Провадження № 1-кс/761/6394/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000283, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,
в с т а н о в и в:
23 березня 2017 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000283, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

У судове засідання ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилась, однак у своєму клопотанні просила суд вирішувати питання про скасування арешту майна за її відсутності.

Слідчий в ОВС 2-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 , за клопотанням якого було арештовано майно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000283, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у справі № 761/35589/16-к (провадження № 1-кс/761/21744/2016) клопотання слідчого в ОВС 2-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000283, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, задоволено та накладено арешт, у тому числі, на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_6 .

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно є наявність розумних підозр вважати, що у разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КПК України, до нього судом може бути застосований такий вид покарання як конфіскація майна.

У свою чергу, як на підставу звернення до суду з клопотанням про скасування арешту ОСОБА_3 посилається на те, що 06 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір дарування 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 за № 2134, що свідчить про те, що на час накладення арешту ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року законним власником зазначеного нерухомого майна була вона, а не підозрюваний у кримінальному провадженні № 0000283 від 27 липня 2016 року ОСОБА_6 . Однак, через певні фінансові труднощі зареєструвати такий договір дарування у належних органах державної влади не було можливим.

Разом із цим, такі доводи заявника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з положення ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За таких обставин, право власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 виникне виключно з моменту державної реєстрації зазначеного договору дарування від 06 грудня 2010 року, що свідчить про те, що на момент вирішення слідчим суддею питання про арешт нерухомого майна воно перебувало у власності підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000283 від 27 липня 2016 року ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 та скасування арешту 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000283, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, ст.ст. 182, 334 ЦК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000283, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1