Ухвала
Іменем України
12 квітня 2018 року

м. Київ
Справа №596/681/17
Провадження № 51-1804км18
Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні злочинів , передбачених п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 2 ст. 115, ч. ч. 2, 4 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 13 травня 2004 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. ч. 2, 4 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК, та, на підставі ст. 70 КК, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2004 року зазначений вирок за наслідками касаційного розгляду був залишений без зміни.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Апеляційного суду Тернопільської області від 13 травня 2004 року.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що ухвала апеляційного суду постановлена незаконним складом суду, а саме, що зазначену ухвалу було винесено суддею одноособово. Вказує, що суддя ОСОБА_7 вже брала участь у розгляді його заяви про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами, а тому не може брати участь у розгляді його заяви про поновлення строку на касаційне оскарження. Зазначає, що суддя при постановленні ухвали керувалася нормами КПК 1960 року, а не чинного кримінального процесуального закону, а також що суддею залишено поза увагою його клопотання про його безпосередню участь у судовому засіданні при розгляду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження вироку.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги і просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, що оскаржується засудженим, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області, ухвалюючи вирок від 13 травня 2004 року, діяла як суд першої інстанції, відповідно до наданих чинним на той час законодавством повноважень.
При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 383 КПК 1960 року, якими встановлено порядок перевірки вироків апеляційного суду, вирок апеляційного суду, постановлений ним як судом першої інстанції, може бути переглянутий лише в касаційному порядку.
Засуджений, діючи згідно з вимогами діючого законодавства, оскаржив постановлений вирок у касаційному порядку, і ухвалою суду касаційної інстанції, а саме, ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2004 року, зазначений вирок залишений без зміни і на даний час розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_6 завершений.
Тобто, на час звернення засудженого ОСОБА_6 до апеляційного суду з клопотанням по поновлення строку на касаційне оскарження він фактично вже реалізував своє право на касаційне оскарження постановленого відносно нього вироку апеляційного суду.
Зазначені висновки апеляційного суду, виходячи з яких суд відмовив ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку, на думку Верховного Суду, є слушними.

Так, системне тлумачення положень статей 353 ч. 2, 386 ч. 4 КПК 1960 року дозволяє зробити висновок, що в разі пропуску строку на апеляційне (касаційне) оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляційної (касаційної) скарги,можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок, про відновлення пропущеного строку.
Отже, вказані норми кримінально-процесуального закону регулюють питання щодо відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень особам, які мають право на подання касаційної скарги, зокрема, особам, чиї касаційні скарги ще не розглядалися касаційним судом по суті. І лише клопотання про відновлення строку таких осібвирішується «в судовому засіданні судом, який розглядав справу» (ч. 2, 3 ст. 353, ч. 4 ст. 386 КПК 1960 року).
Проте, як вже зазначалося, ОСОБА_6 скористався своїм правом на подачу касаційної скарги, при цьому була дотримана належна правова процедура щодо забезпечення касаційного оскарження засудженим відповідного судового рішення, а саме вироку апеляційного суду.
Виходячи з наведеного, засуджений ОСОБА_6 у своєму клопотанні фактично порушував питання про поновлення строку на повторне касаційне оскарження вироку, однак процедура повторного касаційного перегляду судових рішень нормами КПК 1960 року не передбачена.
За таких обставин доводи касаційної скарги засудженого, який вже скористався своїм правом на касаційне оскарження, щодо незаконного розгляду його клопотання про відновлення строку на касаційне оскарження суддею одноособово без його виклику в судове засідання, а не колегіально судом у судовому засіданні, як того вимагає ч. 3 ст. 353 КПК 1960 року з огляду на положення ч. 4 ст. ст. 386 КПК 1960 року, слід визнати необґрунтованими, оскільки ця норма застосовується у випадку подання такого клопотання особою, яка має право на касаційне оскарження. Так само не передбачає колегіального розгляду указаного вище клопотання і стаття 17 КПК 1960 року (оскільки вирішення цього питання не є розглядом справи в апеляційному чи касаційному порядку).
У той же час застосуванню підлягає загальна норма, що міститься в ч. 1 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і визначає, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, і лише у випадках, визначених процесуальним законом, колегією суддів, а також за участю присяжних.
Також є безпідставними є твердження засудження щодо незаконної участі судді ОСОБА_7 при розгляді його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Положеннями ст. 55 КПК 1960 року встановлені конкретні підстави недопустимості повторної участі судді у розгляді справи.
Твердження засудженого, що суддя ОСОБА_7 вже брала участь у розгляді його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами цього ж вироку, а тому не може брати участь у розгляді клопотання про поновлення строку не ґрунтуються на вказаних положеннях кримінального-процесуального закону.
Посилання засудженого, що клопотання про відновлення строку на касаційне оскарження апеляційний суд повинен був розглядати за нормами КПК 2012 року також не є слушними.
Відповідно до положень КПК 2012 року, зокрема п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення», апеляційні та касаційні скарги у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК 2012 року, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності КПК 2012 року.
Висновок щодо застосування норми права
Порядок розгляду клопотання про відновлення строку на апеляційне (касаційне) оскарження «в судовому засіданні судом, який розглядав справу», передбачений ч. 3 ст. 353 КПК 1960 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 353, ч. 4 ст. 386 КПК 1960 року є обов`язковим лише, якщо апеляційну (касаційну) скаргу подає особа, яка має право на апеляційне (касаційне) оскарження. До числа таких осіб не відносяться особи, які реалізували своє право на апеляційне (касаційне) оскарження, тобто чиї апеляційні (касаційні) скарги вже були розглянуті по суті відповідним судом в установленому законом порядку.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 394-396, 398, 400-2 КПК України 1960 року,
Суд ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3