Дата документу Справа № 331/1976/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/1976/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1023/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Застосовані до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту залишені без змін до набрання вироком законної сили. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період знаходження його під вартою з 29 січня 2017 року по 22 березня 2017 року.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз в сумі 2222 грн 69 коп.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, при призначенні обвинуваченим покарання не врахував в повному обсязі даних про осіб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які ніде не працюють, матеріальна шкода спричинена потерпілому злочином, відшкодована не внаслідок активних дій обвинувачених, а лише завдяки тому, що одразу після вчинення злочину вони були затримані працівниками поліції та не встигли розпорядитися майном, яке викрали у потерпілого. Також прокурор апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин та йому було призначено покарання у виді реального позбавлення волі, але на теперішній час відповідно до вимог ст.89 КК України вважається таким, що раніше засудженим не був. Прокурор вважає, що обвинувачені не могли не визнати вину, оскільки така позиція лише б погіршила їх становище та дала б підстави суду для вирішення питання про призначення більш суворого покарання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними та засуджені за те, що вони 29 січня 2017 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою між собою та з не встановленою в ході досудового розслідування особою, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей, проникли до квартири АДРЕСА_4 , розташованої на 2-му поверсі вказаного під`їзду, звідки таємно викрали майно ОСОБА_11 , тим самим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 20 975 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вказали на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнали себе винними, дали показання по суті пред`явленого їм обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачені та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у житло.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ними кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь участі кожного обвинуваченого у вчиненому, думку потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має. Крім того судом враховано те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не судимі, мають постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, офіційно не працевлаштовані, свою вину визнали та надали слідству і суду послідовні показання.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 був раніше судимий у 2005 році за аналогічний корисливий злочин, є безпідставним, оскільки попередня судимість ОСОБА_7 , тобто анулювались всі кримінально-правові і загальноправові наслідки цього засудження. Особа, судимість якої погашена, в правовому сенсі вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла та покарання не відбувала.

Не погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про те, що обвинувачені були вимушені визнати свою вину у вчиненому правопорушенні, оскільки інша позиція потягла б негативні наслідки для них у виді більш суворого покарання, оскільки такі доводи є лише припущенням апелянта. В свою чергу, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого стороннього тиску, надали органу досудового розслідування та суду свої пояснення про обставини вчиненого правопорушення, чим спряли встановленню істини упровадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2017 року, яким обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4