ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 19 жовтня 2017 року касаційні скарги заступника прокурора Запорізької області та захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у кримінальному провадженні щодо засудженої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, судимої, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від
11 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження віолі на строк 2 роки,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційних скаргах:
прокурором викладено вимогу про скасування вироку апеляційного суду, ухваленого відносно засудженої ОСОБА_6 , із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначено про те, що в порушення вимог закону суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги і призначив більш суворе покарання, ніж про яке було поставлено питання в скарзі прокурора, чим погіршив становище засудженої;
захисником ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженої
ОСОБА_6 , порушується питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання внаслідок суворості. Вказує, що суд необґрунтовано допустив погіршення правового становища засудженої та призначив покарання більш суворе, ніж просив прокурор у своїй апеляційній скарзі. Крім того, вважає, що при перегляді вироку місцевого суду апеляційним судом належним чином не враховано особу засудженої та обставини, які помякшують покарання.
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2013 року, остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки. Стягнуто матеріальну шкоду з засудженої ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 у сумі 5 450 грн, ОСОБА_9 4 400 грн, ОСОБА_10 4 400 грн.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.

В період з грудня 2014 року до грудня 2015 року у м. Запоріжжі, ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення, повторно, вчинила таємне викрадення чужого майна, в результаті чого заволоділа чужим майном, чим завдала матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_8 на суму 5 450 грн, ОСОБА_11 4 400 грн, ОСОБА_12 18535 грн, ОСОБА_13 9 500 грн, ОСОБА_14 12 300 грн, ОСОБА_10 681,08 грн, ОСОБА_15 1 682, 82 грн, ОСОБА_16 28 758,04 грн, ОСОБА_17 40 533,58 грн, ОСОБА_18 5 500 грн.

Крім того, в період з серпня до грудня 2015 року у

м. Запоріжжі, ОСОБА_6 , шляхом обману та зловживання довірою, повторно, заволоділа майном потерпілих ОСОБА_19 на суму 1 499 грн, ОСОБА_20 340 грн, ОСОБА_21 426,66 грн та

ОСОБА_22 2 606, 28 грн.

Також, 24 березня 2015 року близько 4-ої год., ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла ОСОБА_23 два удари руків`ям кухонного ножа в область голови та один удар ножем в область грудної клітини зліва, в результаті чого заподіяла потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу засудженої залишено без задоволення, апеляційні скарги прокурора та захисника задоволено частково. Вирок суду від 08 червня 2016 року скасовано, призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2013 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, захисника ОСОБА_5 , яка підтримала подану нею касаційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга захисника задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125 КК України, у касаційних скаргах прокурора та захисника ОСОБА_5 не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаними правопорушеннями.

Суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційних скарг прокурора та захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, в результаті чого суд вийшов за межі апеляційної скарги прокурора та призначив більш суворе покарання, чим погіршив становище засудженої.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Не погоджуючись із призначеним покаранням за вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , прокурор у своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду з підстав невідповідності призначеного покарання через м`якість та призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк два роки вісім місяців; за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців та за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки вісім місяців та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
За результатами розгляду вказаної апеляційної скарги та скарги потерпілого ОСОБА_15 щодо невідповідності покарання внаслідок м`якості, які задоволені частково, ухвалено новий вирок та призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 11 вересня 2013 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Отже, суд апеляційної інстанції призначив не лише за злочинами покарання, більш суворе, ніж про це порушувалось питання у скарзі прокурора, водночас й застосовано принцип часткового складання покарань за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, незважаючи на те, що прокурором ставилось питання про визначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення.

Так, суд касаційної інстанції доводи касаційних скарг прокурора та захисника вважає небезпідставними та при наявності очевидного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в результаті чого було погіршено становище засудженої ОСОБА_6 , вважає за необхідне вирок апеляційного суду скасувати із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, вирок суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час проведення якого слід проаналізувати всі доводи апеляційних скарг прокурора та захисника із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення за ними, та за результатами чого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-1341км17 Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190,
ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_24
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_25
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1