Постанова
Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ
справа № 363/4965/15-к
провадження № 51-450км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000964 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий народився у с. Старі Петрівці Вишгородського району та проживає у м. Вишгороді Київської області, з середньою освітою, не одруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «Текс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30 червня 2014 року.
Судом вирішено цивільні позови та долю речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК.
Згідно з вироком, 29 червня 2014 року, в період часу з 19.00 до 23.00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазина «Ярославна», що розташований за адресою: вул. Грушевського, 6 у м. Вишгороді, розпивав спиртні напої з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та переглядав футбольний матч. Близько о 00.00 годині 30 червня 2014 року ОСОБА_6 підійшов до вікна нічної торгівлі магазину «Ярославна» де, під час перебування в черзі, у нього виник конфлікт з ОСОБА_11 , який переріс у штовханину, а потім у бійку, в ході якої вони почали наносити один одному удари руками по тулубу та по голові. Під час бійки ОСОБА_6 схопив потерпілого ОСОБА_11 за верхній одяг та кинув на проїжджу частину вулиці біля магазину і продовжив бити його ногами. Однак свідки конфлікту розборонили ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .
В цей час, у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з`явився умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , з метою реалізації якого, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дістав з кишені штанів ніж та, висловлюючи погрози заподіяння смерті ОСОБА_11 , наздогнав потерпілого неподалік будинку АДРЕСА_1 і завдав йому один удар ножем у грудну клітину, що призвело до смерті потерпілого.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Так, зокрема, засуджений зауважує про неякісне відтворення звукозапису судових процесів, відсутність деяких матеріалів провадження, а також зазначає, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу, в якій він посилався на аналогічні порушення, без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 КПК, в ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення не навів, вичерпної відповіді на всі доводи апеляції не надав.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник та засуджений просили задовольнити вимоги поданої касаційної скарги.
Прокурор просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 зач. 1 ст. 115 КК є правильною та не оскаржується у касаційній скарзі засудженого.
Що стосується доводів засудженогоОСОБА_6 про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є необґрунтованими.
Так, у своїй касаційній скарзі засуджений, як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує на те, що відтворення звукозапису з технічних носіїв фіксації судового провадження в суді першої інстанції, є неякісним.
Однак, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає такі доводи неспроможними з огляду на наступне. Так, відповідно до вимог ст. 107 КПК, під час судового провадження щодо ОСОБА_6 здійснювалось обов`язкове фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів. Аудіо диски наявні в матеріалах провадження та містять запис судового процесу. Посилання ж на неналежну якість технічного запису судових засідань не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на вимоги статті 412 КПК.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений не зазначає в чому ж полягає істотність такого порушення, як саме воно перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Порушення кримінального процесуального закону, що не вплинули і не могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку або ухвали, не визнаються істотними і не тягнуть за собою зміни або скасування судового рішення.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про відсутність деяких матеріалів у кримінальному провадженні щодо нього, то колегія суддів перевіривши ці доводи визнала їх необґрунтованими.
Так, перевіркою встановлено, у Єдиному реєстрі судових рішень міститься ухвала Апеляційного суду Київської області від 02 вересня 2015 року вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, було повернуто прокурору Вишгородського району Київської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК.

Як вбачається зі змісту ухвали місцевого суду обвинувальний акт, на думку суду, не відповідав вимогам ст. 291 КПК, а саме: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, був некоректним. Зокрема, в обвинувальному акті містилось посилання на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 30 червня 2014 року ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_11 завдав йому удар ножем у груди, що потягнуло смерть потерпілого та не зазначено обставин, при яких ОСОБА_11 отримав інші тілесні ушкодження.
Після усунення наведених недоліків, 12 листопада 2015 року обвинувальний акт прокурором направлено до Вишгородського районного суду Київської області (а.п.1 т. 2)
Як вбачається з матеріалів провадження, а саме журналів судових засідань від 26 січня 2016 року (а.п. 131 т. 2), від 09 лютого 2016 року (а.п. 150 т. 2 ) та аудіо дисків (а.п. 130, а.п. 149 т. 2) місцевий суд дослідив та проаналізував всі матеріали кримінального провадження, що містились у 1-му томі кримінального провадження та не змінювались під час приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій, з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними, дав повну та вичерпну відповідь на них.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення при розгляді провадження щодо ОСОБА_6 норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи про істотні порушення кримінального процесуального закону є необґрунтованими.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),
ухвалив
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3