Справа № 539/741/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2 ,

присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Лубни кримінальне провадження № 000374 від 20.11.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, п.п.3,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України , -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, перебуваючи в неприязнених відносинах з ОСОБА_11 , мешканцем м. Лубни Полтавської області, переслідуючи мету умисного протиправного заподіяння смерті останньому, організував викрадення людини з метою отримання викупу та подальшого вбивства.

Так, на початку листопада 2015 року ОСОБА_9 вирішив вчинити викрадення людини з метою подальшого вимагання коштів та умисного вбивства викраденої людини ОСОБА_11 , з цією метою залучити до вчинення злочину сторонніх осіб, які будуть виконувати його вказівки за плату.

26.11.2015 року ОСОБА_9 за допомогою свого знайомого ОСОБА_12 підшукав виконавців, які здійснять викрадення ОСОБА_11 для його подальшого вбивства, яке за попередньою домовленістю він буде виконувати особисто, на його пропозицію погодились ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з якими він досяг повної домовленості про обставини злочинів та оплату за вказані дії. У подальшому, ОСОБА_9 надав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фотокартку ОСОБА_11 , вказавши місце його проживання, та іншу потрібну для викрадення людини інформацію, зокрема роздрукував карту місцевості з вулицями, накреслив шляхи від`їзду. Також ОСОБА_9 за допомогою ОСОБА_12 підшукав місце, куди буде доставлений після викрадення потерпілий ОСОБА_11 будинок АДРЕСА_2 , в якому ніхто не проживав і який був місцем, де можливо було утримувати потерпілого та у подальшому позбавити його життя, і звідки непоміченим можливо було вивезти труп. Крім цього, на стадії готування до вчинення злочинів ОСОБА_9 разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 підшукали місце приховання трупу потерпілого після його вбивства один із водойомів м. Лубни.

18 грудня 2015 року о 13 годині 00 хвилин за вказівкою та на замовлення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_3 , за попередньою змовою групою осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, викрали ОСОБА_15 , помістивши його до багажного відділення автомобіля та відвезли до будинку за адресою АДРЕСА_4 , який попередньо підшукав ОСОБА_9 та у якому він чекав разом з ОСОБА_16 .

Після цього, 18.12.2015 року ОСОБА_9 о 15 годині 00 хвилин за адресою АДРЕСА_4 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з погрозою насильства над потерпілим, здійснив вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді 5000 доларів США.

Того ж дня на вимогу ОСОБА_9 , ОСОБА_11 домовився про передачу родичами вказаної суми, яку вони за вказівкою ОСОБА_9 залишили в камері зберігання автовокзалу у м. Лубни. Після цього, ОСОБА_9 відчинив зазначену камеру зберігання та отримав кошти в сумі 5000 доларів США.

