Єдиний унікальний номер 219/5455/16-к
Номер провадження 11-кп/775/79/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Бахмут

Колегія суддів апеляційного суду Донецької області з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відродження, Бахмутського району, Донецької області, гр.-на України, з неповною середньою освітою, судимого: 11.07. 2008 року за ст.. 115 ч.1 КК України на 5 років позбавлення волі; 25.06. 2012 року за ст.. 115 ч.2 п.п.1,13, 185 ч.1, 194 ч.2. 289 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 13, 71 КК України до 10 років позбавлення волі. