Ухвала іменем україни 23 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014368

від 23 грудня 2014 року, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2017 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Діброво-Ленинського Бородянського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, залишеним без зміни оскаржуваною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено до покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

24 листопада 2016 року в період між 16.00 та 17.00 год., керуючи автомобілем «Dewoo Lanos», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по під`їзній дорозі вул. Щербакова в напрямку від вул. Салютної до вул. Гречка, порушив пункти 2.3«б», 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався перед початком руху, що це буде безпечно для інших учасників руху і не дав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який рухався справа наліво в напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив на нього наїзд.
У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 було заподіяно тілесного ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та через істотні порушення кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто доводи засудженого про невірну оцінку судом доказів та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому не беруться до уваги колегією суддів.

Що стосується тверджень ОСОБА_5 про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень через істотні порушення кримінального процесуального закону, то вони виявилися безпідставними.

Так, як видно з касаційної скарги, засуджений вважає, що протокол проведення слідчого експерименту від 14 березня 2015 року є недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію всупереч ч. 3 ст. 240 КПК України було проведено за його відсутності.

Однак такі твердження є неспроможними, оскільки відповідно до змісту вказаної норми процесуального закону, яка встановлює правила проведення слідчого експерименту, до участі у ньому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, тобто залучення цих осіб відбувається за необхідності на розсуд особи, яка проводить такий експеримент, і відсутність підозрюваного під час проведення зазначеної слідчої дії з потерпілим не може вважатися істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Також виявилися безпідставними і вказівки засудженого ОСОБА_5 про допущені істотні порушення кримінального процесуального закону під час ведення судових засідань у суді першої інстанції.
Зокрема, доводи ОСОБА_5 про те, що під час судового засідання, проведеного 04 лютого 2016 року, не було проведено заміни секретаря судового засідання і не роз`яснено учасникам провадження права його відводу, спростовується даними відтворення аудіозапису цього засідання, а невідображення цих процесуальних дій у журналі цього судового засідання не є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Доводи засудженого про те, що в журналі судового засідання

від 06 квітня 2016 року на вказано прізвища головуючого судді, також виявилися голослівними, оскільки спростовуються змістом указаного документа.
Що стосується доводів про порушення судом порядку заміни секретаря судового засідання та роз`яснення учасникам права його відводу в судовому засіданні від 22 квітня 2016 року, то вони є правильними, оскільки цього дня в судовому засіданні брав участь інший секретар, ніж у попередньому засіданні, і головуючий не оголосив його учасникам про заміну секретаря чи право відводу.
Однак з огляду на те, що цього дня жодних процесуальних дій чи рішень, крім необхідності відкладення розгляду провадження, не приймалося, це порушення не могло перешкодити і не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не може вважатися істотним.
Крім того, доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції захисник засудженого наводив в апеляційній скарзі, і вони перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала апеляційного суду повністю відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується покарання, то з урахуванням конкретних обставин вчинення протиправного діяння, тяжкості наслідків, що настали, ставлення винного до вчиненого, з огляду на мету покарання, яка несе в собі не тільки кару винної особи, а й запобігання вчиненню нових протиправних діянь як засудженим, так і іншими особами, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є законним та справедливим.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення чи застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає навіть з урахуванням доводів засудженого, наведених у його касаційній скарзі.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні, оскільки наведені ним у касаційній скарзі доводи виявилися безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, в ході касаційного розгляду провадження в межах, передбачених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3