Після отримання грошових коштів, 18.12.2015 року о 16 годині 47 хвилин ОСОБА_9 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за допомогою штори, яку він скрутив у мотузку за адресою АДРЕСА_4 , зайшовши за спину, з метою позбавлення життя ОСОБА_11 шляхом удушення почав душити останнього, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками УСБ України.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, п.п.3, 12 ч.2 ст.115 КК України незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті (умисне вбивство) викраденої людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Також ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав. Суду показав, що він не вчинив би злочинів, передбачених ч.3 ст.15, п.п.3,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, якби його не підбурювали працівники СБУ. Коли він з останніми познайомився, то дуже їх злякався, подумавши, що якщо він відмовиться вчиняти злочини, то вони можуть з ним розправитись.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 18 грудня 2015 року о 7 год. до нього додому приїхали два працівники СБУ та повідомили, що відносно нього ОСОБА_9 замовлено умисне вбивство. Спочатку він не повірив, оскільки особисто ОСОБА_9 не знав та жодного конфлікту з ним не мав. Але після того, як співробітники СБУ розповіли деталі та надали докази у вигляді відеозапису, де ОСОБА_9 показує його фото та говорить що потрібно його наказати, він погодився приймати участь в імітації злочину. Потім на нього одягли кайданки та в багажнику автомобіля привезли до закинутого будинку, який знаходився в м. Лубни, біля річки, де був обвинувачений та ОСОБА_17 , при цьому обвинувачений підтвердив, що він саме той чоловік який йому потрібний. Вже в будинку ОСОБА_9 став вимагати гроші, наносячи при цьому удари ногами по тулубу та погрожувати. В результаті цих дій, він погодився знайти гроші та зателефонував до свого дядька ОСОБА_18 і повідомив, що йому терміново потрібні кошти в сумі 5000 доларів США, які він попрохав залишити в камері схову автовокзалу м. Лубни, звідки їх і забрали ОСОБА_9 та один з працівників СБУ. При цьому обвинувачений обіцяв, що коли він отримає гроші, його відпустять. Разом з тим, після того, як ОСОБА_9 отримав гроші та повернувся до будинку, він зірвав з вікна штору та вийшов з кімнати, але потім повернувшись, підійшов ззаду та накинувши зірвану штору на шию почав його душити, однак співробітники СБУ зупинили дії обвинуваченого та затримали його. Він вважає, що організатором всіх цих подій був ОСОБА_9 , оскільки саме він вимагав гроші та попереджав про те, щоб він жодним чином при розмові з дядьком не виказав того, що його викрали. Крім того, він давав деякі вказівки ОСОБА_19 що саме треба робити. Гроші, які його дядько залишив в камері схову автовокзалу м. Лубни, попередньо надали співробітники СБУ, коли повідомили про імітацію злочину та запевняли, що все буде добре.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що являється матір`ю обвинуваченого. Приблизно за 1,5 місяці до його арешту вона помітила, що її син ОСОБА_9 став поводити себе дивно. Так, вимкнув телефон, не виходив з дому, не користувався комп`ютером, просив відповідати, що його немає вдома, та взагалі хотів виїхати з м. Лубни. Намагався потрапити в зону АТО, але не склалось. Їй здалося, що він чогось боявся, але на всі її запитання відповідав, що все добре. 18 грудня 2015 року її син ОСОБА_9 прийшов до неї на роботу в поліклініку, де йому зробили щеплення близько 13 год. 30 хв. і він поїхав додому. Нікуди йти в цей день він не збирався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є працівником Служби безпеки України, працює в м. Полтава та був залучений для документування фактів протиправної діяльності, а саме: викрадення особи, вимагання коштів за її повернення, імітація вбивства. В листопаді 2015 року він зустрівся з ОСОБА_9 та ОСОБА_21 . Під час цієї зустрічі обвинувачений розповів про потерпілого ОСОБА_11 та особисту неприязнь до нього через дівчину, а тому він спочатку запропонував його викрасти з метою отримання викупу, а пізніше він вирішив його вбити. Вже на початку грудня 2015 року при другій та третій зустрічі з обвинуваченим, останній показав фото потерпілого на мобільному телефоні, яку він в подальшому роздрукував, місце проживання потерпілого, будинок де його можна утримувати після викрадення та річку куди можна викинути труп потерпілого. При цьому, оскільки вони були не місцеві, ОСОБА_9 намалював схему маршруту, як проїхати від будинку потерпілого до будинку, де він буде переховуватися. Також обвинувачений повідомив, що він раніше працював в поліції, та знає, щоб труп неможливо було ідентифікувати, потрібно відрубати пальці. При цьому було обумовлено, що їх завданням буде лише викрадення та доставка потерпілого, а його вбивство буде здійснювати ОСОБА_9 . Четверта зустріч з обвинуваченим - це був день безпосереднього викрадення потерпілого. В цей день вони доставили потерпілого ОСОБА_11 до будинку, де ОСОБА_9 став вимагати в нього гроші, при цьому один чи декілька раз вдарив потерпілого ногою. Потім потерпілий зателефонував своєму дядькові для того, щоб той залишив гроші в камері схову на автовокзалі в м. Лубни. Він разом з ОСОБА_9 поїхали на автовокзал та з камери схову забрали вказані гроші і повернулися до будинку. ОСОБА_9 був затриманий під час того, як він почав душити потерпілого шторою, яку намотав на руки. В цій справі було задіяно чотири особи. ОСОБА_9 , два співробітника СБУ та ОСОБА_17 ;

