АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2403/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
- 07.06.2007р. Московським р/с м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 15.10.2007 р. Комінтернівським р/с м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 21.12.2012 року Червонозаводським р/с ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, умовно - дострокове звільнення на не відбутий термін 11 місяців 9 днів;
- 27.07.2016 року Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,-
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кам`янка, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
В силу ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднане покарання, невідбуте за вироком Харківського районного суду Харківської області від 27.07.16 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;
- повідомляти органам кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.
Згідно вироку, 06.09.2016 приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_9 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 перебували поблизу торгівельного кіоску, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 329, де розпивали алкогольні напої та побачили раніше їм незнайомого потерпілого ОСОБА_11 . Після чого, в ході бесіди та під час спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_9 .. ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи повторно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, достовірно знаючи, що у ОСОБА_11 знаходяться грошові кошти, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, яке виразилось в тому, що ОСОБА_9 підійшов ззаду до ОСОБА_11 , та обхопивши його обома руками за шию, повалив на землю, та почав придушувати його, спричинивши йому тілесний біль. Далі, ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 втратив здатність до спротиву, достовірно знаючи, де у останнього знаходяться кошти, із внутрішньої кишені куртки, яка знаходилась на ОСОБА_11 витягнув грошові кошти в сумі 2900 грн., після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину втекли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2900 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок щодо визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування зазначив, що обвинувачений не скоював злочину та не мав ні мети, ні умислу. Вина обвинуваченого не доведена, пояснення потерпілого, щодо причетності ОСОБА_12 до злочину нічим не підтверджуються. Сам потерпілий ОСОБА_13 , раніше був судимий, в день злочину вживав алкогольні напої, обмовив в суді ОСОБА_9 , бо тілесних ушкоджень у нього не встановлено . Також зазначив, що судом не були оглянуті речові докази - гроші. Враховуючи всі наведені обставини та докази вважає , що винність ОСОБА_9 не була доведена в суді.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника , думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію захисника, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які не заперечували проти апеляції захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи і дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Не погоджуючись із висновками суду, та, не визнавши себе винним, обвинувачений ОСОБА_9 як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді заперечував свою причетність до пограбування потерпілого ОСОБА_11 . В своїх показах суду він вказав, що 5.09. 2016 року після роботи починаючи із 19-00 години в компанії своїх знайомих вживали вино та пиво поблизу кіоску по вул. Клочківській , 329 в м. Харкові. Близько опівночі до них приєднався потерпілий ОСОБА_11 , з яким до цього вони не були знайомі. Потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння, вживав пиво. Вони боролись на руках і домовились, що переможець дістане кепку, що належала ОСОБА_13 . Перемігши у боротьбі , він забрав кепку потерпілого і разом з ОСОБА_14 близько 03-00 години вони пішли додому, але були затримані працівниками поліції. Вилучені у нього грошові кошти належать йому, а не потерпілому.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 пояснив, що в той час працював неофіційно, мав при собі гроші, а тому ніякого умислу на заволодіння майном потерпілого у нього не було.
Аналогічні покази давав і обвинувачений ОСОБА_10 , який не оскаржував вирок суду. Проте він зазначав, що потерпілий приєднався до їхньої компанії близько 10 годині 45 хвилин ввечері 5.09.2016 року.
Однак, ці покази обвинувачених спростовуються показами потерпілого ОСОБА_11 . Зокрема він пояснив, що 06.09.2016р. близько 2 години ночі він, посварившись з дружиною, взяв 3000грн. і пішов на вулицю, щоб не загострювати скандал. В кіоску «Кисет» він придбав пляшку пива, підійшов до обвинувачених, які попросили в нього 20грн. на пиво.Купивши їм пиво, вони почали разом випивати. Під час цього ОСОБА_9 зняв з його голови кепку. Він просив повернути бейсболку, на що останній викрутив йому праву руку та повалив на землю, але ОСОБА_14 сказав ОСОБА_12 відпустити його. Підвівшись з землі він продовжував пити пиво. Збираючись іти додому, він почав відходити до іншого кіоску, але ОСОБА_12 накинувся на нього ззаду, вдарив руками у грудну клітину і він впав. Потім той почав руками його душити. Поки ОСОБА_12 його придушував, ОСОБА_14 забирав гроші, які знаходилися у внутрішньому кармані куртки, близько 2900грн. купюрами по 50,100 та 200грн. Потім ОСОБА_12 його відпустив. Коли обвинувачені пішли, він викликав поліцію. Майже одразу поліція затримала ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , гроші були вилучені. ОСОБА_12 під час затримання знаходився у його бейсболці.
