Справа № 289/1382/17
Номер провадження 1-кп/289/147/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000369 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, не працюючого, одруженого, на утриманні маючого трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.09.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
11.06.2017 року близько 00-30 год. під час святкування випускного вечора Гута-Потіївської ЗОШ 1-2 ступенів, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поруч з сільським клубом в с. Гута-Потіївка Радомишльського району Житомирської області, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, в присутності численних свідків, демонструючи протиправну вседозволеність, виражаючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, почав наносити удари металевою сокирою по звуковому обладнанню, а саме: синтезатору «Yamaha» та DVD програвачу «Bravis», що належать ОСОБА_5 , після чого зник в невідомому напрямку.

Внаслідок вказаних злочинних дій потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 4 500,00 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердив скоєння ним вказаного вище кримінального правопорушення, щиро каявся.
Потерпілий ОСОБА_5 про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак, в судові засідання не з`являвся, заяв, клопотань від нього на адресу суду не надходили.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений і які ніким не оспорюються, при, цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в таких випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, яке виразилось в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Згідно до ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше судимий та вчинив злочин невеликої тяжкості в період іспитового строку; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо; одружений, на утриманні має 3-х неповнолітніх дітей, неофіційно працює в м. Житомирі; згідно досудової доповіді оцінка ризику вчинення повторного правопорушення визначена висока, ризик небезпеки для суспільства високий.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставини, що обтяжуть покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При призначені покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу ОСОБА_4 , який один працює і утримує сім`ю: жінку, яка доглядає дитину до 3-х років та трьох дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, враховує думку прокурора, наявність як пом`якшуючих так і обтяжуючих покарання обставини, та призначає йому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді обмеження волі.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 вироком від 14.09.2015 Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області був засуджений за ч. 3 ст. 407 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, однак, ніяких висновків для себе не зробив і під час іспитового строку вчинив новий злочин.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому, згідно п. 26 зазначеної Постанови не відбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням. Крім того, у разі, коли особа засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
При цьому, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує правила складання покарань, визначені п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» за наявності для цього підстав.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, щодо яких він не позбавлений батьківських прав, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та довідками виконавчого комітету Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 20.11.2017 року.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено. Відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, який вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 не є тяжким або особливо тяжким.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, а тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч.1 ст.296 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком у виді 2 років обмеження волі, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 1 року позбавлення волі, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.09.2015 року у вигляді 3 років 5 місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Звільнити від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази:
-DVD-програвач «Bravis», синтезатор «Yamaha», повернені власнику залишити користуванні останнього;
-металеву сокиру, яка зберігається в Радомишльському ВП - після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)