печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, що полягає у невинесенні постанови про повернення тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність прокурора, та просить постановити ухвалу, якою зобов`язати прокурора Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України із групи прокурорів у кримінальному провадженні №0003905 від 14.12.2016 ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу винести постанову про повернення тимчасово вилученого під час затримання майна, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 та ідентифікаційний код на його ім`я. Скарга підтримана адвокатом ОСОБА_6 під час її розгляду та обґрунтована наступним.

Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003905 від 14.12.2016 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.01.17 на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України під час затримання у мене проведено особистий обшук.

До моменту проведення обшуку ОСОБА_4 видав, зокрема, 731 грн. 00 коп., паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Луганським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 . Проте у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.01.17 зазначено, що в ході обшуку речі та документи, що мають значення у кримінальному провадженні не виявлені та не вилучені.

Таким чином, із тексту проколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.01.17 вбачається, що речі, що вилучені у мене під час особистого обшуку (зокрема, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Луганським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 ) не є речами, що стосуються кримінального провадження, на їх вилучення не отримано ухвалу суду.

Вилучені під час особистого обшуку речі запаковані у паперовий конверт, на якому проставлені підписи понятих, печатка, бірки, який зберігається у Генеральній прокуратурі України.

У той же час, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.01.17 по справі №757/4340/17-к накладено арешт на вилучені під час затримання речі, окрім паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Луганським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 . .

Адвокат звертався до прокурора Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України про повернення мені паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду, на що отримав лист-відповідь від 31.05Л7 №23/2-30346/16, якою прокурор ОСОБА_7 запропонував звернутися із цим питанням про повернення до слідчого ОСОБА_8 .

Постанови про повернення тимчасово вилученого майна винесено не було.

На вимогу повернути мені паспорт громадянина України та ідентифікаційний код із посиланням на лист-відповідь від 31.05.17 №23/2-30346/16 прокурора ГПУ слідчий ОСОБА_8 повертати належні речі відмовився.

03.10.2017 адвокат повторно подав до Генеральної прокуратури України заяву про винесення постанови про повернення тимчасово вилученого під час затримання майна.

Станом на момент подання цієї скарги жоден прокурор Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України із групи прокурорів у кримінальному провадженні не виніс постанову про повернення тимчасово вилученого під час затримання майна, а саме паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Луганським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 , чим вчинено бездіяльність, що порушує права підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 названої статті передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Станом на день подання цієї скарги відсутні будь-які постанови слідчого про арешт вилученого майна - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Лугинським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 .

Таким чином майно ( паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Лугинським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 ) має статус тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

у разі скасування арешту. Крім того, слідчим порушено положення ст. 2 КПК України, оскільки до мене, як до особи, яка є власником майна, не застосована належна правова процедура, у той же час застосовано необгрунтований процесуальний примус.

Разом із тим, з дати проведення обшуку та вилучення мого особистого майна (з 24.01.17), пройшов тривалий час, а саме вісім місяців.

За цей час слідством не встановлено, що вилучені речі, що є власністю підозрюваного, містять інформацію, що має відношення до кримінального провадження №0003905 від 14.12.2016. Таким чином, вважає, що вилучене під час особистого обшуку 24.01.17 майно ( паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Луганським РВ УМВС України в Житомирській обл. 30 листопада 2009 р., ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 НОМЕР_2 , що є його власністю, підлягає поверненню.

Прокурор ОСОБА_5 під час розгляду скарги заперечував проти її задоволення,вказуючи на її безпідставність.

Вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши надані ними матеріали, слід зазначити наступне. Встановлено, що право підозрюваного ОСОБА_4 у володінні належними йому речами, а саме:паспортом громадянина України та довідкою про присвоєння йому ідентифікаційного коду,обмежено без достатніх на те підставах.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати прокурора відділу процесуального керівництва у крмиінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань ДСР ГП України ОСОБА_9 повернути ОСОБА_4 вилучені у нього документи, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданий Лугинським РВ УМВС України в Житомирській області 30 листопада 2009 року, ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_4 . . Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1