Колегією суддів перевірено доводи сторони захисту про обмову потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Встановлено, що обвинувачені не були раніше знайомі із потерпілим, в суді вони підтвердили факт спільного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_11 вночі 6.09.2016 року поблизу кіоску по вул. Клочківській , 329 в м. Харкові. Характер їх спонтанного знайомства та нетривалого спілкування дозволяє дійти висновку , що у потерпілого ОСОБА_11 немає підстав обмовляти обвинувачених.
Про правильність такого висновку свідчать :
- покази свідка ОСОБА_15 , інспектора патрульної поліції, який отримав виклик від потерпілого. Саме потерпілий ОСОБА_11 описав обставини злочину та дав опис двох осіб, які відкрито заволоділи його грошима в сумі близько 2000 гривень та кепкою. По цьому опису й були затримані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та доставлені до Шевченківського відділу поліції м. Харкова. Свідок ОСОБА_15 зазначав, що потерпілий був тверезий, чим спростовуються доводи сторони захисту що потерпілий ОСОБА_11 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.
- покази свідка ОСОБА_16 про те, що потерпілий є її чоловіком, з яким вона проживає 13 років. Ввечері того дня вони дійсно посварилися і чоловік пішов на вулицю за цигарками, а вона лягли спати. Зранку вона дізналася, що чоловік у поліції. При собі чоловік мав грошові кошти близько 3 тисяч гривень. Грошові кошти були виключно чоловіка. Про обставини злочину знає зі слів чоловіка про те , що на нього напало двоє осіб, душили, забрали близько 3 тисяч гривень. Також розповів, що один чоловік його душив, а другий циганської національності витягнув кошти.
Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна , вчиненому ними за попередньою змовою, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами:
- фактичними даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.09.16 року, відповідно до якого потерпілий впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення ( а.с. 127-129);
- фактичними даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.09.16 року, відповідно до якого потерпілий впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення ( а.с. 130-132);
- даними протоколу від 28.09.16 року огляду предметів, які були вилучені під час затримання підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема бейсболка чорного кольору з надписом «England» та грошові кошти в сумі 1566, 55 грн. та 1011,97 грн., власником яких є потерпілий ОСОБА_11 ( а.с. 133-134) .
Наведені вище та інші, досліджені судом, докази відповідають фактичним обставинам справи , є належними та допустимими, та об`єктивно узгоджуються між собою.
Доводи щодо відсутності попередньої змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із посиланням на те, що потерпілий не чув ніякої подібної розмови між ними , не заслуговують на увагу. Зазначена домовленість за законом повинна стосуватися спільності вчинення злочину - об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій, та може відбуватись за допомогою конклюдентних дій співвиконавців. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль. В даному випадку ОСОБА_9 , обхопивши потерпілого обома руками за шию, повалив на землю і почав придушувати, а ОСОБА_10 , скориставшись цим, витяг в внутрішньої кишені ОСОБА_11 грошові кошти.
Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про непричетність обвинувачених до грабежу через те, що у потерпілого не встановлено тілесних ушкоджень ( а.с. 154) , оскільки насильством , що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого можуть бути не лише легкі тілесні ушкодження а й інші насильницькі дії щодо потерпілого, зокрема ті що були вчинені ОСОБА_9 щодо ОСОБА_11 .
Безпідставними є доводи автора апеляції про неповноту судового слідства, під час якого не було оглянуто речові докази - грошові кошти. Судом досліджувались протокол огляду грошових коштів, постанова про визнання їх речовими доказами. Згідно розписки ( а.с. 143) гроші передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 . Як вбачається із журналу судового засідання клопотань про дослідження грошових коштів в суді від учасників провадження не надходило.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких даних , які б свідчили про необ`єктивність , упередженість суду та порушення ним засад змагальності та диспозитивності під час судового провадження.
Кваліфікація судом першої інстанції злочинних дій ОСОБА_9 , як відкритого викрадення чужого майна , вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за ч.2 ст. 186 КК України є правильною.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, ставлення його до скоєного, наведених у вироку суду даних про особу обвинуваченого раніше судимого за умисні корисливі злочини, вчинення злочину в період іспитового строку за попереднім вироком, пом`якшуючу обставину - наявність двох дітей на утриманні та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом покарання ОСОБА_9 відповідає засадам законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому немає підстав вважати його явно несправедливим за своїм видом та розміром через суворість.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2017 року у відношенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення таможе бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий-
Судді