Справа № 163/1463/17
Провадження № 1-кп/163/97/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого та захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000556 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Молодіжний Карагандинської області Республіки Казахстан, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, середньої освіти, неодруженого, приватного підприємця, військовозобов`язаного, судимого 20.04.2016 року Любомльський районним судом Волинської області за ч.1 ст.129 КК України до 6 місяців арешту(ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08.07.2016 року покарання пом`якшено до 2 місяців арешту; повністю відбув покарання 13.10.2016 року),

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.1 ст.398 КК України,
в с т а н о в и в :
Додь Антон Володимирович біля 14 години 29.11.2016 року в будинку АДРЕСА_3 під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин витягнув на вулицю ОСОБА_6 , схопивши її за волосся, чим заподіяв потерпілій фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.
Він же біля 13 години 15.12.2016 року на подвір`ї господарства по АДРЕСА_3 під час словесної суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_6 один удар рукою в живіт, заподіявши фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.
Він же біля 14 години 20 хвилин 29.12.2016 року по АДРЕСА_4 під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин наніс дерев`яним бруском один удар по сідницях ОСОБА_6 та один удар по лівій руці ОСОБА_5 , заподіявши потерпілим фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень.
Крім цього, біля 00 години 10 хвилин 25.04.2017 року ОСОБА_7 в салоні автомобіля «Фольксваген» під час суперечки наніс декілька ударів руками в різні частини тіла ОСОБА_6 , чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.
Біля 11 години 29.04.2017 року ОСОБА_7 у приміщенні Любомльського ВП ГУНП, що по вулиці Володимирській 3 в місті Любомль Волинської області, погрожував фізичною розправою захиснику ОСОБА_4 з метою припинення дій останнього щодо захисту прав та законних інтересів підзахисної ОСОБА_6 .
Крім цього, біля 13 години 13.05.2017 року ОСОБА_7 на території господарства по АДРЕСА_3 погрожував вбивством власнику господарства ОСОБА_6 , що проявилось у розмахуванні розкладним ножем перед обличчям потерпілого та прорізанні шини інвалідного візка, в якому знаходився ОСОБА_6 .
В судовому засіданні ОСОБА_7 по жодному з епізодів своєї винуватості не визнав і надав такі показання.

Мав конфліктні відносини з потерпілими, однак вони відбувались через перешкоди, що їх створювали потерпілі у його спілкуванні із спільним з ОСОБА_9 сином. Тому викладені в обвинувальному акті події відбувались зовсім іншим чином.

Так, якийсь конфлікт 29.11.2016 року заперечує взагалі.

15.12.2016 року спілкувався з ОСОБА_9 відносно сина, однак жодних побоїв не наносив і сили не застосовував. Потерпіла сама впала на щебінь, через що і могла зазнати болю.

29.12.2016 року приїхав до колишньої тещі ОСОБА_10 , оскільки попередньо ОСОБА_9 обіцяла відпустити сина для спілкування. Однак після його приїзду вона відмовила у такому спілкуванні, через що почалась сварка. Його колишній тесть проколов йому ногу, тому з метою самозахисту взяв обрізок дров і ним відбивався. При цьому, можливо, когось і зачепив, однак не навмисно.

25.04.2017 року приїжджав до ОСОБА_9 , щоб поспілкуватись із сином. Потерпіла була в стані сп`яніння, тому для проведення бесіди відвіз її від будинку. Насильства не застосовував, хоча і забрав телефон, якого потім віддав сестрі потерпілої.

29.04.2017 року дізнався, що ОСОБА_9 перебуває у відділі поліції, тому поїхав поговорити про сина. Там стався словесний конфлікт з ОСОБА_11 , оскільки не знав, що той є адвокатом колишньої дружини. ОСОБА_11 одразу не представився, тому говорив з ним як з можливим коханцем ОСОБА_6 . Однак жодних погроз не висловлював.

13.05.2017 року був біля подвір`я ОСОБА_6 . На територію не заходив і спілкувався з ним щодо свого сина. В якийсь момент прибігла дружина потерпілого з металевим тросом і претензіями до нього. Ніяких погроз ОСОБА_6 не висловлював, ножа не мав, шини візка не різав.