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що з ОСОБА_9 він знайомий зі школи, хоча він і старший за обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_9 в минулому працював в органах поліції та проводив оперативно-розшукову діяльність щодо нього. В 2015 році до нього прийшов ОСОБА_9 , та розповів, що потерпілий ОСОБА_11 образив дівчину, і запропонував покарати останнього, забрати гроші поділити їх, а потім убрати потерпілого, закопати чи вкинути в річку. Про ці наміри ОСОБА_9 він повідомив СБУ та, в подальшому, влаштував обвинуваченому зустріч з працівниками СБУ, яких представив, як колишніх засуджених, з якими він відбував покарання і які можуть виконати замовлення по викраденню потерпілого. В грудні ОСОБА_11 привезли в будинок, де ОСОБА_9 його декілька раз вдарив та став вимагати гроші. Потерпілий зателефонував своєму дядькові та попрохав терміново залишити гроші в камері схову автовокзалу м. Лубни. Потім обвинувачений разом з працівником СБУ поїхали за ними, а він, потерпілий та інший співробітник СБУ залишилися в будинку. Коли ті повернулися виникло питання, що робити з потерпілим. ОСОБА_9 спочатку хотів, щоб він вбив потерпілого. Цю пропозицію він висловив працівникам СБУ, але потім якось вирішив сам це зробити, та працівники СБУ казали, що треба справу доводити до кінця. Потім ОСОБА_9 взяв штору намотав її на руки та зайшовши ззаду потерпілого почав його душити, але був зупинений працівниками СБУ, які там знаходилися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що є рідним дядьком ОСОБА_11 18 грудня 2015 року останній зателефонував йому та попрохав допомоги. Коли вони зустрілися, то йому розповіли в чому саме потрібна допомога, та деталі справи. Співробітники СБУ сказали, що на його племінника готується замах, і йому потрібно покласти гроші, які вони дали, в камеру схову автовокзалу м. Лубни. Він погодився і разом з працівниками СБУ на їх автомобілі поїхав на автовокзал та положив гроші в камеру схову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що працює на автовокзалі в м. Лубни та приблизно у грудні 2015 року і на прохання пасажира ключем відкривала камеру схову, що знаходиться на території автовокзалу, але обличчя тієї людини не пам`ятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що знає обвинуваченого близько п`яти років. На початку грудня, він зустрів в магазині ОСОБА_9 та став розмовляти. Останній повідомив, що зустрів дівчину з м. Дніпро з якою хоче одружитися. Коли вони вийшли з магазину, то він помітив чоловіка, який сидів на лавці та чекав на ОСОБА_9 . Потім між ними відбулась розмова на підвищених тонах. Він почув деякі фрази їх розмови, а саме: «Що ти собі думаєш. Хлопці довго чекати не будуть. Роби те що ти повинен робити. З цими хлопцями не жартують». На це ОСОБА_9 відповів, що він нікому нічого не винен і взагалі планує виїхати з м. Лубни. Коли той чоловік пішов, він підійшов до ОСОБА_9 і запитав, чи не потрібна допомога. Але ОСОБА_9 відповів, що все гаразд і це його проблеми. Після цього вони розійшлися, а через деякий час він дізнався, що ОСОБА_9 арештували.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду показала, що обвинувачений є її онуком, та проживає поряд. В листопаді грудні перед арештом онука до нього неодноразово приходив хлопець, як вона потім дізналася - це був ОСОБА_26 та хотів зустрітися, але той зустрічатися з ним не хотів і казав, що йому доведеться виїхати в м. Дніпро. Потім вона неодноразово помічала якихось чоловіків, які приїжджали на автомобілях та також намагалися зустрітися з її онуком. На запитання, що сталося він нічого не відповідав. Крім того вона неодноразово бачила, як ОСОБА_26 спілкувався з працівниками СБУ.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показала, що обвинувачений є її рідним братом. Перед арештом брат прийшов до неї в кімнату та сказав, що живим може завтра не повернутися. Вона не сприйняла його слова всерйоз. Взагалі він поводив себе дивно, не відповідав на телефонні дзвінки та не хотів зустрічатися з людьми, які до нього приходили. Їй здалося, що він чогось боявся.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що є батьком обвинуваченого. Останнім часом син постійно сидів вдома, не відповідав на телефонні розмови та не хотів спілкуватися з ОСОБА_29 , який до нього приходив.

