Номер провадження: 11-кп/785/1314/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суд Одеської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі прокурора: ОСОБА_5

при секретарі: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника потерпілих: ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляції прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121, п.п.1,5,7 ч.2 ст. 115, 296 ч.4, 358 ч.1 КК України - повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків,
ВСТАНОВИЛА:
До Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121, п.п.1,5,7 ч.2 ст. 115, 296 ч.4, 358 ч.1 КК України - який повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складу суду. Раніше під час проведення підготовчого судового засідання під головуванням судді ОСОБА_13 вказаний обвинувальний акт у зв`язку з відповідністю нормам кримінального процесуального закону було призначено до судового розгляду, проведено судове слідство, під час якого ОСОБА_12 захищався від пред`явленого йому обвинувачення. Ухвалою Приморського районного суду від 27 квітня 2017 року вказаний обвинувальний акт вже повертався прокурору Одеської області для усунення недоліків. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.07.2017 року ухвалу суду скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Під час судового розгляду

обвинувального акту відносно ОСОБА_12 до скасування судових рішень ВССУ у звязку з не розсуненням йому судом права на суд присяжних, обвинувачений в судах першої та апеляційної інстанції пояснював що йому зрозуміло, в чому він обвинувачується. Зазначені судом недоліки не порушують права обвинуваченого та не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Повернення обвинувального акту є затягування кримінального провадження .

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та повернути на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складу суду. Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 , відповідає вимогам ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті чітко вказано, що ОСОБА_12 скоєно кримінальні злочини, чітко та конкретно викладено фактичні обставини та правова кваліфікація. Кримінальне провадження тривалий час, з 2013 року слухається в судах різних інстанцій, при цьому ОСОБА_12 та його захист, розуміючи суть звинувачення, займають активну захисну позицію. А ні прокурор, а ні представник потерпілого у судовому засіданні 19.10.2017 року не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Обвинувачений та його захисник також вважали за можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Все це свідчить про незаконність та необґрунтованість ухвали суду відносно повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляцій, представника потерпілого адвоката , який також підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, адвоката Міхтаряна, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

04.10.2017 року колегії суддів Київського районного суду м. Одеси було передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР №0000664 від 09.12.2012 року відносно ОСОБА_12 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 121, п. п. 1, 5, 7 ч.2 ст. 115 КК України з апеляційного суду Одеської області в порядку ст. 34 КПК України.
Прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, або для укладання угод немає, відсутні підстави для внесення подання про визначення підсудності .
Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, посилаючись на те, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали, а саме: він обвинувачується у скоєнні ряду кримінальних правопорушень , одне з яких є особливо тяжким, може переховуватись від суду, впливати на свідків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 вважає можливим призначити зазначене кримінальне провадження до судового розгляду, але заперечував проти клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.
Представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 не заперечував проти клопотань прокурора про призначення справи до судового розгляду та про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Потерпілі підтримали думку прокурора.
Згідно вимог ст.314 ч.3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, де в п.5 ч.2 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду та дає обвинуваченому можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується. Однак, у зазначеному обвинувальному акті відносно ОСОБА_12 не міститься сформульованого належним чином обвинувачення.
Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 ч. 2 п. п. 4, 5 КПК України, оскільки в ньому викладені лише анкетні дані обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_12 та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а за цим процесуальним рішенням ОСОБА_12 має статус підозрюваного.
З врахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення у розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що наявні обставини, перешкоджають судовому розгляду кримінального правопорушення відносно ОСОБА_12 у суді першої інстанції.
Крім того, формулювання обвинувачення і виклад фактичних обставин в обвинувальному акті повинні бути викладені окремо щодо кожного самостійного злочину, які створюють реальну сукупність. Але в порушення вимог загальної частини КПК України прокурор таких вимог не дотримався і виклав фактичні обставини не розмежовуючи самостійні склади злочинів один від одного.
Суд бере до уваги, що предметом розгляду Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ був вирок суду, а не був обвинувальний акт, тому йому не була надана оцінка стосовно відповідності діючому кримінально - процесуальному законодавству України.
Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ визнав порушенням прав, передбачених діючим КПК України з боку суду першої інстанції - відсутність роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_12 його право на суд присяжних.
Таким чином, зазначені порушення в обвинувальному акті позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Стаття 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. У статті 109 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.
Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору, з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.
Суд вважає необхідним відмовити в клопотанні захисника адвоката ОСОБА_7 , про обрання обвинуваченому ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, бо воно є безпідставним та необґрунтованим.
Перевіряючи доводи прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 в апеляції колегія суддів не змогла з ними погодитись, так як вони не знайшли свого підтвердження при аналізі обставин на які посилається суд першої інстанції приймаючи рішення про повернення обвинувального акту.

Редакція обвинувального акту і освітлення обставин правопорушень в якому обвинувачуються ОСОБА_12 не надало суду першої інстанції прийняти і розглянути справу згідно вимог діючого законодавства.

В ході апеляційного розгляду справи прокурор подав клопотання в якому ставив питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Колегія суддів дослідивши доводи даного клопотання і заслухавши думку потерпілих, їх представника ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 прийшла до висновку , що дане клопотання підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи відносно обвинуваченого ОСОБА_12 вже обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 17.12.2017 року і з урахуванням обвинувачення виникла необхідність про продовження даного запобіжного заходу, так як об`єм обвинувачення не змінився, докази які є в матеріалах справи підтверджують його об`єм, ризики не зменшились, що дає підставу не для застосування запобіжного заходу, як на це посилається прокурор, а в його продовженні.

З наданих матеріалів, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_12 його віку та стану здоров`я того, що він не має постійного місця проживання на території Одеської області, маються достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, також те, що він обвинувачується у скоєні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, а також в зв`язку з тим, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не знизились та не відпали, суд вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_12 під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню, бо вважає, що більш м`який запобіжний захід може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляцій прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 та скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121, п.п.1,5,7 ч.2 ст. 115, 296 ч.4, 358 ч.1 КК України - повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків без змін.

Клопотання прокурора про застосування строку тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_12 строк тримання під вартою на 60 діб до 09.02.2018 року.

Рішення є кінцевим і подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно суддя: