Справа № 638/283/18
Провадження № 1-кп/638/642/18

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000373 від 12.10.2017 у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с. Степове, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -

за участю :

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_3 був призваним на військову службу за контрактом від 25.08.2016 до лав Збройних Сил України, строком на три роки та проходив службу на посаді старшого механіка-водія 8 реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, на підставі положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак, старший солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи вищевказані вимоги законодавства України, в умовах особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити розташування місця служби - ВМКЦ Північного регіону м. Харків (військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою : АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 15 червня 2017 року підсудний старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу за контрактом, діючи умисно, з метою тимчасово ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, в порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без наказу або дозволу відповідних командирів та начальників, залишив розташування місця служби - ВМКЦ Північного регіону м. Харків (військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою : АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України визнав повністю. При цьому, підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні показав про те, що дійсно 15.06.2017 він діючи умисно, з метою тимчасово ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, без наказу або дозволу відповідних командирів та начальників, залишив розташування місця служби - ВМКЦ Північного регіону м. Харків (військова частина НОМЕР_2 ), оскільки в нього були складні житті обставини, а саме наявність вагітної громадянської дружини. У вчинені вказаного злочину щиро кається.

Оскільки підсудний ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження в судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає про те, що дії підсудного ОСОБА_3 за ст. 407 ч. 4 КК України кваліфіковані вірно, так як він, будучи військовослужбовцем, своїми умисними діями вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При визначенні підсудному ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу підсудного, який раніше не судимий, на диспансерному обліку в медичних закладає охорони здоров`я не перебуває, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, є учасником бойових дій, як особа яка безпосередньо приймала участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_3 судом визнаються : щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій підсудного ОСОБА_3 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3 судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням даних про особу ОСОБА_3 , обставин за яких було вчинено вказане кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_3 , можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ст. 407 ч. 4 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Крім того, підсудним ОСОБА_3 , під час судового розгляду заявлено клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній є учасником бойових дій, як особа яка безпосередньо приймала участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Прокурор не заперечував проти застосування у відношенні підсудного ОСОБА_3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 86 КК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в України» особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції від 22.12.2016 (далі - Закон), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судом, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій ( крім осіб, зазначених у частині четвертої статті 86 КК України, статі 4 Закону України « Про застосування амністії в Україні » та статі 9 цього Закону ).

Відповідно до ст. 10 Закону виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Підсудний ОСОБА_3 не заперечував проти застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

У судовому засіданні встановлено, що підсудний ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 від 11 01.2017, виданого управлінням персоналу штабу командування СВ ЗС України та довідки виданої військовою частиною польова пошта В НОМЕР_4 № 3126 від 06.10.2016.

Згідно із ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а саме у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, вчинений останнім умисно і відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином та скоєний останнім 15.06.2017.

Обмежень, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» та у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», для застосування у відношенні підсудного ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Таким чином, вище наведене свідчить про наявність підстав для застосування до підсудного ОСОБА_3 , положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід у відношенні підсудного ОСОБА_3 , не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у вигляді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_3 не застосовувався.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції від 22.12.2016 звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок надруковано в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1