УХВАЛА
26 вересня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганська,
громадянки України, зареєстрованої за адресою:

проживаючої за адресою:
АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді вичерпні можливості їх отримати.
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та їй призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк три роки, на підставі ст. 76 КК України покладено на неї обов`язки: з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 270418 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

За доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_5 вирок підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та ґрунтуються на недопустимих доказах.
Апелянт звертає увагу на те, що показання, які надавались під час судового провадження потерпілою спростовуються її показаннями, отже показання, надані потерпілою є сумнівними і ніяким чином не доводять її вину.
Крім того, обвинувачена зазначає, що протокол пред`явлення для впізнання від 22 квітня 2015 року отриманий з порушенням порядку, встановленому КПК України, оскільки слідчий не керував проведенням даної слідчої дії, а виконував вказівки іншої невстановленої особи, відомості про яку не відображені в самому протоколі впізнання.
ОСОБА_5 звертає увагу на те, що в суді першої інстанції стороною обвинувачення надавались на дослідження протокол про прийняття заяви потерпілої ОСОБА_9 від 12 листопада 2014 року, протокол огляду місця події від 12 листопада 2014 року та інші процесуальні документи, які фактично не доводять її причетність до вчиненого злочину та не доводять факт її присутності на місці злочину в момент його вчинення. Вона також зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту її як свідка, що, на її думку, показання, надані нею як свідка не можуть вважатись допустимим доказом та на них суд не вправі був посилатись при ухваленні вироку.
З огляду на викладене, обвинувачена ОСОБА_5 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 12 листопада 2014 року приблизно в 14 год. 00 хв., перебуваючи поблизу станції метро «Шулявська» підійшла до раніше їй незнайомої ОСОБА_9 та запропонувала взяти участь в акції, на що ОСОБА_9 відмовилась та попрямувала далі. ОСОБА_5 наздогнала ОСОБА_9 , стала попереду неї, не даючи їй пройти, та почала наполягати, щоб вона взяла участь в акції, після чого повела її до невстановленої особи чоловічої статі, який повинен був,відповідно до попередніх домовленостей, розказати ОСОБА_9 про умови так-званої акції. Вказаний чоловік почав розповідати їй про умови акції, а саме про те, що акція розрахована на платоспроможних громадян та у випадку якщо вона доведе свою платоспроможність, то зможе отримати великі знижки при покупці товарів в магазинах «АТБ», «Сільпо», «Фуршет», «Фокстрот». В цей час до ОСОБА_9 підійшла невстановлена особа жіночої статі, яка відповідно до попередніх домовленостей, почала вихвалятися, що вона є більш платоспроможною та саме вона повинна виграти знижки по вказаній акції, при цьому ображаючи ОСОБА_9 .
Після чого ОСОБА_9 розплакалася та попрямувала з місця події, але ОСОБА_12 наздогнала її та сказала, що якщо вона зможе довести, що в неї є більше грошових коштів, то вона переможе в акції, при цьому, чим більше є у неї грошей, тим більші будуть знижки. ОСОБА_12 запитала у ОСОБА_9 чи далеко вона живе і вони направилися до тролейбуса та поїхали до місця проживання останньої з тією метою, щоб потерпіла відповідно до умов акції, показала скільки у неї є грошових коштів, тобто довела свою платоспроможність.

Прибувши до будинку, де мешкає ОСОБА_9 : АДРЕСА_3 , потерпіла зайшла до оселі, а ОСОБА_5 залишилася чекати її на подвір`ї. Через невеликий проміжок часу ОСОБА_9 винесла в паперовому конверті 10000 доларів США, 150 доларів канадських та 200 євро, щоб показати їх ОСОБА_5 . Остання попросила ОСОБА_9 перекласти гроші в її конверт, що потерпіла і зробила. Після цього ОСОБА_5 перев`язала вказаний конверт стрічкою з написом «акція», яку попередньо взяла з собою та сказала, що їй потрібно паспорт ОСОБА_9 для того, щоб оформити перемогу в акції. Коли потерпіла зайшла до приміщення будинку за паспортом, ОСОБА_5 підмінила конверт, в якому містилися вказані вище грошові кошти, на конверт, в якому були вирізки з газет. Коли ОСОБА_9 вийшла з паспортом з будинку, ОСОБА_5 переписала номер паспорта на конверт з вирізками з газет і дала його ОСОБА_9 , після чого повідомила, що завтра до неї прийде жінка та активізує її виграшну картку.

Після цього ОСОБА_5 пішла з двору будинку, тим самим забравши з собою грошові кошти в сумі 10000 доларів США, 150 доларів канадських та 200 євро, про що не здогадувалася ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_9 направилася за нею та попросила написати номер мобільного телефону для того, щоб потім мати змогу зв`язатися з особами, які проводять акцію, на що ОСОБА_5 написала на конверті номер мобільного телефону невстановленої особи.
Залишивши місце вчинення злочину, ОСОБА_5 заволоділа шляхом обману 10000 доларів США, 150 доларів канадських та 200 євро, в подальшому розпорядилася на власний розсуд разом з невстановленою особою чоловічої статі та невстановленою особою жіночої статі, які були співучасниками вчиненого злочину.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, прокурор, потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_5 винуватою у заволодінні шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, суд першої інстанції дослідив всі докази, надані сторонами кримінального провадження, дав їм належну оцінку та прийняв законне, обгрунтованне і вмотивоване рішення.
Як під час впізнання, проведеного на стадії досудового розслідування, так і в судах першої та апеляційної інстанцій потерпіла ствердно заявила, що саме ОСОБА_5 заволоділа її коштами. Її показання є послідовними, вони узгоджуються з іншими доказами, на яких суд посилається у вироку, тому підстав ставити їх під сумнів немає.
Доводи апелянта про необхідність визнання протоколу впізнання недопустимим доказом з тих підстав, що в ньому не зазначено особу, яка керувала діями слідчого під час проведення слідчої дії є необґрунтованими, оскільки незалежно від цього, потерпілою в суді було вказано на ОСОБА_5 , як на особу, яка вчинила стосовно неї злочин. Крім того, саме впізнання проводилось з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії, будь яких зауважень від них не надходило.
Судом правильно прийняті як докази винуватості ОСОБА_5 протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення, протокол огляду місця події від 12 листопада 2014 року та від 07 березня 2016 року. Ці докази є належними, оскільки вони підтверджують показання потерпілої стосовно способу заволодіння ОСОБА_5 її грошима.
Тому доводи апелянта про те, що вказані докази не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину проти ОСОБА_9 є непереконливими.
Також необґрунтованими є доводи про визнання судом допустимим доказом протоколу допиту ОСОБА_13 як свідка. Відповідно до вироку суду, на такий доказ суд не посилався.
Щодо розміру завданої потерпілій шкоди, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, відповідно до висунутого ОСОБА_13 обвинувачення, вірно встановлено, що обвинувачена заволоділа грошима потерпілої в іноземній валюті, вартість якої в перерахунку на національну валюту на день вчинення злочину становить 161650 грн. 10 коп., що є великими розміром.
Стосовно того, що ОСОБА_13 заволоділа саме 10000 доларів США, 140 канадських доларів та 200 євро, які належали ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілої немає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом правильно кваліфіковані дії ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) у великих розмірах та правильно визначений розмір завданої матеріальної шкоди 270418 грн., який стягнутий з обвинуваченої. Також судом вірно визначений розмір моральної шкоди, який є 5000 грн.
Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає в цивільному шлюбі, має двох дітей на утриманні, працевлаштована.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, проте зі здійсненням контролю за її поведінкою протягом іспитового строку. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Судом першої інстанції не встановлено обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_13 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, а тому вирок суду є законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3