Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/894/18

Справа № 711/2526/18

10 квітня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , захисник ОСОБА_3 , слідчий - ОСОБА_4
розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих і процесуальних дій в рамках кримінального провадження №0001998,

ВСТАНОВИВ:

Захисник звернувся до суду 02.04.2018р. зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 15.03.2018р. про відмову у задоволенні клопотання захисника від 05.03.2018р. №05-03-КЛ/2018 та зобов`язати слідчого вчинити процесуальні дії, а саме: долучити до матеріалів кримінального провадження в якості доказів заяву ОСОБА_6 від 11.12.2017р. про вчинення кримінальних правопорушень заступником Генпрокурора ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 20.02.201р. у справі №760/28745/17 та роздруківку з веб-сайту «Українська правда» із статтею від 02.03.201р. «Холодницький пригрозив прокуратурі кримінальними справами».

В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання захисника є незаконною, оскільки не містить достатньої мотивації відхилення клопотання захисника та необґрунтовано обмежує сторону захисту у збиранні доказів під час досудового розслідування, внаслідок чого неможливо вважати розслідування повним та об`єктивними.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав доводи скарги і наполягав на її задоволенні. Пояснив, що безпідставна відмова органу досудового розслідування у прийнятті в якості доказів матеріалів, наданих стороною захисту, є порушенням засад рівності учасників кримінального провадження та фактично перешкоджає реалізації права на захист, що робить досудове розслідування несправедливим в той час, коли все кримінальне провадження є політично вмотивованим засобом кримінального переслідування ОСОБА_6 .. Просив задля реалізації принципів верховенства права та використання права на ефективний засіб юридичного захисту задовольнити вимоги скарги.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_5 , вважаючи, що постанова слідчого від 15.03.2018р. є законною та обґрунтованою, а у здійсненні дій, про які клопотав захисник у своєму клопотанні від 05.03.2018р., відсутня потреба.

Заслухавши пояснення захисника та слідчого, дослідивши надані слідчому судді докази в обґрунтування доводів скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим підрозділом прокуратури Черкаської області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001998.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено на підставі постанови прокурора від 20.12.2017р. у зв`язку з оголошенням розшуку підозрюваного ОСОБА_6

05.03.2018р. захисник підозрюваного звернувся до слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 з клопотанням в рамках кримінального провадження №0001998, в якому просив долучити до матеріалів кримінального провадження в якості доказів заяву ОСОБА_6 від 11.12.2017р. про вчинення кримінальних правопорушень заступником Генпрокурора ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 20.02.201р. у справі №760/28745/17 та роздруківку з веб-сайту «Українська правда» із статтею від 02.03.201р. «Холодницький пригрозив прокуратурі кримінальними справами».

За наслідками розгляду такого клопотання слідчим ОСОБА_4 винесено постанову від 15.03.2018р., якою відмовлено у задоволенні клопотання. Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий виходив з того, що документи, про приєднання яких до матеріалів кримінального провадження клопотав захисник, не є тими документами, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються в кримінальному провадженні, а лише відображає позицію сторони захисту.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого захисник звернувся зі скаргою до слідчого судді.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
В цьому контексті слід враховувати, що кримінальне провадження ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини. Відповідно до зазначеного принципу ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст.17 КПК України). Зазначене є реалізацією державою свого обов`язку забезпечити належний ефективний юридичний спосіб захисту від публічного обвинувачення (судовий захист), що полягає у гарантуванні обов`язкового судового розгляду кримінального провадження безстороннім судом, який має підтвердити або спростувати об`єктивність висунутого обвинувачення. Саме судовий розгляд забезпечує дотримання принципу рівності сторін кримінального провадження.
Варто звернути увагу, що з огляду на зміст принципу змагальності та порядок збирання доказів в кримінальному провадженні, сторона захисту не позбавлена можливості самостійно отримувати докази, які має намір використати для спростування обвинувачення. Частиною третьою статті 93 КПК України передбачено право сторони захисту на самостійне збирання доказів, зокрема, і шляхом отримання від фізичних осіб відомостей. Таке право сторони захисту може бути реалізоване шляхом отримання від фізичних осіб пояснень (ч.8 ст.95 КПК України). Такі докази можуть зберігатись у сторони захисту і мають бути надані стороні обвинувачення лише під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку, передбаченому ст.290 КПК України.
Будь-який письмовий доказ не обов`язково має бути долучений до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення. Отже про наявність та намір використати в якості доказів певні документи стороні захисту достатньо лише повідомити про них сторону обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження. Сприйняття та оцінка такого доказу є обов`язком суду, а для сторони обвинувачення це є правом.
При цьому слід звернути увагу, що функція підтримання державного обвинувачення належить виключно прокурору. З огляду на зміст презумпції невинуватості та мету і завдання кримінального провадження сторона обвинувачення має право не досліджувати запропоновані стороною захисту докази, якщо на думку обвинувачення такі докази не мають значення для кримінального провадження (обставин, що підлягають доказуванню) і не впливають на правомірність процесуального рішення прокурора за наслідками закінчення досудового розслідування. Натомість в такому випадку саме на сторону обвинувачення покладається ризик об`єктивної неправомірності прийнятого процесуального рішення (обвинувального висновку, постанови про закриття кримінального провадження т.і.) без врахування таких доказів, якщо внаслідок здійснення судового контролю буде встановлено, що такі докази мають істотне значення для кримінального провадження і спростовують правомірність висунутого обвинувачення, або іншого процесуального рішення прокурора за наслідками досудового розслідування. Діюче кримінальне-процесуальне законодавство не пов`язує ознаку допустимості доказів з фактом їх дослідження органом досудового розслідування, а отже будь-які докази можуть бути використані стороною захисту на будь-якій стадії кримінального провадження під час здійснення судового контролю, коли доводи обвинувачення оцінюються судом (слідчим суддею) на предмет об`єктивності висунутої підозри чи обвинувачення. Визначальною умовою є обізнаність сторони обвинувачення про наявність таких доказів.
За таких обставин доводи захисника, що внаслідок відмови у задоволенні його клопотання про доручення до матеріалів кримінального провадження певних письмових документів, сторона обвинувачення обмежує право підозрюваного на захист та ефективний засіб юридичного захисту є необґрунтованими, оскільки це не позбавляє сторону захисту на використання судового способу захисту і права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також слід зауважити, що письмовими матеріалами кримінального провадження, які збираються стороною обвинувачення під час досудового розслідування, не обмежується обсяг доказів по кримінальному провадженні, оскільки такі матеріали є лише доказами обвинувачення, а у сторони захисту свої докази. Кожна сторона самостійно оцінює такі обставини і потім відстоює об`єктивність такої оцінки перед судом.

Отже, відмова слідчого у долученні до матеріалів сторони обвинувачення певних письмових доказів, надаваних стороною захисту, в даному випадку не є обмеженням права на захист, оскільки внаслідок такої відмови такі документи не втрачають ознак доказу і можуть бути використані стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження, якщо такий доказ було відкрито стороні обвинувачення.
За таких обставин, висновки слідчого про відсутність необхідності задоволення клопотання захисника через недоцільність проведення такої слідчої дії на даній стадії в даному випадку є правомірними.

Необґрунтованими є доводи захисника щодо порушення слідчим порядку винесення постанови та складання її змісту, проте слід зауважити, що незгода захисту із способом викладення мотивів прийнятого рішення не свідчить про відсутність мотивації взагалі.

За таких обставин, постанова слідчого від 15.03.2018р. про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту є такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням змісту засад кримінального провадження та з дотриманням належної правової процедури, а тому підстави для її скасування відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 13 квітня 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1