Провадження №1-кп/523/438/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2018 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0001644 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фараонівка Саратського району Одеської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, зі слів перебуваючого в цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст..89 КК України не маючого судимостей,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16.06.2017 року близько 12:00 годин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (який вже засуджений вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 14.02.2018 року) з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи на вул.Агрономічній в м.Одесі, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який йшов по вище вказівній вулиці, майно якого визначили об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна та переслідуючи ціль збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , наздогнали потерпілого біля будинку №1 по вул.Агрономічній в м.Одесі, де згідно відведеним ролям, розуміючи, що їх дії направлені на відкрите викрадення чужого майна залишаються помітними для потерпілого ОСОБА_6 , з корисливих мотивів ОСОБА_4 шляхом ривку зірвав з шиї ОСОБА_6 золотий ланцюг (цепочку) з золотим хрестиком загальною вагою 21 грамів вартістю 10500 гривень та з викраденим майном ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зникли в невідомому напрямку, тим самим своїми навмисними діями заподіяли ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 10500 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, 19.06.2017 року, близько 12 годин 00 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (який вже засуджений вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 14.02.2018 року) та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи на розі вулиць Нікітіна та Дорожньої в м.Одесі, побачили раніше незнайому їм ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка йшла по вище вказівній вулиці, майно якої визначили об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна та переслідуючи ціль збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та іншою особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, наздогнали потерпілу біля будинку №32 по вул.Дорожня в м.Одесі, де згідно відведеним ролям, розуміючи, що їх дії направлені на відкрите викрадення чужого майна, залишаються помітними для потерпілої ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюг (цепочку) вагою 2 грами вартістю 2000 грн. із золотим хрестиком вагою 3 грами вартістю 3000 гривень та з викраденим майном зникли в невідомому напрямку, тим самим своїми навмисними діями заподіяли ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 5000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та підтвердив, що дійсно, відпочиваючи зі своїми знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (точної дати та часу згадати не зміг), вживаючи разом алкогольні напої, вирішили спробувати збагатися шляхом вчинення злочину. Після чого, гуляючи по одній із вулиць м.Одеси, точної назви якої він не знає, побачивши раніше не відому їм жінку похилого віку, як потім стало відомо ОСОБА_7 , підбігли разом до неї та він зірвав золоту цепочку (ланцюжок). В послідуючому викрадену вищевказану цепочку (ланцюжок) здали до ломбарду, а грошові кошти розділили.

Крім того, обвинувачений підтвердив, що іншого разу, прогулюючись із ОСОБА_5 та вживаючи алкогольний напій пиво, в тому ж районі м.Одеси, точної адреси вказати не зміг, побачивши раніше не знайомого їм чоловіка, як в послідуючому стало відомо ОСОБА_6 , з якого також зірвали золотий ланцюг (цепочку), який здали до ломбарду та грошові кошти розділили.

Разом з тим обвинувачений зазначив, що станом на даний час завдані ними збитки потерпілим не відшкодовані, проте вказав, що будуть працювати та в майбутньому «погашати» завдану потерпілим шкоду.

Даючи свої покази в судовому засіданні, відповідаючи на питання головуючого, обвинувачений підтвердив, що протиправні діяння були скоєні ними близько 12 години дня, та вони бачили, що вчиняють злочини відносно осіб похилого віку. Однак, обвинувачений зауважив, що у зв`язку із відсутністю грошових коштів та перебуванням їх в стані алкогольного сп`яніння, вирішили спробувати.

В той же час обвинувачений вказав, що кається у скоєному, більше не буде вчиняти протиправні діяння, проживає в цивільному шлюбі та бажає стати на шлях виправлення, тому просив не призначати йому суворого покарання.

Так як, ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих йому злочинних діянь, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і кваліфікує його дії:

-за епізодом від 16.06.2017 року за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб;

-за епізодом від 19.06.2017 року за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим і сприяння в розкритті злочинів. Також судом враховується особа обвинуваченого, його молодий вік, сімейний стан, який зі слів перебуває в цивільному шлюбі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом також враховуються думка потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які в письмових заявах вказали про можливість призначення покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Однак, в той же час, до обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить скоєння кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочинів відносно осіб похилого віку.

Так, з врахуванням обставин скоєних кримінальних правопорушень, способу вчинення злочинів, особи самого обвинуваченого, призначаючи покарання, судом враховується і той факт, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину проти власності, хоча станом на даний час в силу ст.89 КК України вважається особою, що не має судимості. Будучи знятим з обліку по встановленому відносно нього судом іспитового строку лише 03.08.2016 року, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і по сплину такого короткого проміжку часу, діючи в групі молодих осіб в значно переважаючій фізичній формі, з корисливих мотивів знову скоїв умисний тяжкий злочин відносно чоловіка похилого віку ( ОСОБА_6 , 1940 року народження) в денний період часу. Після чого, отримавши грошові кошти за зданий до ломбарду ланцюжок (цепочку), витратив їх на власні потреби. В подальшому, будучи офіційно не працевлаштованим, відчувши можливість швидкого збагачення ОСОБА_4 по сплину лише двох днів знову ж таки в групі з корисливих мотивів, знову вчинив тяжкий злочин щодо жінки похилого віку ( ОСОБА_7 , 1939 року народження) в денний період часу, що відповідно свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави.

Крім того при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що внаслідок скоєння вищевказаних кримінальних правопорушень потерпілому ОСОБА_6 завдана майнова шкода на загальну суму 10500 грн та потерпілій ОСОБА_7 завдана майнова шкода на загальну суму 5000 грн, які до теперішнього часу не відшкодовані. Обвинувачений ОСОБА_4 , відносно якого згідно реєстру матеріалів досудового розслідування не було обрано жодного запобіжного заходу, перебуваючи на свободі, не будучи обмеженим в можливості пересування, зі слів не офіційно працюючи на будівництві, не вжив жодних заходів щодо відшкодування завданої потерпілим шкоди, навіть її часткового відшкодування, хоча з часу скоєння злочинів минуло вже більш як вісім місяців, що відповідно не може свідчити про дійсне каяття обвинуваченого у вчиненні ним протиправних діянь.

Разом з тим відсутність грошових коштів, важкий матеріальний стан, не може виправдати злочинне посягання обвинуваченого на майно інших осіб, а він повинен намагатися прикладати зусиль для отримання законних джерел доходу.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, ознайомившись із обвинувальним актом, долученими до нього документами, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, обставини скоєних кримінальних правопорушень, роль обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинених злочинах, дані про особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та сімейний стан, з врахуванням інформації, яка характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, відсутність постійного офіційного місця роботи, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_4 може становити небезпеку для суспільства в умовах виникнення матеріально-побутових труднощів, та беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті з призначенням мінімального покарання, передбаченого санкції статті, однак все ж таки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Підстав для можливості застосування щодо обвинуваченого покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.

Зазначена міра кримінального покарання на думку суду є справедливою та достатньою для виправлення обвинуваченого, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, приймаючи до уваги спричинення потерпілим матеріальної шкоди (потерпілому ОСОБА_6 на суму 10500 грн, потерпілій ОСОБА_7 на суму 5000 грн), які до теперішнього часу залишились не відшкодованими, потерпілі ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду із цивільними позовами не звертались, у зв`язку із чим суд роз`яснює їх право звернення до суду про відшкодування завданих збитків в порядку цивільного судочинства.

Згідно обвинувального акту під час досудового розслідування витрати на залучення експертів не здійснювались. Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.03.2018 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1