В судовому засіданні досліджені письмові докази.

- протокол огляду місця події від 18.12.2015 року, а саме автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_4 та безпосередньо цього будинку - зафіксовано обстановку в помешканні та зазначено перелік речей вилучених при огляді вищевказаного автомобіля (т.3 а.с.16-17);

- протокол огляду місця події від 18.12.2015 року, а саме належної обвинуваченому ОСОБА_9 кімнати в квартирі АДРЕСА_5 - виявлено ноутбук «ASUS», револьвер № НОМЕР_2 та коробку до телефону (т.3 а.с.20-21);

- протокол огляду від 19.12.2015 року в ході якого гр. ОСОБА_18 добровільно надав для огляду свій мобільний телефон марки «Fly» під час огляду якого натиснувши вкладку дзвінки (вхідні, вихідні) мається запис вихідного дзвінка з номеру НОМЕР_3 0 15 год. 35 хв. 18.12.2015 року та вихідний дзвінок на цей номер о 16 год. 03 хв. 18.12.2015 року (т.3 а.с.23);

- протокол огляду та вручення імітаційних засобів від 18.12.2015 року з фото таблицею до нього, а саме зображенням одного екземпляру 100 доларів США відповідно до якого ОСОБА_18 для участі у проведенні заходів по отриманню фактичних даних щодо незаконного позбавлення волі особи з метою отримання викупу та замаху на вбивство було вручено імітаційні засоби у вигляді грошових коштів на загальну суму 5000 доларів США 50 сувенірних банкнот номіналом по 100 доларів США кожна на яких міститься номер KL 52367325 BL7 (т.3 а.с.84-86);

- протокол огляду місця події від 04.01.2016 року, а саме ноутбука «ASUS» вилученого 18.12.2015 року в ході огляду будинку за місцем проживання ОСОБА_9 з роздрукованими зроблених скрин шотів сторінок сайтів що малися в пункті меню «Історія» (т.3 а.с.87-93);

- протокол огляду місця події від 26.02.2016 року згідно якого ОСОБА_13 добровільно видав для огляду та приєднання до матеріалів кримінального провадження №0000374 фотокартку, на якій мається зображення трьох чоловіків; фотокартку на якій мається зображення трьох чоловіків та жінки; аркуш паперу формату А4 на якому з однієї сторони мається зображення скриншоту із сторінки сайту з мережі «Інтернет», на якому зображена карта з вулицями іншими об`єктами на якій мається позначка у вигляді літери «Х» на перехресті АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , від якої вздовж АДРЕСА_7 до повз вулицю Садову проведена лінія; аркуш паперу формату А4 на якому з однієї сторони мається зображення скриншоту із сторінки сайту з мережі «Інтернет», на якому зображена карта з вулицями іншими об`єктами на якій маються позначка у вигляді літери «Х» на перехресті вулиць Короленка та Островського від якої вздовж вулиці Короленка проведена лінія далі по вул. Степана Разіна до вулиці І.Франка; аркуш паперу білого кольору на якому маються написи «Дружбы 94/41 ОСОБА_30 »; конверт для сім картки «МТС Україна» (т.3 а.с.94-95);

- акт судово-психіатричної експертизи №12 від 13.01.2016 року обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно висновків якого останній будь-якими хронічними психічними захворюваннями чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає, може постати перед слідством та судом. В період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння ОСОБА_9 не страждав будь-яким хронічним захворюванням не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності і міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи індивідуальні особливості ОСОБА_9 рівень його інтелектуального розвитку, емоційний стан він міг правильно сприймати обставини що мають значення по справі та давати по ним відповідні покази. Не виявляє індивідуально-психологічних особливостей, які могли суттєво вплинути на його поведінку на час інкримінованого йому діяння. На час інкримінованого йому діяння ОСОБА_9 не знаходився в емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість і діяльність, стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. Не підпадає під дію ч.2, ч.3 ст. 19 та 20 КК України. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.3 а.с.109-114).