Незважаючи на такі заперечення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів повністю доведена наданими сторонами і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що конфліктні відносини з обвинуваченим тривають довгий час і не через його спілкування із спільним сином. Фактичною причиною є незгода ОСОБА_7 з розлученням і його намагання схилити її до спільного, в тому числі, сексуального, життя. Тому він не реагує на будь-які заперечення і веде себе неадекватно. Так, 15.11.2016 року після її відмови у спілкування із хворим і сплячим в будинку сином, ОСОБА_7 спочатку її шарпав і тиснув за шию, а потім за волосся витягнув з будинку на сходи. 15.12.2016 року повернулась з поліклініки додому, де біля входу в подвір`я її вже чекав ОСОБА_7 . Відмовилась спілкуватись з ним щодо їх спільного життя(а не щодо сина). ОСОБА_7 не пускав її на подвір`я, шарпав і вона впала на щебінь. В цей момент обвинувачений вдарив рукою в грудну клітку. 29.12.2016 року була у своєї матері, куди прибув і ОСОБА_7 , який став вимагати зустрічі з сином. На пояснення про хворобливий стан здоров`я дитини не реагував. Коли стали його фотографувати, вдарив поліном її по сідниці, а ОСОБА_5 по руці. 29.04.2017 року в неї гостювала кума. На телефонні дзвінки ОСОБА_7 відмовилась спілкуватись. Він заїхав автомобілем в двір. Оскільки йшов дощ, погодилась сісти в автомобіль поговорити. Обвинувачений став домагатись статевих зносин, після чого відвіз її за межі міста. Почалась сварка, він забрав у неї телефони, продовжував домагатись. Чинила опір, кричала, стукнула ногою в лобове скло. ОСОБА_7 наніс удари по тілу, розбив губу. Через такий опір відвіз її додому.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що обвинувачений приїхав до її господарства, хоча її донька ОСОБА_9 відмовила у спілкуванні із сином через його хворобливий стан здоров`я. На подвір`ї ОСОБА_7 вимагав передати йому сина, тому зіштовхнула його з порогу будинку. Обвинувачений став крутити в руках ножем, взяв обрізок дров і розбив ним вікно та бив у двері. Стала знімати такі його дії на телефон, це ж саме робила дочка ОСОБА_12 . Обвинувачений хотів вдарити її обрізком, але захистилась рукою, на яку цей удар і прийшовся; дочку він вдарив по сідницях. Її колишній чоловік, який різав дрова, хотів захистити їх вилами.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що обвинувачений зайшов до нього на подвір`я, став конфліктувати і погрожувати ножем із кнопкою, штрикнувши ним в колеса інвалідного візка. Зайшла його дружина, пропонував їй бити вікна машини обвинуваченого, однак вона цього не зробила. З огляду на свій стан здоров`я і безпорадність, тривалі конфліктні відносини з обвинуваченим боявся за власне життя і погрози сприйняв як реальні. Після цього погіршився стан здоров`я; через пошкодження візка і неможливість його використання два тижні сидів в будинку.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що перебував в Любомльському ВП ГУНП у Волинській області у зв`язку з здійсненням захисту ОСОБА_9 як потерпілої в кримінальному провадженні. Разом з потерпілою перебував у слідчого, коли від чергового надійшов телефонний дзвінок про прибуття обвинуваченого, який вимагав зустрічі. Спустився у фойє відділу поліції, де черговий представив його як адвоката ОСОБА_9 . Обвинувачений став погрожувати розправою йому особисто і його дружині, був агресивний і вимагав припинити надання правової допомоги ОСОБА_9 . Після цього слідчому подав заяву про скоєння кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що поверталась додому від сусідки і зустрілась із обвинуваченим, який виходив з подвір`я і в руках тримав схожий на ніж предмет. Її чоловік ОСОБА_6 сидів у візку і плакав, шина візка була порізана.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 вимагав надати йому можливість забрати сина для спілкування, однак ОСОБА_9 заперечувала йому з огляду на хворобливий стан дитини. На цьому ґрунті почалась суперечка, під час якої ОСОБА_7 взяв обрізок дров і ним наніс удари ОСОБА_12 та ОСОБА_5 . Щоб припинити такі дії, взяв вила і пригрозив ними обвинуваченому. В цей час послизнувся і впав, випадково штрикнувши ОСОБА_7 в ногу. Неподалік були працівники поліції, які прибули на подвір`я і вилучили обрізок.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що як черговий Любомльського ВП ГУНП у Волинській області по телефону повідомив ОСОБА_4 щодо вимоги ОСОБА_7 про розмову з ним. Коли ОСОБА_4 прибув із кабінету слідчого у фойє, представив його обвинуваченому як адвоката ОСОБА_9 . Обвинувачений став висловлювати претензії, а потім і погрози адвокату, вимагаючи припинити захист ОСОБА_6 .

З протоколу від 29.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 звернулась в Любомльський ВП ГУНП у Волинській області із заявою про те, що ОСОБА_7 під час суперечки схопив її за волосся та витягував з будинку.

Протоколом від 15.12.2016 року стверджено прийняття слідчим Любомльського ВП ГУНП у Волинській області заяви ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 душив за її шию, наніс один удар кулаком в живіт та ногою по сідницях.

З протоколів від 29.12.2016 року вбачається, що слідчий Любомльського ВП ГУНП у Волинській області прийняв від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заяви про заподіяння ОСОБА_7 удару дерев`яним бруском по сідницях ОСОБА_6 та удару по лівій руці ОСОБА_5 .

З протоколу від 27.04.2017 року встановлено, що слідчий Любомльського ВП ГУНП у Волинській області прийняв від ОСОБА_6 заяву про те, що ОСОБА_7 у власному автомобілі наніс їй тілесні ушкодження у вигляді декількох ударів кулаком в ділянку голови, спини.

З протоколу від 13.05.2017 року вбачається, що слідчий Любомльського ВП ГУНП у Волинській області прийняв від ОСОБА_6 заяву про те, що ОСОБА_7 під час сварки розмахував перед обличчям потерпілого ножем та погрожував вбивством.

Протоколом огляду місця події від 29.12.2016 року стверджено виявлення на території господарства по АДРЕСА_4 обрізків пиломатеріалів у вигляді дошок, брусків.

Згідно з протоколом огляду місця події від 13.05.2017 року та доданих фото-таблиць на території господарства ОСОБА_6 виявлено інвалідний візок з пошкодженням гумової покришки заднього лівого колеса у вигляді прорізаного отвору.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №65 виявлені у ОСОБА_6 під час лікарського огляду тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно протоколу огляду предмету від 26.05.2017 року на двох відео-файлах, які записані на оптичний диск, ОСОБА_6 25.04.2017 року дійсно перебувала з обвинуваченим в автомобілі.

Аналіз наведених доказів приводить суд до висновку, що вони повністю спростовують заперечення обвинуваченим своєї винуватості.

Показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 взаємно узгоджуються між собою та з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , є послідовними і логічними. Факт насильницьких дій щодо ОСОБА_6 з боку обвинуваченого підтверджено і її заявами у відділ поліції, коли вона попереджувалась про кримінальну відповідальність. Відсутність у потерпілих намірів обмовити обвинуваченого доведена їх показаннями і в частині характеру насильства, оскільки потерпілі заявили про відсутність тілесних ушкоджень в кримінально-правовому розумінні за епізодами обвинувачення за 29 листопада, 15 і 29 грудня 2016 року, що підтверджено відповідними висновками судово-медичного експерта №№3, 4, 197, 209.

Показання потерпілого ОСОБА_6 щодо характеру дій обвинуваченого і власного їх сприйняття підтверджені як показаннями свідка ОСОБА_13 щодо емоційного стану потерпілого, так і протоколом огляду місця події, яким виявлено пошкоджену шину візка. Сприйняття погроз як реальних стверджено також і довідкою до акта огляду МСЕК серії ВНЛ №0109062, згідно з якою ОСОБА_6 має І групу інвалідності і потребує постійного стороннього догляду.

