Справа № 500/488/18
Провадження № 1-кп/500/288/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Багате Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 1 КК України,

встановив:
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом № 22 о/с від 18.03.2016 року

ОСОБА_4 23.03.2016 року призначений на посаду молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони в державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (22)» управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області та 23.03.2016 склав присягу громадянина України, який вперше зараховуються на посаду рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби. Наказом № 48/ОС-17 від 11.09.2017 ОСОБА_4 призначений на посаду молодшого інспектора - кінолога відділу режиму і охорони в державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (22)» із звільненням з посади інспектора 2 категорії цього ж відділу.

На підставі Законів України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про Національну поліцію» наказом № 61/ОС-17 від 13.11.2017 року ОСОБА_4 звільнений з посади молодшого інспектора - кінолога відділу режиму і охорони в державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (22)» у запас ЗС України відповідно до пункту 5 ч. 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через службову невідповідність).

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про кримінально-виконавчу службу України», Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, яке затверджено указом Президента України № 394/2011 від 06.04.2011, Державна пенітенціарна служба України (ДПтС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

У відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 2 ст. 45, п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 будучи суб`єктом декларування 13.11.2017 звільняючись з посади молодшого інспектора - кінолога відділу режиму і охорони в державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (22)» та фактично припиняючи діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування повинен подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, тобто за період з 01.01.2017 по 13.11.2017.

Однак у порушення вимог ч. 2 ст. 45, п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», станом на 24.01.2018 ОСОБА_4 будучи суб`єктом декларування та 13.11.2017 припиняючи діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, діючи умисно, не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» за період з 01.01.2017 по 13.11.2017.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України за ознаками умисного неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні зазначеного злочину та пояснив, що злочин вчинив за вказаних обставин.

25 січня 2018 року між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

За умовами вказаної угоди від 25.01.2018 р. прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченого щодо беззастережного визнання висунутого обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ст. 366 1 КК України у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 рік ;

В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд також погоджується з кваліфікацією його дій за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 1 КК, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, санкцією ст. 366 1 КК України передбачене покарання, у тому числі, у виді громадських робіт.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. При цьому суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся в його вчиненні, активно сприяв його розкриттю, а також те, що у нього відсутні обставини, що обтяжують його покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_6 , з іншого, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369 371, 373, 374, 475 КПК України, суд
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 січня 2018 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 рік.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1