ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/5787/17
Провадження № 1-м/210/1/18

"18" січня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з Міністерства юстиції України надійшло клопотання про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 Міністерство юстиції України ставить питання про визначення статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнано винним вироком Заводського районного суду міста Орла від 15 грудня 2016 року. Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 на підставі вироку Заводського районного суду міста Орла від 15 грудня 2016 року.

Мотивоване клопотання тим, що 17 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3619/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 28.07.2017 за № 06-91272/17.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено вироком Заводського районного суду м. Орла від 15.12.2016 року до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі (копія вироку додається) за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктами «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинених групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_3 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Орловській області»; кінець відбуття строку покарання 07.10.2022 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

В своєму клопотанні Міністерство юстиції України не заперечує проти розгляду питання про приведення вироку суду РФ відповідно до законодавства України без участі представника міністерства.

Матеріали провадження містять заяву засудженого ОСОБА_3 про його направлення для подальшого відбуття покарання до України, так як він є громадянином України, а також у зв`язку із тим, що на території України проживають його батьки.

Визначаючи підсудність клопотання, суд виходить із вимог ст. 603 КПК України. В цій нормі зазначено, що клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається судом в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або перебування майна такої особи.

Судом встановлено, що останнє місце проживання ОСОБА_3 на території України є АДРЕСА_1 , а тому Міністерством юстиції України та судом дотримані всі вимоги, які регулюють підсудність клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» 1983 р., компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положенням ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є громадянином України, вирок Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, злочини, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами, згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для проведення вироку у відповідність із законодавством України.

Матеріалами справи встановлено.

17 листопада 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3619/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено вироком Заводського районного суду м. Орла від 15.12.2016 року до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі (копія вироку додається) за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктами «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинених групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 .

Вирок набрав законної сили, та його направлено до виконання 10.01.2017 року.

На теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Орловській області»; кінець відбуття строку покарання 07.10.2022 року.

Вказані злочини - є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Кримінальним кодексом України визначені статті, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнано винним.

Статтею 14 КК України - готування до злочину. Готування до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, відшкодування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.

Статтею 15 КК України - замах на злочин. Стаття 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Стаття 307 КК України- незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Частина 2 ст. 307 КК України ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; неповинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України,під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 610 КПК України,при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Відповідно до частини 3статті 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також, вироком Заводського районного суду м. Орла від 15.12.2016 року з ОСОБА_3 стягнуто в дохід федерального бюджету процесуальні витрати в сумі 2 750 рублів. Згідно довідки ФКУ ВК-5 УФСВП Росії по Орловській області від 25.05.2017 року виконавчий лист №1-229/2016 від 15.12.2016 року про стягнення в дохід держави 2 750 рублів не виконаний.
Відповідно до ч. 3 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа, у якому зазначається, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Оскільки в резолютивній частині вироку Заводського районного суду м. Орла від 15.12.2016 року та довідках ФКУ ВК-5 УФСВП Росії по Орловській області (зазначено лише реквізити депозитного рахунку цієї установи) відсутні необхідні дані, за якими слід проводити стягнення, питання про стягнення процесуальних витрат також слід залишити без розгляду.
Виходячи з наведеного вище, клопотання про приведення вироку Заводського районного суду м. Орла від 15.12.2016 року відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» ст. ст. 602, 610 КПК України, ч. 2 ст. 15, ст. 307 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання Міністерства Юстиції України задовольнити частково.

Вирок Заводського суду м. Орла від 15.12.2016 року, яким ОСОБА_3 визнано винною за ст. 30 ч. 3, ст. 228.1 ч. 4 п.п. «г», КК РФ та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років - привести у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_3 вважати засудженим за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 15.12.2016 року. Зарахувати в строк відбуття покарання період знаходження ОСОБА_3 під вартою з 08.10.2015 року по 14.12.2016 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити тримання під вартою.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органа виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1