з прямим умислом, про що свідчить характер спричинених потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а також нанесення численних ударів заздалегідь заготовленим предметом (молотком). Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 наполягав на призначенні ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі без звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком. При визначенні виду й міри покарання суд врахував те, що ОСОБА_6 під час досудового слідства давав правдиві показання, що не відповідає дійсності та суперечить встановленим під час досудового розслідування обставинам. Так, на стадії досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 взагалі відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.

Також обвинувачення зазначає, що при винесенні вироку суд врахував як одну з обставин, яка вплинула на застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком, наявність місця роботи. Однак, під час судового розгляду було встановлено, що засуджений не працює.

На думку сторони обвинувачення покарання яке призначене ОСОБА_6 недостатнє для виправлення та запобігання нових злочинів.

Також від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.01.2018 року без змін. Зазначає, що вирок Білокуракинського районного суду Луганської області відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і ухвалений судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оцінки судом під час розгляду провадження, а тому не підлягає скасуванню. Під час судового засідання підзахисний ОСОБА_6 визнав свою провину в повному обсязі, щиро розкаюється, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, та в подальшому і після винесення вироку, про що є розписка, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, одружений, на утриманні малолітня дитина та пристарілий дід, раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, в скоєному розкаявся та має стійкі соціальні зв`язки.

Потерпілим ОСОБА_8 також на апеляційну скаргу подані заперечення, в яких зазначено, що претензій до ОСОБА_6 не має, матеріальну та моральну шкоду йому відшкодовано в повному обсязі. Вважає, що не має жодних підстав для застосування до ОСОБА_6 покарання пов`язане з позбавленням волі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив залишити вирок суду щодо ОСОБА_6 без змін, так як у нього не має претензій до обвинуваченого, який відшкодував йому повністю матеріальну та моральну шкоду, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

На підставі ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та змісту вироку суду першої інстанції від 18.01.2018 року обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у нанесенні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечного для життя в момент заподіяння, та його дії були кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався у суді за правилами ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу. При цьому у вироку суду зазначено, що судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст фактичних обставин провадження, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Суд в основу обвинувального вироку поклав показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав повністю, пояснив, що не пам`ятає як наносив удари потерпілому, робив це без причини. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що він сидів в автомобілі, палив сигарету та переглядав фото, коли ОСОБА_6 наносив йому удари за допомогою молотка по голові, кистях та пальцях рук, лівій ключиці та праві нозі в область гомілки, після чого зник. Обвинувачений наносив йому удари не з усією силою. Обвинувачений сплатив йому грошові кошти.

Суд дослідив висновки експерта від 01.12.2017 року та від 13.12.2017 року про тілесні ушкодження у потерпілого, а також протокол проведення слідчого експерименту та фото таблицями до нього від 12.12.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_8 показав та розповів як обвинувачений наносив йому удари.( а.с.35-40).

Оцінюючи зібрані докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції Особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, однак визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку. Суд має дослідити, яким чином така обставина, як наявність позитивної характеристики знижує суспільну небезпеку злочину чи суспільну небезпеку особистості злочинця. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ці вимоги закону виконав належним чином при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Так, у мотивувальній частині вироку зазначено, що при визначені виду й міри покарання ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи й особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, розкаюється у скоєному, раніше не судимий, добре характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд зробив висновок, що в суді ОСОБА_6 давав правдиві показання.

У колегії суддів також не має сумнівів у правдивості показань обвинуваченого ОСОБА_6 , враховуючи також те, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні апеляційного суду підтвердили свої показання, дані ними у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визнав його щире каяття та повне визнання провини.

Колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про те, що посилання суду у вироку на те, що ОСОБА_6 під час досудового слідства давав правдиві показання не відповідає дійсності, оскільки на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 взагалі відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України.

На думку колегії суддів така позиція обвинуваченого на стадії досудового розслідування свідчить про те, що інших показань, крім показань, даних ОСОБА_6 безпосередньо суду не має, а тому оцінка судом показань обвинуваченого є об`єктивною та неупередженою.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції не знайдено.

Призначене обвинуваченому покарання є справедливим та обґрунтованим, яке ґрунтується на вимогах закону, та призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами прокурора про те,що суд під час судового розгляду встановив,що обвинувачений не працює. У вступної частині вироку зазначено,що обвинувачений ОСОБА_6 працював водієм в СТОВ «ЗОРЯ»,про що також було зазначено в побутовій характеристиці на ОСОБА_6 , виданої старостою сіл Демянівка, Шовкунівка Белокуракінської селищної ради від 08.12.2017 року. І хоча в іншій побутовій характеристиці на ОСОБА_6 від 02.03.2018 року, яка була досліджена у апеляційному суді, зазначено, що він на даний час не працює, але з виробничої характеристиці на ОСОБА_6 від 13.03.2018 року, виданої ФОП ОСОБА_11 вбачається, що він працює в кафе «Фуршет». Цей факт також підтверджений Трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використає найману працю від 06.03.2018 року, а також відповідною довідкою роботодавця.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає,що суд правильно обрав обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та прийшов до висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання з застосуванням ст. ст.75,76 КК України, так як ОСОБА_6 щиро розкаявся, відшкодував матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, має родину, добре характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілого, який пояснив апеляційному суду, що він не писав, не підписував і не подавав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, але розписку про отримання від ОСОБА_6 коштів писав він, та згоден зі всім тим, що було викладено у розписці. Просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання останньому з застосуванням ст.ст.75,76 КК України не змінювати.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі не наведено жодних обставин, які суд не врахував би при призначенні покарання, а тому, передбачені законом підстави для зміни вироку суду, відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 376 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Білокуракинського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 18.01.2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3