Справа № 379/1683/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.03.2018 року

Таращанський районний суд Київської області
в складі :
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
потерпілого: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Тараща матеріали кримінального провадження № 0000474 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Таращанського районного суду від 26.05.2017 за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі та звільненого ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 30.10.2017 від відбування покарання на підставі пункту «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
13.12.2017 приблизно об 11 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до садиби розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , якою володіє потерпілий ОСОБА_5 та яка належить на праві власності його матері ОСОБА_7 . В цей час ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканність житла чи іншого володіння особи, діючи умисно, вирішив проникнути до вище вказаного володіння, з метою зустрічі з володільцем.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до володіння іншої особи, ОСОБА_6 підійшов до паркану садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, не маючи дозволу володільця на знаходження, і пересування по території зазначеної садиби, через незачинену хвіртку проник на територію вказаної огородженої садиби, яка належить ОСОБА_7 на праві приватної власності.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив незаконне проникнення на територію домоволодіння, тобто порушив гарантоване право власника на недоторканість його володіння.
Крім того, 13.12.2017 року приблизно об 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 , незаконно перебуваючи у подвір`ї садиби ОСОБА_5 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , помітив на подвір`ї автомобіль ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на здійснення незаконного заволодіння даного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, користуючись відсутністю власника та інших осіб, які б могли йому у цьому завадити, підійшов до вказаного автомобіля та всупереч волі власника транспортного засобу ОСОБА_5 відчинив незачинені на запірний пристрій дверцята автомобіля, сів до нього та за допомогою ключа запалення, який був у замку автомобіля, запустив двигун цього транспортного засобу, встановивши таким чином контроль над ним.
В подальшому ОСОБА_6 відчинив зачинені на запірний пристрій металеві ворота та виїхав із подвір`я на проїжджу частину. Після цього ОСОБА_6 вирушив до вул. Гребенка с. Лісовичі Таращанського району Київської області за місцем свого проживання, тобто вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.
Відповідно до висновку експерта від 13.12.2017 року, складеного за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21013 державний номерний знак НОМЕР_1 , яким незаконно заволодів ОСОБА_6 , з урахуванням його зношення у процесі експлуатації, станом на 13.12.2017 становить 15219 грн.
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 15219 грн.
По справі цивільний позов не заявлено.
Обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.289 КК України за обставин зазначених в обвинувальному акті.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України - як незаконне проникнення до володіння особи та за ч. 1 ст. 289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом.
27.12.2017 року між потерпілим ОСОБА_5 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_6 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.
Згідно вищезазначеної угоди потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 289 КК України.
Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних злочинів.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинені злочини, а саме: за ч.1 ст.162 КК України - один рік обмеження волі; за ч.1 ст. 289 КК України три роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та потерпілому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 289 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Пояснив суду, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції.
Потерпілий в судовому засіданні просив вказану угоду з обвинуваченим затвердити і призначити останньому узгоджену в ній міру покарання. Наслідки затвердження угоди йому роз`яснені і зрозумілі, шкоду заподіяну злочином обвинуваченим йому відшкодовано.
Прокурор та захисник в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст укладеної ними угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого обвинувачений визнає себе винуватим, цілком розуміють свої права, визначені п.п. 1-4 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_6 вчинив незаконне проникнення до володіння особи та незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить потерпілому ОСОБА_5 , а тому ці його дії кваліфікує за ч.1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до володіння особи та за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, за якими належить призначити обвинуваченому міру покарання, узгоджену сторонами угоди про примирення.
Враховуючи, що покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкцій ч.1 ст. 162 і ч.1 ст.289 КК України, відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, невеликий та середнього ступеня тяжкості вчинені ним злочини, особу обвинуваченого, що він непрацюючий, неодружений, раніше судимий вироком Таращанського районного суду Київської області від 26.05.2017 року за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі та звільнений ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 30.10.2017 року від відбування покарання на підставі пункту «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», шкода заподіяна злочином потерпілому відшкодована, обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу, не обирати.
Накладений ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 14.12.2017 року, арешт на майно, а саме: на автомобіль марки ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, що належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспорту Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області - необхідно скасувати і повернути його потерпілому ОСОБА_5 .
Речові докази: шкіряні черевики чорного кольору, що належать ОСОБА_6 , які знаходяться на збереженні в камері зберігання речових доказів Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області необхідно передати ОСОБА_6 ..
Керуючись ст.ст. 314, 368, 369, 374, 394, 471, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про примирення від 27 грудня 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000474.
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч. 1 ст.289 КК України та призначити йому, узгоджену сторонами покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України - один рік обмеження волі;
- за ч.1 ст. 289 КК України - три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді трьох років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період іспитового строку:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирати до вступу вироку в законну силу.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 14.12.2017 року, а саме а саме на автомобіль марки ВАЗ 21013 номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, що належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Таращанського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області та повернути його потерпілому ОСОБА_5 .
Речові докази: шкіряні черевики чорного кольору, що належать ОСОБА_6 , які знаходяться на збереженні в камері зберігання речових доказів Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області необхідно передати ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1