Справа № 183/224/18
№ 1-кп/183/563/18
В И Р О К
іменем України
19 квітня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000357 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна, П?ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, РНОКПП НОМЕР_1 , не одруженого, військовослужбовця за контрактом навідника - оператора БМП-2 військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
22 квітня 2016 року наказом №113 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини на усі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира бойової машини - навідника оператора 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до ЗУ про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» ст.1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 12 липня 2017 року молодший сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини, без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 11 січня 2018 року коли молодший сержант ОСОБА_3 самостійно та добровільно з`явився до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.
Таким чином, в період часу з 12 липня 2017 року до 11 січня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що у лютому 2016 року він уклав контракт на проходження військової служби ЗС України, і 15.02.2016 року він був направлений в зону проведення антитерористичної операції, де знаходиться по цей час. Підтвердив, що 12 липня 2017 року він, у зв`язку з непорозумінням зі своєю дівчиною та перенесеним нервовим стресом самовільно залишив розташування військової частини та поїхав додому, а зрозумівши протиправність своїх дій добровільно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається та бажає продовжувати військову службу.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на даний час за місцем служби він характеризується позитивно (а.п.24), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.34,38), приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.27).

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ст.2 зазначеного закону ОСОБА_3 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, є учасником бойових дій (а.п.27).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, судом не встановлено, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1