Ухвала

Іменем України
2 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 336/1719/17
Провадження № 51-4424 ск 18
Верховний Суд колегією суддів першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 4 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на проведення експертизи в кримінальному проваджені в сумі 4761,60 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року вирокмісцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 04 січня 2017 року, приблизно о 13-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 під час раптово виниклого словесного конфлікту, використовуючи ніж, який утримував у правій руці, наніс ОСОБА_6 один удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя, від якого потерпілий ОСОБА_6 помер.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання, застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував дані про особу винного, який не судимий, на обліку в ЗОНД не перебуває через відсутність відомостей протягом року, не перебуває на обліку в КУ «ОКПЛ» ЗОР. Крім того, суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_5 . Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Взявши до уваги все це, суд дійшов умотивованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті.
Разом із тим, судом не встановлено й не наведено у скарзі таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено положеннями ст. 69 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК України. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, апеляційний суд належним чином розглянув і вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3