Справа № 504/2535/16-к
Провадження № 1-кс/504/76/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області - ОСОБА_1

при секретарі- ОСОБА_2 ,

за участі заявника ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі вищевказаною заявою.

У зв`язку із припиненням повноважень судді Комінтернівського районного суду Одеської області ( ОСОБА_6 ) 08 листопада 2017 року провадження у порядку ст. 35 КПК України розподілено слідчому судді ОСОБА_1 .

В силу ч.ч.2, 3 ст. 81 КПК України відвід слідчому розглядає слідчий суддя.

При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою заяву підтримала, просила відвести слідчого ОСОБА_5 від досудового розслідування кримінального провадження №0000998.

Слідчий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, сповіщена належним чином про дату, час та місце його проведення, суд вважав можливим слухати справу за відсутності слідчого за наявними матеріалами, приймаючи до уваги те, що слідчому надана можливість бути вислуханою судом с приводу заявленого відводу, але цю можливість слідчий не використав з власної ініціативи.

Прокурор в судовому засіданні вважав доводи заяви надуманими, вказав на те, що слідчим вчиняються відповідні процесуальні дії, і тому підстав для відводу слідчого не має.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку заявника, думку прокурора, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність всіх підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного:

Підстави для відводу слідчому від участі у кримінальному провадженні визначені ст.77 КПК України.

Згідно ч.5 ст.80 відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.77 КПК України слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

У заяві про відвід слідчого заявник вказує, що у неї існують сумніви у компетентності та неупередженості слідчого ОСОБА_5 , який не розглядає або несвоєчасно розглядає її клопотання та не може визначитися чи є в діях неплатника аліментів склад кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження №0000998 від 26.12.2013 року убачається, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_3 про злісне ухилення ОСОБА_7 , 1978 р.н., від сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочате органом досудового розслідування Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області.

В ході досудового розслідування слідчими Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області виносилися постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, від 29.01.2014 року, від 10.09.2014 року, від 05.04.2015 року, які в подальшому скасовувалися слідчим суддею Южного міського суду Одеської області та прокурором прокуратури м.Южне Одеської області.

Постановою прокурора прокуратури м.Южне від 26.05.2015 року кримінальне провадження за фактом скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.1 ст.164 КК України направлено за підслідністю до Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

10.06.2015 року начальником СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000998 від 26.12.2013 року доручено слідчому ОСОБА_5 .

З матеріалів кримінального провадження убачається, що клопотання потерпілої ОСОБА_3 від 14.01.2016 року про витребування з державної виконавчої служби довідки розрахунку заборгованості платника аліментів розглянуто у визначений ст.220 КПК України трьох денний строк та задоволено. На неодноразові клопотання про повідомлення ОСОБА_7 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, потерпілої в встановлений законом строк надані відповіді як слідчим ОСОБА_5 так і прокуратурою Одеської області за результатами розгляду скарг ОСОБА_3 та вивченням матеріалів кримінального провадження.

Згідно ч.5 ст.40 КПК України при здійсненні досудового розслідування слідчий є самостійним у своєї діяльності, а саме: право починати досудове розслідування, приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням.

Втручання в діяльність слідчого, крім керівника органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду є незаконним і тягне за собою кримінальну відповідальність за ст.343 КК України.

Отже, нормами КПК України чітко визначено, що слідчий у кримінальному процесі є процесуально незалежною особою, якому давати вказівки на проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування особами, що не визначені ч.5 ст.40 КПК України, заборонено.

Разом із тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Суд також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

У відповідності до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини (Рим, 1950 рік) кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, заявниця має обґрунтовані сподівання на те, що Основним Законом держави Україна захищено її право власності, і державними органами мають вживатись вичерпні заходи задля забезпечення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили.

У своїй скарзі заявниця вказує, що органом досудового розслідування постійно порушуються строки розгляду клопотань, слідчий ігнорує необхідність проведення слідчих дій, які визначені в ухвали слідчого судді, внаслідок чого, як зазначає заявник, на момент подання цього клопотання про відвід слідчого, досудове розслідування триває вже три роки.

Статтею 9 Міжнародного пакту про громадські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку.

Дотримання розумних строків кримінального провадження є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 p., вимагає проведення судового розгляду у розумні строки після затримання особи або звільнення її до суду (принцип 38).

Правосуддя має бути швидким.

Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові у правосудді.

У пункті 21 ст. 7 КПК «Загальні засади кримінального провадження» передбачено загальну засаду кримінального провадження «розумність строків», правова реалізація якої спрямована на захист сторін від затягування кримінального процесу.

Статтею 28 КПК «Розумні строки» визначено, що «під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки».

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження №0000998 триває з 26.12.2013 року, тобто майже чотири роки, що, з урахуванням вказаних вище положень діючого законодавства, з урахуванням обсягу проведених слідчих дій органом досудового розслідування, викликає певні, переконливі, побоювання у слідчого судді щодо дотримання органом досудового розслідування принципу розумності строків досудового розслідування.

Отже слідчий суддя знаходить обґрунтованими доводи ОСОБА_3 щодо безпідставного (необґрунтованого) затягування слідчим ОСОБА_5 строків досудового розслідування кримінального провадження, що перебуває у цього слідчого з середини 2015 року.

Слідчим суддею встановлено, що 29.09.2016 року слідчим ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження № 0000998 у зв`язку із відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення.

Проте, в.о. керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 . 09.12.2016 року постанову слідчого ОСОБА_5 скасовано, з мотивів того, що слідчим не вжито достатніх заходів направлених на всебічне та неупереджене розслідування, що свідчить про неповноту досудового розслідування, а винесена постанова про закриття кримінального провадження є незаконною та необґрунтованою.

При таких обставинах, слідчий суддя вважає, що у заявниці існують обґрунтовані побоювання у безсторонності та неупередженості слідчого, що в силу правил п. 3 ч.1 ст.77 КПК України дозволяє суду дійти до переконливого висновку про подальшу неможливість участі слідчого ОСОБА_5 у досудовому розслідування кримінального провадження №0000998.

На підставі наведеного, керуючись п. 3 ч.1 ст.77, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 задовольнити.

Відвести слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 від ведення досудового розслідування кримінального провадження №0000998 від 26.12.2013 року.

В силу частини 1 статті 83 КПК України доручити начальнику слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області (підполковнику поліції - ОСОБА_10 ), невідкладно, призначити іншого слідчого з особового складу слідчих слідчого відділу для подальшого ефективного досудового розслідування кримінального провадження №0000998 від 26.12.2013 року.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1