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0000374 від 18.01.2016 року і відеозапис до нього (т.3 а.с.27-55);

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0000374 від 18.01.2016 року і відеозапис до нього (т.3 а.с.55-82);

Дослідивши зібрані докази, суд присяжних повністю погоджується з позицією сторони захисту, вважає її аргументованою та такою, що повністю доводить невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. А саме, що підготовка та досудове розслідування повністю проводилось під оперативним супроводом працівників Служби Безпеки України при здійсненні контролю за вчиненням злочину із залученням цивільної особи - агента, під наглядом прокуратури Полтавської області. Таким чином мала місце провокація злочину. У зв`язку із наведеним, усі докази зібрані внаслідок провокації обвинуваченого до вчинення злочину, мають визнаватись недопустимими.

Так, під час підготовки до злочинів саме працівниками правоохоронних органів було повністю змодельовано та розроблено всі основні етапи та деталі злочинів, визначено їх напрямок та необхідну кваліфікацію, заготовлено відповідний сценарій. Для здійснення розробленого правоохоронцями плану та відповідно до завчасно розробленої легенди двох оперативних працівників СБУ було представлено обвинуваченому як кримінальних авторитетів, готових виконати будь-які завдання.

Агент-провокатор, також діючи за легендою повинен був підвести авторитетів до обвинуваченого для психологічного впливу на нього, а у подальшому бути на підхваті. Не залишились без ролей і потерпілий з своїм дядьком. Для них було завчасно визначено роль осіб, в яких є гроші, зіграти телефонні переговори, передачу грошей. Крім того, потерпілий іще зіграв роль викраденої людини.

Весь взаємозв`язок завчасно спланованих ролей були розроблені з метою виникнення у обвинуваченого реальності подій, які відбувались навколо нього, проте штучно створених та розігратих спеціально підібраними для цього особами. Отже, особисто і виключно від обвинуваченого нічого не залежало, оскільки все планувалось для його викриття та обвинувачення.

Європейський суд з прав людини не забороняє використовувати у кримінальному провадженні докази, отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій (НС(Р)Д), наприклад, операцій під прикриттям. Проте ЄСПЛ забороняє судам використовувати докази, отримані в результаті провокації правоохоронців. Тому проведення заходів, пов`язаних, наприклад, із використанням негласних агентів, повинне супроводжуватися відповідними гарантіями. У цій частині ЄСПЛ виділяє дві групи гарантій.

Перша стосується заходів, які вживаються безпосередньо на етапі здійснення контролю за вчиненням злочину. Друга це процесуальні гарантії на стадії розгляду справи у суді. Так, у справі «Тексейра де Кастро проти Португалії» ЄСПЛ провів межу між неналежними діями працівників поліції в ході контрольованої закупки та діями звичайних агентів, які діють під прикриттям з метою отримання доказів щодо вчинення особою злочину без активного підбурювання до його вчинення. Заборона підбурювання поширюється як на працівників поліції, так і на осіб, які діють за їх вказівкою.

Так, перед проведенням контролю за вчиненням злочину працівники правоохоронних органів повинні: володіти достатнім обсягом інформації про причетність особи до вчинення злочину; вступати у злочин лише на етапі його підготовки або вчинення; поведінка агентів повинна бути пасивною.

У п. 38. цієї ж справи Європейський Суд вказав: У компетентних органах влади не було також достатніх підстав підозрювати ОСОБА_31 де ОСОБА_32 у тому, що він був торговцем наркотиками; навпаки, раніше він не мав судимості і не перебував під слідством, кримінальні справи проти нього не порушувалися. Справді, він не був відомий працівникам поліції, які увійшли в контакт із ним за посередництвом ОСОБА_33 та ОСОБА_34 (див. § 10)... Суд також не виявив жодних доказів на підтримку аргументів Уряду про те, що заявник мав намір вчинити злочин. За таких обставин можна зробити висновок, що двоє поліцейських не обмежилися пасивним розслідуванням злочинної діяльності ОСОБА_31 де ОСОБА_32 , а навпаки, вдалися до спонукання вчинити злочин.

