Справа № 344/825/18
Провадження № 1-кс/344/372/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 000060 від 20.02.2017р.,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_4 шахрайським способом, шляхом укладення договору іпотеки та договору позики набув у власність об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_5 . В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 вказав, що у 2015 році він звернувся до ОСОБА_4 , з проханням надати йому у позику 150 000 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився. В подальшому, 12.05.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики та договір іпотеки, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_6 . За договором іпотеки ОСОБА_5 на вимогу ОСОБА_4 надав: кафе «Сокирниця в Шаяні», площею 574,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,09 га, що розташована за адресою: с. Шаян, урочище «Фіньов», Хустського району, Закарпатської області, кадастровий номер :01:001:0514. Однак, перед укладанням вказаних договорів між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була усна домовленість про те, що в разі знаходження покупця на майно, яке було предметом іпотеки, останній не заперечуватиме щодо продажу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 574,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителю АДРЕСА_2 .Матеріалами клопотання зазначено, що з метою належного виконання завдань кримінального провадження, збереження речового доказу у кримінальному провадженні, слід накласти арешт на кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 574,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0514, які на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителю АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

В той же час відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна вважаю за доцільне розглянути подане слідчим клопотання про арешт майна без повідомлення його власника.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим відділом СУ ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 20.02.2017, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 355 КК України.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Матеріалами клопотання зазначено, що з метою належного виконання завдань кримінального провадження, збереження речового доказу у кримінальному провадженні, слід накласти арешт на кафе «Сокирниця в Шаяні», площею 574,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,09 га, що розташована за адресою: с. Шаян, урочище «Фіньов», Хустського району, Закарпатської області, кадастровий номер :01:001:0514, які на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителю АДРЕСА_2 .

Однак, з матеріалів клопотання не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке прокурор просить накласти арешт, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тому, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки прокурором не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , про арешт майна - відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 25 січня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1