АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/790/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_10 , погоджене прокурором військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_11 та накладено арешт на групу інвентарних об`єктів, власником якої є Міністерство оборони України та перебуває у віданні Концерну «Військторгсервіс», загальною площею 12 574,8 кв. м., розміщеного за адресою: 03142, м. Київ, пров. Бородянський, 3,

а саме: адміністративну будівлю літ. А, загальною площею 1372,4 кв.м., диспетчерську, літ. В, загальною площею 178,7 кв.м., склад №1, літ. Б, загальною площею 4334,8 кв.м., склад №2, літ. Г, загальною площею 285,4 кв.м., склад № 3, літ. Д, загальною площею 361,5 кв.м., склад №4, літ. Ж, загальною площею 45,9 кв.м., склад №5, літ. 3, загальною площею 1502,8 кв.м., склад № 6, літ. Л, загальною площею 3262,0 кв.м., котельню, літ. І, загальною площею 208,2 кв.м., їдальню, літ. К, загальною площею 999,8 кв.м., електричну підстанцію, літ. Е, загальною площею 23,3 кв.м., із забороною ТОВ «Фортуна Інцитатус» та TOB «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» користуватися та розпоряджатися вказаним майновим.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та заборону користування та розпорядження ним.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом, при розгляді даного клопотання не досліджено, чи було досудовим слідством надано відповідному арештованому майну процесуального статусу доказу, а саме оформлення відповідної постанови прокурора або іншого процесуального рішення, а також чи було досудовим слідством встановлено та надано суду належні докази наявності ризиків знищення або пошкодження відповідного майна саме ТОВ «Фортуна Інцитатус» чи ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП». Додає, що саме відсутність доказів наявності ризиків відчуження, знищення або пошкодження майна стали підставою для прийняття рішення господарським судом м. Києва про відмову Концерну «Військторгсервіс» у задоволенні клопотання про забезпечення позову шляхом арешту на вказане майно внаслідок його необґрунтованості.
Також апелянт вказує, що судом не взято до уваги те, що у разі арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, спеціальної конфіскації або цивільного позову, слід враховувати співмірність вартості арештованого майна та тяжкості злочину, що інкримінується підозрюваному (обвинуваченому), та завданої відповідним злочином шкоди, проте, як зазначає апелянт, санкція статті, за якою відомості внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань, не передбачає конфіскації майна.
Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що Київським апеляційним господарським судом розглядається апеляційна скарга ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2017р. у справі за позовом ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» до Фонду державного майна України, про зобов`язання укласти додаткову угоду до договору оренди та за зустрічним позовом Концерну «Військторгсервіс» до ТОВ «Фортуна Інцитатус», ТОВ «ІнтерІнвестГруп» про визнання недійсним договору, зобов`язання усунутим перешкоди у користуванні майном, витребування майна з чужого незаконного володіння та в рамках даної справи рішення не набрало законної сили, договір оренди від 10.11.2016р. діє, про що відомо військовій прокуратурі Центрального регіону України. Додає, що оскаржуване судове рішення прийнято лише на підставі недоведених досудовим слідством даних, які ґрунтуються виключно на рішенні господарського суду м. Києва від 29.09.2017 року. Крім того, апелянт вказує, що ухвалою господарського суду м. Києва від 21.03.2017 було порушено провадження у справі про банкрутство Концерну «Військторгсервіс» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та ухвалою господарського суду м. Києва від 29.06.2017 затверджено реєстр кредиторів на загальну суму 33.250.999,86 грн. Додає, що відповідно до ухвали господарського суду м. Києва від 27.12.2017 року, після введення судом мораторію, боргові зобов`язання Концерну «Військторгсервіс» перед бюджетом із сплати податків зросли на загальну суму 8.023.240,47 грн.
У підсумку, директор товариства зазначає, що арештоване майно ТОВ «Фортуна Інцитатус» отримало в оплатне користування (оренду) за договором від 10.11.2016, який на цей час є дійсним.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування причин пропуску строку вказує, що участі при розгляді клопотання слідчого про арешт майна не приймав, про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 05.01.2018 року, апеляційна скарга подана до суду 10.01.2018 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представників власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представники участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймали, зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді ознайомилися за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень 05.01.2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000250, відомості про яке 19.11.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України.

Старший слідчий слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_11 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на групу інвентарних об`єктів, власником якої є Міністерство оборони України та перебуває у віданні Концерну «Військторгсервіс», загальною площею 12 574,8 кв. м., розміщеного за адресою: 03142, м. Київ, пров. Бородянський, 3, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0000250 про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про відсутність у арештованого майна процесуального статусу доказу, слід визнати необґрунтованими, оскільки відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 19.12.2017 року майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано у даному кримінальному провадженні речовим доказом.
Посилання апелянта на ухвали Господарського суду м. Києва, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати даним ухвалам правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не взято до уваги те, що у разі арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, спеціальної конфіскації або цивільного позову, слід враховувати співмірність вартості арештованого майна та тяжкості злочину, що інкримінується підозрюваному (обвинуваченому), та завданої відповідним злочином шкоди, слід визнати непереконливими, з урахуванням мети арешту у даному випадку, а саме забезпечення збереження речових доказів, відповідно до якої арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього КПК України. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження директора товариства «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» про те, що арештоване майно товариство отримало в оплатне користування (оренду) за договором від 10.11.2016, який на цей час є дійсним.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити директору ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_10 та накладено арешт на групу інвентарних об`єктів, власником якої є Міністерство оборони України та перебуває у віданні Концерну «Військторгсервіс», загальною площею 12 574,8 кв. м., розміщеного за адресою: 03142, м. Київ, пров. Бородянський, 3, залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «ФОРТУНА ІНЦИТАТУС» ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4