Показання обвинуваченого про спілкування з адвокатом ОСОБА_11 як з приватною особою і без якихось погроз спростовані як показаннями самого адвоката, так і показаннями свідка ОСОБА_15 , який особисто представляв потерпілого обвинуваченому саме в якості адвоката. Заперечення обвинуваченого та сумніви його захисника щодо можливості свідка чути розмову ОСОБА_7 і ОСОБА_11 лише з огляду на закрите віконце чергової частини спростоване самим свідком ОСОБА_15 , об`єктивною і загально відомою можливістю вікна відкриватись, а також відсутністю будь-яких підстав для недовіри цьому свідку.

Таким чином, дослідження доказів по справі приводить суд до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , умисного завдання потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а також у погрозі вбивством потерпілому ОСОБА_6 та у погрозі насильством потерпілому ОСОБА_4 , який надає правову допомогу ОСОБА_6 , повністю доведена, а надана органом досудового розслідування кваліфікація його дій за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.1 ст.398 КК України є правильною.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним злочинів; особу обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю проживання; обставину, що обтяжує покарання, якою суд вважає вчинення злочину щодо ОСОБА_6 як особи похилого віку.

Пом`якшуючі покарання обставини судом не встановлені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах законів, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді громадських робіт за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, обмеження волі за ч.1 ст.129 КК України, позбавлення волі за ч.1 ст.398 КК України із застосуванням за ст.70 КК України принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд також бере до уваги позицію потерпілих, які просять покарати обвинуваченого максимально суворо, а також наявність не знятої і непогашеної судимості за злочин проти життя та здоров`я стосовно тої ж потерпілої ОСОБА_6 .

За вказаних обставин суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, тому для попередження вчинення ним нових злочинів покарання за даним вироком обвинуваченому слід відбувати реально.

Дерев`яний брусок як речовий доказ згідно зі ст.100 КПК України слід знищити, господарські вила підлягають поверненню власнику, належні обвинуваченому штани слід повернути йому ж, оптичний диск залишити в матеріалах справи.
Подані до судового розгляду в даному провадженні потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 цивільні позови про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на підставі ст.1167 ЦК України з врахуванням принципів співмірності і справедливості та з огляду лише на одні моральні переживання потерпілих внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , оскільки інші наслідки таких дій в позовних заявах не наведені і доказами не підтверджені.
У зв`язку із розглядом та вирішення цивільних позовів із ОСОБА_7 на підставі ст.88 ЦПК України, ч.5 ст.128 КПК України підлягає стягненню судовий збір у відповідному розмірі щодо кожного позову окремо. При цьому таке стягнення слід провести в сумі 640 гривень в користь потерпілого ОСОБА_11 , який судовий збір сплатив при подачі позову, та в користь держави в сумі 1920 гривень, оскільки ОСОБА_6 звільнений від сплати збору як особа з інвалідністю, а потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 сплата збору відстрочена судом до ухвалення рішення в справі.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого в даному провадженні не застосовувався, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.129, ч.1 ст.398 КК України, і за цими законами призначити йому покарання:
-за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 120(ста двадцяти) годин громадських робіт;
-за ч.1 ст.126 КК України у вигляді 100(ста) годин громадських робіт;
-за ч.1 ст.129 КК України у вигляді 1(одного) року обмеження волі;
-за ч.1 ст.398 КК України у вигляді 1(одного) року 6(шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у вигляді 1(одного) року 6(шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди від злочину задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 3000(три тисячі) гривень моральної шкоди від злочину та 640(шістсот сорок) гривень судового збору.
В решті позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди від злочину задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 5000(п`ять тисяч) гривень моральної шкоди від злочину.
В решті позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди від злочину задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 1000(одну тисячу) гривень моральної шкоди від злочину.
В решті позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди від злочину задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 10000(десять тисяч) гривень моральної шкоди від злочину.
В решті позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_7 в користь держави 1920(одну тисячу дев`ятсот двадцять) гривень судового збору.

Речові докази: дерев`яний брусок, який зберігається в камері речових доказів Любомльського ВП ГУНП, знищити;

господарські вила, які зберігаються в камері речових доказів Любомльського ВП ГУНП, повернути власнику ОСОБА_14 в повне розпорядження;

спортивні штани з емблемою «Nike», які зберігаються в камері речових доказів Любомльського ВП ГУНП, повернути ОСОБА_7 ;

оптичний диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 протягом 30 днів з дня вручення копії даного вироку через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1