01.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/2155/16-к
Провадження №1-кп/205/37/17
Єд.унік.№205/2155/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
адвоката: ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0000691 від 18.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не судимого, працюючого молодшим приймальником товару ТОВ «АТБ-маркет», який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2006 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2006 року і до його повноліття, на користь матері - ОСОБА_5 . В той же час, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, в результаті чого, згідно довідки-розрахунку Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, виникла заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01 квітня 2013 року, в сумі 10926,03 грн. Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , починаючи з 01 квітня 2013 року до 18 лютого 2016 року виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «АТБ-маркет», де йому виплачувалася заробітна плата, в період з 01 травня 2013 року до 28 лютого 2014 року, відрахувань у рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини не робив та керівництво підприємства про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти не повідомив. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «РТЦ» де йому виплачувалася заробітна плата, у період з 01 квітня до 30 червня 2014 року, відрахувань у рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини не робив та керівництво підприємства про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти не повідомив. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «Вторма-2», де йому виплачувалася заробітна плата, у період з 01 квітня до 30 липня 2015 року, відрахувань в рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини не робив та керівництво підприємці ва про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти не повідомив. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «АТБ-маркет», де йому виплачувалася заробітна плата, у період з 01 жовтня 2015 року до 18 лютого 2016 року, відрахувань у рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання дитини не робив та керівництво підприємства про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти не повідомив, тобто 34 місяця 18 днів злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав, на попереджувальні листи ВДВС Ленінського району м.Дніпропетровська погасити заборгованість і сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого, станом на 18 лютого 2016 року, у нього утворилася заборгованість по аліментах на загальну суму 37 396,39 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину не визнав та пояснив, що згідно рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2006 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини, з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2006 року і до його повноліття, на користь колишньої дружини - ОСОБА_5 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що не ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, оскільки ніяких викликів з виконавчої служби він не отримував, сплачувати аліменти не заперечує, але вважає, що заборгованість виникла не з його вини, а через неналежне виконання своїх службових обов`язків державними виконавцями.

Винність обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 , згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2006 року, був зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2006 року і до його повноліття, на її користь. Але, обвинувачений ОСОБА_6 , починаючи з 01 квітня 2013 року, будучи офіційно працевлаштованим та отримуючи заробітну плату, аліменти не сплачував, іншої допомоги на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим, станом на 18 лютого 2016 року, утворилась заборгованість у сумі 37 396,39 грн.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що у неї на виконанні знаходився виконавчий лист про стягнення аліментів з обвинуваченого ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини. За весь час виконання рішення суду про стягнення аліментів, обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово направлялися виклики до виконавчої служби, а також попередження про кримінальну відповідальність та про наявність заборгованості по аліментам, однак ніякої реакції з боку обвинуваченого не було.

Зазначені обставини також підтверджуються: копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 від 08 липня 2003 року (а.с.11); копією рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_9 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2006 року і до його повноліття, на користь матері ОСОБА_5 (а.с.16); копією виконавчого листа, виданого 31 травня 2006 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2006 року (а.с.23); попередженнями та викликами Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_9 з вимогою термінової сплати заборгованості по аліментам та негайного повідомлення місця роботи (а.с.21-22); постановою про зміну назви сторони виконавчого провадження від 15 лютого 2016 року, відповідно до якої змінено назву сторони виконавчого провадження з ОСОБА_10 на ОСОБА_6 (а.с.26); довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно якої заборгованість останнього по аліментам станом на 18 лютого 2016 року становить 37 396,39 грн. (а.с.28).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не ухилявся від сплати аліментів та про утворення заборгованості з причин неналежного виконання своїх обов`язків державними виконавцями, суд вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки як було встановлено під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 був присутнім під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів, був обізнаним про ухвалення відповідного судового рішення та навіть певний період часу, будучи працевлаштованим, сплачував аліменти на утримання дитини. Тобто, аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 було відомо про порядок виконання рішення суду, але в подальшому, аліменти він сплачувати перестав, будучи працевлаштованим та отримуючи заробітну платню, керівництво підприємства про те, що він зобов`язаний сплачувати аліменти, не повідомив, як не повідомляв державну виконавчу службу про зміну місця роботи та проживання. Про наміри ухилятися від сплати аліментів, на думку суду, також свідчить неодноразова зміна місця проживання та роботи, та навіть прізвища. При цьому, суд зауважує, що під ухиленням від сплати аліментів, слід розуміти не тільки пряму відмову від сплати призначених рішенням суду аліментів, а і вчинення певних дій, або не вчинення дій, зазначених вище. Крім того, на небажання обвинуваченого ОСОБА_6 сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, свідчить і та обставина, що він, крім обов`язкових платежів, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та участі в утриманні та вихованні дитини не приймав. Посилання обвинуваченого на чинення перепон з боку потерпілої ОСОБА_5 , суд вважає нікчемними, оскільки вони повністю спростовуються показаннями самої потерпілої. Також нікчемними суд вважає посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на утворення заборгованості по аліментам через неналежне виконання своїх службових обов`язків державними виконавцями, оскільки, відповідно до діючого законодавства України, обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей лежить на батьках, в той час, як державна виконавча служба займається примусовим виконанням судових рішень, які не виконуються добровільно. Крім того, при вирішенні питання про наявність умислу на злісне ухилення від сплати аліментів, суд враховує і відсутність будь-яких об`єктивних причин (стан здоров`я тощо), які б перешкоджали обвинуваченому ОСОБА_6 сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання та вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду, з обов`язковим залученням його до праці. При цьому, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження нових злочинів, призначення йому покарання у вигляді реального обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання, в тому числі й з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений не виразив щирого каяття, не заявив про осуд своїх дій, не вжив заходів щодо погашення вже наявної заборгованості по аліментам та не сплачував поточні аліментні виплати, які продовжують йому нараховуватися. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік та шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його прибуття до відповідної установи виконання покарань.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий: ОСОБА_1