Насамкінець Суд зауважує, що у своїх рішеннях національні суди зазначали той факт, що заявник був засуджений в основному на підставі свідчень двох працівників поліції.
Як встановлено матеріалами досудового розслідування та безпосередньо трьома присяжними, ОСОБА_9 злочини не планував, не готувався до них, не шукав співвиконавців та не розпочинав.

Неспростовним доказом зазначеного є кадри відеоматеріалів оперативної відеозйомки, які були оглянуті в судовому засіданні. Під час самої першої зустрічі залегендованих оперативників з ОСОБА_9 , цивільна особа, яку залучили оперативні працівники СБУ свідок ОСОБА_35 на перших хвилинах розмови запитав у ОСОБА_9 : Ну що, допоможеш в дєлюге?" Даний факт є неспростовним доказом того, що не ОСОБА_9 відшукував потрібних людей. На нього вийшли люди, які вже готувались до вчинення злочинів і підшукували співвиконавців.

Все було завчасно і спеціально сплановано та розігравалось працівниками оперативного підрозділу. Для полегшення та реалізації запланованого злочину оперативники залучили агента-провокатора з великим кримінальним досвідом, антисуспільну особу, який був добре знайомий обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не був судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, під слідством чи судом не перебував, не являв собою антисуспільну особу. Навпаки, він перед цим звільнився з міліції (квітень 2015 року).

Отже, його особа стала відома працівникам оперативного підрозділу виключно через цивільну особу (агента) ОСОБА_12 , який, до речі, був фігурантом кримінальних проваджень, по яким ОСОБА_9 , будучи працівником правоохоронного органу безпосередньо проводив щодо нього оперативно-розшукові заходи і за які ОСОБА_12 відбув реальне покарання.

Допитані залегендовані працівники СБУ показали суду, що грали ролі відповідно до завчасно розробленої легенди. Під час підготовки негласних слідчих (розшукових) дій конкретних дій з боку ОСОБА_9 по плануванню та наміру вчинити злочин від нього вони не отримували.

Потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_18 повідомили суду, що все зробили за легендою, яку їм підготували працівники СБУ. Про підготовку нападу, вимагання та намір вбивства вони дізнались тільки від них. Жодних сторонніх чи невідомих людей до них з вимаганням чи погрозами не звертались, нападів не скоювали, жодних неправомірних дій не застосовували. З ОСОБА_9 знайомі не були, конфліктів з ним ніколи не було і взагалі не зустрічались.

Таким чином судом присяжних достовірно встановлено, що весь план вчинення злочинів, створення легенди із визначенням виконавців та розподілом між ними ролей були завчасно розроблені оперативним підрозділом під наглядом органів прокуратури іще до знайомства з самим обвинуваченим без його відома та без встановлених будь-яких дій з боку обвинуваченого з підготовки та достовірного наміру вчинити злочини.

Отже, під час ретельної розробки та підготовки правоохоронними органами злочинів іще до відкриття кримінального провадження і до самого затримання ОСОБА_9 не вчинив самостійно жодного злочину та підготовки до нього без активної участі та нав`язуваної оперативними працівниками легенди. Тобто, спеціально для ОСОБА_9 без його відому було сплановано та створено всі необхідні обставини і умови, зібрано відповідну групу, кожен з якої відіграв розроблену та відведену роль згідно легенди, що у повному взаємозв`язку виявилось як події кримінальних правопорушень, в яких звинуватили лише ОСОБА_9 .

В п. 39. цієї ж справи («Тексейра де Кастро проти Португалії») Європейський Суд вказав: враховуючи ці обставини, Суд дійшов висновку, що працівники поліції вийшли за межі функцій негласних агентів і спровокували злочин, а тому немає жодних причин вважати, що без їхнього втручання злочин було б учинено. Це втручання та його використання у цьому спірному кримінальному провадженні означало, що із самого початку заявник був однозначно позбавлений права на справедливий судовий розгляд. Отже, мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Загалом про активну поведінку, яку може бути розцінено як провокацію, може свідчити самостійне звернення до особи (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ванян проти Росії»), повторні пропозиції після відмови особи, наполягання (див. рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви») і навіть спроба викликати співчуття (див. рішення ЄСПЛ у справі «Худобін проти Росії»),

В даному кримінальному провадженні відсутні докази та оперативні матеріали, які б неспростовно свідчили про те, що ОСОБА_9 розшукав спільників (оперативних працівників). Навпаки, матеріалами досудового розслідування повністю підтверджено, що оперативні працівники через свого агента першими звернулись до ОСОБА_9 , з яким і познайомились під час контрольованої зустрічі. Саме з неї і починаються матеріали досудового розслідування. При цьому ні детального, а ні загального плану у ОСОБА_9 щодо вчинення злочинів не існувало. Всі подальші дії по вчиненню злочинів розроблялись за ініціативи та активної участі, погроз, порад і стимулювання з боку оперативних працівників та агента.

Судом присяжних також встановлено, що неодноразові пропозиції чи висловлювання ОСОБА_9 в ході першої зустрічі та подальшої підготовки до злочину, у тому числі щодо відмови від його вчинення оперативні працівники критикували та відкидали, націлюючи обвинуваченого на більш виважені кроки. При цьому безпосередньо працівники СБУ при відсутності у ОСОБА_9 плану дій, висували поради, ставили завдання та розподіляли ролі, надавали гроші, забезпечили автомобілем.

Отже, у випадку не звернення оперативних працівників до ОСОБА_9 , подальші його дії були б неможливими, жодного злочину не відбулося б. Крім цього, фото потерпілого на зустріч ОСОБА_9 особисто не приніс, а роздрукував лише на гроші, надані оперативними працівниками і на не єдину їх вимогу у магазині, до якого його привезли самі оперативні працівники на службовому автомобілі. Знову ж таки, без такого сприяння підготовка самостійно ОСОБА_9 була б неможлива. Про те, що потерпілий перебуває у м. Лубни повідомив ОСОБА_9 сам агент-провокатор ОСОБА_12 . ОСОБА_9 при підготовці та вчиненні злочинів всюди возили особисто оперативні працівники на наданих ними ж транспортних засобах.

Крім того, щоб створити всі умови для злочинів агент ОСОБА_12 знайшов покинутий будинок, в якому планували утримувати викраденого потерпілого. Взяти лопати та ломи в останню зустріч ОСОБА_9 також наказали оперативники.

Отже, жодного діяння за виключно своєї ініціативи, плануванню, підготовці та вчиненню злочинів особисто і самостійно ОСОБА_9 не здійснив. Йому це все заготовили і зробили працівники СБУ . Всі намагання ОСОБА_9 уникнути вбивства оперативники критикували, виводячи ОСОБА_9 на єдино летальний вихід. Тобто оперативники не були пасивними, вони неодноразово змінювали та корегували наміри ОСОБА_9 уникнути вбивства.

Провокація (підбурювання) до вчинення злочину з боку правоохоронців є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Безпосередньо, для відмежування провокації злочину від передбачених методів розслідування Європейський Суд розробив відповідні критерії.

Перевірка обґрунтованості підбурювання. У частині розгляду заяви про провокаційні дії, спрямовані на спонукання вчинення злочину з метою його викриття, Європейський Суд, звертає увагу на те, чи був б вчинений злочин без втручання органів влади. Визначення підбурювання, дане Європейським Судом у справі «Раманаускас проти Литви» (див. п. 55), говорить наступне: «Підбурювання з боку поліції має місце там, де задіяні посадові особи співробітники служб безпеки або особи, що діють за їх розпорядженням не обмежувані фактично необхідною пасивною слідчою діяльністю, а такі, що здійснюють такий вплив на особу, як підбурювання до вчинення злочину, що в іншому випадку не був би вчинений, з метою забезпечити докази й почати карне переслідування...».

