Справа № 300/259/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.03.2018 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами: захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_8 350 000 (тристо п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти цивільного позову - відмовлено.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 2660 грн.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за те, що 30.12.2016 близько 00.15 години, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м.Київ на 712 км - 200 метрів автодороги сполученням «Київ-Чоп», поза межами населеного пункту с.Тишів, Воловецького району, Закарпатської області, не дотримався вимог пунктів 12.2 «Правил дорожнього руху України» (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), 12.3 ПДРУ (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який згідно висновку судової медичної експертизи №143 від 30.12.2016, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення та кваліфікації його дій, зазначає про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову, у зв`язку з чим просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в цій частині змінити, відмовивши повністю в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілої не відповідають фактичним обставинам справи та всупереч п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року у вироку не наведено належних та допустимих доказів заподіяння ОСОБА_8 моральної шкоди ОСОБА_11 , в тому числі залишено поза увагою те, що потерпілий ОСОБА_10 мав на утриманні цивільну дружину та дитину. Крім того просить повністю відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , посилаючись на необхідність пред`явлення нею таких вимог до страховика, у зв`язку із укладеним між власником автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_12 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про що видано Поліс №АЕ/9802328 терміном дії на 1 рік, що на думку захисника відповідатиме вимогам ст.ст.3,6,9,22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.16 Постанови пленуму ВССУ від 1.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Воловецького районного суду від 13.10.2017 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити, стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 500 тисяч гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Вважає, що судом першої інстанції належно не враховано міцність родинних зв`язків потерпілої із загиблим, який народився з нею у двійні, а також те, що ОСОБА_10 постійно проживав з позивачкою однією сім`єю та знаходився на її утриманні. Також звертає увагу на невизнання ОСОБА_8 своєї вини, відсутність розкаяння у вчиненому та невжиття заходів до примирення та добровільного відшкодування шкоди. Посилаючись на незворотні важкі наслідки вчиненого ОСОБА_8 злочину та цинічне ставлення обвинуваченого до злочину, його наслідків у виді позбавлення життя людини, зазначає про неналежне врахування судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову, ступеню понесених потерпілою моральних страждань.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення потерпілої ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляцію та висловили заперечення щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 , промову прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та безпідставність поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та захисника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.
Із вироку суду першої інстанції видно, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшуть та обтяжують покарання, а також дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки та на підставі пункту «в» ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Щодо покликань апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 стосовно надмірно великого, на його думку, розміру стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої моральної шкоди та необхідності відмови в задоволенні цивільного позову, то наведені доводи на увагу не заслуговують, виходячи з наступних підстав.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) грн..
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 , судом відповідно до ст.. 128, 129 КПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілої, яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_10 , й інші обставини, зокрема, страждання та порушення звичайного життєвого ритму, пов`язані з трагічною загибеллю брата та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої, що на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Тому, доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_8 щодо надмірного розміру відшкодування моральної шкоди, присудженого потерпілій, є необгрунтованими, оскільки таке відшкодування було визначене судом з дотриманням вимог Закону, відповідає обсягу фізичних страждань, моральних переживань та незручностей, що були заподіяні їй злочином, є розумним та справедливим.
Наведені ж захисником ОСОБА_9 в апеляційній скарзі твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_13 не являється належним цивільним відповідачем по відшкодуванню шкоди потерпілої, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки між власником джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_12 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Уняжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчений страховим полісом №АЕ/9802328, і, на думку захисника, саме страховою компанією повинно здійснюватись відшкодування шкоди, є також необґрунтованими.
Згідно висновку Верховного Суду України, викладений у його постанові у справі №6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована, а у разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Тому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 щодо неправильного вирішення судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні цивільного позову, колегія суддів вважає безпідставними, які задоволенню не підлягають.
Доводи представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про неповне врахування судом першої інстанції тяжких наслідків вчиненого ОСОБА_8 злочину, його ставлення до таких наслідків та глибини душевних страждань потерпілої від втрати близької людини та необхідності збільшення розміру відшкодування завданої моральної шкоди до 500000 грн., колегія суддів апеляційного суду також вважає необґрунтованими.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення, обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння, ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоди, його ставлення до вчиненого та відсутність примирення з потерпілою, та врахувавши вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 350000 грн. На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілою моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для відмови в задоволенні цивільного позову, пред`явленого до ОСОБА_8 , як просить його захисник адвокат ОСОБА_9 , а також для збільшення розміру відшкодування до 500 тисяч гривень, як просить в своїй апеляції представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та представника потерпілої без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та захисника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: