У Х В А Л А
Іменем України
08 грудня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :
08 грудня 2017 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить Здебській Л.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002380 від 25.05.2017 року за фактом шахрайського заволодіння невстановленими особами з використанням підроблених документів квартирою АДРЕСА_1 та інших об`єктів нерухомого майна у м. Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вказана квартира була об`єктом кримінально протиправних дій та набута злочинним шляхом, а також сама по собі може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, постановою слідчого остання визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, орган досудового розслідування вважає за доцільне не викликати у судове засідання власника майна, на яке спрямовано накладення арешту, що зазначено у даному клопотанні, оскільки не виключено, що власник об`єкту нерухомого майна, дізнавшись про вирішення питання, стосовно накладення арешту на майно, зможе продати, передати, подарувати дане майно, що в свою чергу в подальшому негативно вплине на хід досудового розслідування.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала з мотивів наведених у ньому, просила його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вислухавши доводи слідчого перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт майна щодо змісту відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з витягу з кримінального провадження № 0002380, до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Дані матеріалів клопотання свідчать про те, що квартира АДРЕСА_1 , зазначене у клопотанні слідчого, та на яке остання просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та має доказове значення у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, тобто є речовими доказами.

Матеріали клопотання та слідчим у судовому засіданні доведено, що зазначене кримінальне правопорушення було вчинено, а також правову підставу для накладення арешту та можливість використання зазначеного нерухомого майна як доказу в кримінальному провадженні № 0002380.

Крім того, старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 04 грудня 2017 року винесено постанову про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів, якою у кримінальному провадженні № 0002380 від 25.05.2017 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, а тому дана квартира набула статусу речового доказу.

Враховуючи відомості, які внесено до ЄРДР, а також фактичні обставини встановлені в ході досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 ,підпадає під ознаки речових доказів.

З огляду на наведене дане клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131; 132; 170 173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 25.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить Здебській Л.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 та прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту отримання її копії безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя