Дата документу Справа № 318/1821/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/751/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 318/1821/17
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0000682 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має неповну середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 09.12.2002 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік;
2) 29.05.2003 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 187, ст.ст. 72,70,71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, звільнений з місць позбавлення волі по відбиттю покарання 08.04.2006 року;
3) 05.03.2008 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений з місць позбавлення волі по відбиттю покарання 08.02.2011 року;
4) 09.11.2011 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
5) 13.02.2012 року Вольнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано покарання за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09.11.2011, визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; звільнений 24.04.2014 умовно-достроково, не відбутий термін 10 місяців 27 днів;
6) 05.09.2014 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. З ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 71 Кк України частково приєднано покарання за вироком Вольнянського районного суду Запорізької області від 13.02.2012 і визначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі; звільнений по відбуттю строку покарання 07.07.2017 року;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду занадто суворим, ще раз вказує, що він вину визнає, щиро розкаюється у скоєному, потерпіла ОСОБА_9 до нього претензій немає, шкода відшкодована, характеризується посередньо. Просить вирок суду змінити, застосувати до нього положення ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відраховувати з 18.08.2017 року. Захід забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - залишено. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 , 06 години 09 хвилин 21 липня 2017 року, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), перебуваючи поруч з приміщенням магазину «АТБ», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Кам`янка-Дніпровська, вул. Центральна, № 39, розуміючи відкритість своїх протиправних дій, у присутності свідка ОСОБА_10 , якій було достовірно відомо про те, що велосипед розташований на стоянці біля приміщення магазину «АТБ» належить сторонній особі, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, відкрито викрав: велосипед жіночий марки «Україна», вартість якого складає, відповідно до судової товарознавчої експертизи № 321 від 04.08.2017 року 1250 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до нього ст. 69 ч. 1 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання більш м`якого ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України місцевим судом не встановлено і в апеляційній скарзі не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано, що останній повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем проживання, а тому суд призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцію ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України, зокрема, і у зв`язку з тим, що потерпіла не наполягала на суворому покаранні для нього, оскільки будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив новий тяжкий злочин, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, сама по собі ніяким чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням негативної особи винного.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: