печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулвер» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулвер» адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт з грошових коштів та інших цінностейякі знаходяться на банківських рахунках Товариства, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2017 року у кримінальному провадженні №757/16058/17-к.

В обґрунтування вимог клопотання заявник зазначив, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту грошових коштів на рахунках ТОВ «Вулвер» не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на положеннях КПК України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Згідно ухвали слідчого судді від 21.03.2017 арешт на майно ТОВ «Вулвер» накладено з метою збереження речових доказів, однак органом досудового розслідування не доведена можливість використання як доказів арештованих грошових коштів та не вказано, які саме сліди кримінального правопорушення містять на собі безпосередньо грошові кошти на рахунках ТОВ «Вулвер», яке, як суб`єкт підприємницької діяльності, зареєстровано у встановленому законодавством порядку, здійснює реальну господарську діяльність, з якої сплачує обов`язкові соціальні платежі та податки. Застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є явно неспівмірним з обмеженням ТОВ «Вулвер» права користування та розпорядження майном. Крім того, заявником зазначено ТОВ «Вулвер» не є фігурантом кримінального провадження №0000160, власникам та/або уповноваженим особам товариства про підозру у вчиненні будь-якого злочину не повідомлялося, а відтак накладення арешту на майно ТОВ «Вулвер» не відповідає завданням КПК України. Зазначене у своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ньому.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутністю сторін кримінального провадження, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000160 за фактом розкрадання службовими особами апарату Верховної Ради України коштів державного бюджету в особливо великих розмірах, виділених на реконструкцію систем опалення - холодопостачання та зміни нагрівальних приладів в адмінбудинках Верховної Ради України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Управління справами Апарату Верховної Ради України в інтересах ТОВ «Вулвер» під час закупівлі та виконанні робіт з реконструкції системи опалення та охолодження в адміністративних будинках представницького органу, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою від 21 березня 2017 слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/16058/17-к накладено арешт на грошові кошти та інші цінності, що знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 ,№ НОМЕР_2 ,№ НОМЕР_3 ,№ НОМЕР_4 ,№ НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 відкритих ТОВ «Вулвер» у ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299 та зупинено видаткові операції по даним рахункам.

При накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що зазначені грошові кошти можуть бути об`єктом кримінально-протиправних дій, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, а отже, відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку ( без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів), не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів.

Стороною обвнувачення не доведено, що грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «Вулвер» відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Згідно доводів заявника, які у встановленому законом порядку стороною обвинувачення не спростовані, процесуальний статус ТОВ «Вулвер» до цього часу органом досудового розслідування не визначено, службовим особам підприємства не повідомлялося про підозру, тобто жодна службова особа ТОВ «Вулвер» у кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, вони не перебувають в жодному процесуальному статусі та не вчиняли будь-яких дій, що мають ознаки кримінального правопорушення.

Також слід вказати, що хоча на даний час і триває досудове розслідування, однак, орган досудового розслідування не надав суду належних, допустимих та достатніх в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказів, що розрахункові операції вищевказаного Товариства якимось чином пов`язано із протиправною діяльністю, дані щодо якої внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тим більше, що кошти здобуті злочинним шляхом, є знаряддям злочину, чи службові особи заявника є підозрюваними у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні сторони обвинувачення, має бути встановлено правову підставу для накладення арешту на майно.Однак, наведені норми закону не дотримано.

Надані заявником матеріали на обґрунтування доводів про скасування арешту спростовують припущення органу досудового розслідування про протиправність походження грошових коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулвер», що в свою чергу, свідчить про відсутність підстав вважати, що службові особи вказаного товариства причетні до вчинення кримінальних правопорушень, а зазначене підприємство має відношення до кримінального провадження.

Сам по собі факт проведення досудового розслідування за фактом зловживання повноваження службовими особами Управління справами Апарату Верховної Ради України в інтересах ТОВ «Вулвер» не може вказувати однозначно на причетність до вчинення кримінальних правопорушень ТОВ «Вулвер».

Крім того, слідчий суддя визнає переконливими та змістовними посилання адвоката, на те що у зв`язку із накладенням арешту на майно,вищевказане товариство позбавлене можливості користування та розпорядження майном, негативно впливає на репутацію, платоспроможність і виконання ТОВ «Вулвер» взятих на себе договірних зобов`язань, унеможливлює виплату заробітної плати та здійснення до державного бюджету податків та інших обов`язкових платежів, зобов`язань щодо виконання господарських договорів, тобто такий захід забезпечення кримінального провадження фактично паралізує господарську діяльність товариства, а тому, наслідки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є негативним в тому числі і для інших осіб.

У відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння юридичної особи майном та обумовлювали арешт її майна, оскільки ТОВ «Вулвер» не є юридичною особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування, співробітники товариства не є підозрюваними в кримінальному провадженні, що виключає можливість накладення арешту на рахунки товариства з підстав визначених ст. 170 КПК України, а безготівкові грошові кошти у будь-якому випадку не можуть містити на собі сліди вчинення ймовірного злочину.

За таких обставин накладення арешту на майно товариства є явно неспівмірним з обмеженням ТОВ «Вулвер» права користування та розпорядження майном, негативно впливає на репутацію, платоспроможність і виконання ТОВ «Вулвер» взятих на себе договірних зобов`язань, унеможливлює виплату заробітної плати та здійснення до державного бюджету податків та інших обов`язкових платежів, а відтак клопотання представника власника майна про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 98, 26, 167, 131, 170,171, 172, 173, 174, 309, 532-534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулвер» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2017 у справі №757/16058/17-к арешт на грошові кошти та інші цінності, що знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулвер» () № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ,№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 305299та обов`язок зупинення видаткових операцій по даним рахункам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1