Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/670/17
Провадження № 1-кс/506/77/17
У Х В А Л А
Слідчий суддя Красноокнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ТзОВ «ФА УКРАЇНА», про арешт майна,
Дослідивши надані матеріали, приходжу до наступних висновків.
Як вбачається з ч.1 ст. 63 КПК України представником цивільного позивача у кримінальному провадженні, серед інших, може бути також особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Разом з тим, у порушення даної норми, матеріали клопотання договір із захисником не містять.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Виходячи з цього, для арешту на майно особи необхідно встановити правову підставу для накладення такого арешту, достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення (обґрунтована підозра), розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до вимог цього кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що арешт може бути накладений лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, на осіб, які несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Разом з цим, в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно на яке слід накласти арешт належало чи належить підозрюваному по кримінальному провадженню або особам, які в силу Закону повинні нести за нього цивільну відповідальність. Відповідні документи, що підтверджують право власності на майно не долучені. Конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним цим майном не долучені. З клопотанням взагалі є незрозумілим, якій саме особі оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і чи оголошена вона взагалі. Також відсутні підтвердження про реєстрацію кримінального правопорушення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, оскільки письмових доказів на підтвердження даних обставин також не надано.
Крім того, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).
Разом з тим, у порушення зазначених вимог, до клопотання не додано жодного доказу на підтвердження факту завдання шкоди саме кримінальним правопорушенням, а також її розміру.
Слід також звернути, що при вирішенні питання про арешт майна, обов`язково повинна бути врахована вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, і вона має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Разом з тим, у клопотанні взагалі не зазначено вартість вищевказаного майна, а надані матеріали також не містять належних та допустимих доказів щодо даної обставини.
Крім того, вимога щодо заборони будь-яким чином розпоряджатися майном, чи його відчужувати взагалі є неконкретною, оскільки не зазначено яким саме особам необхідно заборонити вчиняти дані дії.
Згідно ч.3 ст.171 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог цієї статті, повертає його особі, яка подала клопотання та встановлює строк у 72 години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи вищевикладене, клопотання слід повернути для усунення недоліків.
Клопотання розглянуто в порядку ч.2 ст. 172 КПК України.
Фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалося, відповідно положень ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ТзОВ «ФА УКРАЇНА» про арешт майна - повернути, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1