У справі ОСОБА_36 встановив, що оперативно-розшуковий захід мав на увазі провокацію злочину з метою його викриття: «ЄСПЛ відзначає, що ініціатива належить співробітникові поліції В., коли той першим звернувся до заявника з питанням про те, де він може придбати заборонені наркотики. Потім заявниця сама запропонувала постачати їм наркотики. У ході операції заявникові запропонували значну грошову суму - 3000 дол. СІЛА - за поставку великої кількості наркотиків, що явно являє собою підбурювання до постачання товарів. Суд першої інстанції визнав визначальну роль поліції... У цій справі дані елементи, на думку ЄСПЛ, розширили роль поліції від рамок таємних агентів до «агентів провокаторів». Поліція не просто «приєдналася» до вчиненого злочину, а спровокувала його. ..,».

Імітування обстановки злочину полягає у системі дій уповноваженого державного органу, спрямованих на імітування реальності події злочину в уявленні особи, що особисто вчинила всі необхідні підготовчі дії для його вчинення. Тобто, при імітації обстановки злочину уповноважений орган лише підключається до вже розпочатих і проведених особою підготовчих дій.

Щодо ролі співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку, чи своїми навмисними діями спровокували особу на вчинення такого злочину.

При першій зустрічі з ініціативи оперативних працівників останні конкретно і негайно подавили волю ОСОБА_9 , поставивши у залежність від них, даючи розуміти, що їхній приїзд до нього на зустріч вже тягне за собою певні зобов`язання і навіть відповідальність. Саме перша зустріч зародила у обвинуваченого страх від самого знайомства з готовими на все людьми.

В ході операції, у подальшому, ОСОБА_9 оперативними працівниками було запропоновано більшу частину його долі, ніж той її особисто для себе визначав. Сама розмова носить емоційно-примусовий характер щодо ОСОБА_9 з боку оперативних працівників, які розігруючи ролі видавали себе за авторитетних у кримінальних колах чи асоціювали себе з кримінальними авторитетами. У розмові оперативні працівники критикували ОСОБА_9 , висміювали за нерішучість, налаштовували на більш активну позицію та рішучі дії, схиляючи його до вчинення злочину.

Поза зустрічами з оперативними працівниками агент-провокатор ОСОБА_12 намагався весь час тримати ОСОБА_9 у полі зору та на зв`язку. А під час таких зустрічей весь час розповідав про жахливі розборки авторитетів, які не задоволені пасивністю ОСОБА_9 .. Такі розмови ОСОБА_12 вів після того, як ОСОБА_9 став уникати зустрічей із ним та спілкування по телефону, а також висловив наміри покинути Полтавщину. Вказані обставини підтвердили свідки у справі - рідні ОСОБА_9 та сам ОСОБА_12 .

В той же час оперативні працівники поряд із конкретними вимогами заохочували ОСОБА_9 компліментами, підбадьорюванням, проте постійно націлюючи саме на єдино трагічний результат. Таким чином, крім реального забезпечення грошима, транспортом, місцем для утримання потерпілого, імітаційними засобами у вигляді валюти США, оперативні працівники також застосовували до обвинуваченого морально-психологічний тиск з метою постійного перебування під страхом можливої розправи над ним та рідними.

Отже не спростовним і беззаперечним є факт виходу оперативних працівників за межі пасивного спостереження за вчиненням злочину. Вказані обставини зафіксовано зовнішніми засобами відео контролю, результати яких сторона обвинувачення висуває як на доказ вини обвинуваченого.

Стаття 8 КПК України проголошує, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Принцип верховенства права у кримінальному проваджені застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позиція вказаного суду є обов`язковою для виконання і національними судами України при розгляді судових справ.

Суд присяжних дійшов до висновку, що в даному кримінальному провадженні по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_9 з боку працівників СБУ мало місце провокація злочинів, передбачених ч.3 ст.15, п.п.3,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, докази зібрані в такий спосіб є недопустимими доказами, а тому останнього слід виправдати за вищезазначеними злочинами.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України, судовою практикою Європейського суду з прав людини,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати за пред`явленим обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.п.3,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України.

Скасувати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши його з під варти негайно із зали суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захиснику та прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1