Ухвала
іменем україни

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001232, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Машевки Полтавської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судиму 23 жовтня 2015 року вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільнену від призначеного покарання на підставі статей 75, 76 КК з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Згідно з вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2016 року, ОСОБА_6 засуджено ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт.
На підставі ст. 71 КК, з урахуванням положень ст. 72 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців 1 день.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно звільнив засуджену від відбування призначеного покарання, оскільки вона вчинила новий злочин під час іспитового строку. Стверджує про те, що засуджена не розкаялася, не заміжня та не має постійного джерела доходу, що, на думку потерпілої, свідчить про її антисоціальну направленість.
Згідно з вироком суду, 21 квітня 2016 року о 12.00 год ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні коридору Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району м. Запоріжжя, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, 4-6, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до спеціаліста відділу прийому Управління праці та соціального захисту населення - ОСОБА_5 , яка відмовила їй в оформленні виплат за соціальною допомогою, схопила останню рукою за шию, завдавши їй садна в області щелепи, на правій та лівій бокових поверхнях шиї, на задній поверхні шиї, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою апеляційного суду, вирок суду першої інстанції змінено в частині призначення покарання. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженою ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт, з призначенням на підставі ст. 71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців 1 день. На підставі ст. 79 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація її дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Твердження у касаційній скарзі про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 79 КК, є обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст. 79 КК, у разі призначення покарання у виді обмеження або позбавлення волі жінкам, які мають дітей віком до семи років, суд може звільнити таких засуджених від відбування покарання з встановленням іспитового строку до досягнення дитиною семирічного віку.
Водночас частина 6 цієї норми закону передбачає, що у разі вчинення засудженою у період іспитового строку нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 цього Кодексу.
Така сама норма передбачена й ч. 3 ст. 78 КК щодо вчинення засудженими нового злочину у період іспитового строку, визначеного ст. 75 КК.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 була засуджена вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців та на підставі ст. 75 КК звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном 1 рік. Новий злочин, за яким ОСОБА_6 засуджено вироком цього ж суду від 20 вересня 2016 року, вчинено нею у період іспитового строку.
Згідно роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, виходячи з того, що відповідно до ст. 78 КК вчинення протягом іспитового строку нового злочину є підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, до таких осіб не застосовується повторно звільнення від відбування покарання з випробуванням під час розгляду справи про новий злочин.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 79 КК неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Наведене є підставою для скасування рішення апеляційного суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3