Ухвала
іменем україни

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000016 від 02 січня 2015 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за

адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 190 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з допущеними судами обох інстанцій істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_5 , у мотивувальній його частині обмежився лише зазначенням прізвищ та ініціалів допитаних потерпілої та свідків, а також назв проведених слідчих дій, пославшись на аркуші справи, проте фактичні дані, в яких іде мова про обставини кримінального провадження та які мають значенні для справи, судом у вироку не зазначені, чим порушив вимоги ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України. На думку прокурора, судом не надано аналізу усіх зібраних у справі доказів, які містяться в показаннях свідків та потерпілої, а також у письмових джерелах, чим істотно порушено кримінальний процесуальний закон. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст.ст. 418, 419 КПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та обґрунтованих підстав, з яких залишив апеляційну скаргу без задоволення, в ухвалі не зазначив.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2011 року та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення з 08 травня 2015 року по 09 листопада 2016 року.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речового доказу.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 02 січня 2015 року приблизно об 11-00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, із корисливих мотивів, знаходячись на ділянці місцевості біля входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , заволоділа мобільним телефоном своєї знайомої ОСОБА_8 марки «Номі і 180» із вставленими в нього сім-картами мобільного оператора ПрАТ«Київстар» та «Аsе&Ваsе», чим завдала потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 319 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про обґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 , правильність кваліфікації її дій за ст. 190 ч. 2 КК України, а також вид та розмір призначеного їй покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

Суд першої інстанції дотримався вимог пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, зазначивши у вироку, крім іншого, формулювання обвинувачення ОСОБА_5 визнаного судом доведеним, зазначивши у вироку, що, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає її винною у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_8 шляхом обману, вчиненого повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України.

Зазначено у вироку також місце вчинення злочину: біля входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , час його вчинення: об 11 годині, спосіб: під приводом здійснити дзвінок взяла у своєї знайомої ОСОБА_8 мобільний телефон «Номі і 180» та його наслідки: матеріальний збиток, завданий потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 319 гривень.

Вказано у вироку також форма вини і мотиви вчинення кримінального правопорушення, а саме: раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з корисливих мотивів.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності її вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, суд послався на показання самої ОСОБА_5 , яка повністю визнала свою вину у скоєному злочині, розкаялася, підтвердила фактичні обставини щодо заволодіння нею телефоном потерпілої ОСОБА_8 , на показання потерпілої ОСОБА_8 , а також показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Крім того, суд зазначив у вироку, що винуватість ОСОБА_5 підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження: протоколами огляду місць події, довідкою про вартість мобільного телефону, протоколом про долучення до кримінального провадження речових доказів.

Отже, доводи касаційної скарги прокурора щодо невідповідності вироку суду першої інстанції вимогам ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи касаційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що протиріч між показаннями ОСОБА_5 , потерпілої та свідків не було, і що жодної обставини, яка б відповідно до ст. 412 КПК України могла бути визнана як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та стати підставою для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації її дій.

Не зазначення у вироку повних показань свідків і потерпілої, даних ними у судовому засіданні, не є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та за змістом ст. 409 КПК України не є підставою для скасування вироку суду апеляційним судом.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судових рішень, також не виявлено.

За таких обставин, доводи касаційної скарги прокурора щодо допущених судами обох інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :
вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3