У Х В А Л А
Іменем України
01 листопада 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006246 від 27 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
31 жовтня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006246 від 27 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «Вітмет».

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006246 від 27 травня 2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені слідством особи, шляхом підробки договору купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ВІТМЕТ» та протоколу №09/03-17 загальних зборів учасників ТОВ «ВІТМЕТ» змінили власника товариства та намагаються вчинити дії по відчуження нерухомості, яка належить ОСОБА_6 .

А тому, з метою збереження речових доказів та недопущення завдання потерпілому шкоди внаслідок кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно ТОВ «ВІТМЕТ».

Під час розгляду клопотання орган досудового розслідування просить суд не викликати Директора ТОВ «ВІТМЕТ» ОСОБА_7 , з метою недопущення вчинення ними правочину, щодо продажу майна і таким чином втрати речового доказу та набуття права на вказане приміщення іншими особами.
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу положень ч. 2 ст.172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ст. 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження №0006246 від 27 травня 2017 року убачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

При цьому, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «ВІТМЕТ», з метою забезпечення збереження речових доказів.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту зазначених вище рахунків, можливість використання їх як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, слідчий порушуючи питання про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «ВІТМЕТ», не довів що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, скільки ним не надано даних, які б давали підстави вважати, що грошові кошти на згаданих рахунках були об`єктом кримінального правопорушення, набуті внаслідок злочинних дій, або були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Між тим, слідчий хоча і додав до клопотання постанову від 28 жовтня 2017 року про визнання речовими доказами на ряд нерухомого майна, що належить ТОВ «ВІТМЕТ», однак у вказаній постанові, як і в клопотанні слідчого містяться лише припущення органу досудового розслідування, що вони набуті кримінально протиправним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Такі твердження слідчого у постанові не мають підтвердження наданими стороною обвинувачення матеріалами.
Слід також звернути увагу на те, що в рамках кримінального провадження №0006246 від 27 травня 2017 до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: 13.03.2017 року державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_8 були зареєстровані зміни інформації про утворення юридичної особи та 14.04.2017 року внесені зміни до відомостей про товариство, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: зміна місцезнаходження, зміна керівника, зміна складу або інформації про засновників, зміна складу підписантів. Зміни були зареєстровані на підставі підробного договору купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ВІТМЕТ», оскільки засновник товариства ОСОБА_6 договір купівлі-продажу не підписував.

Разом з тим, фабула викладена в ЄРДР по своїй суті не містить складових ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, в розпорядження слідчого судді не надано достатніх даних на підтвердження необхідності накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «ВІТМЕТ».
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактами вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Відмовити слідчому СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , у задоволенні клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006246 від 27 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя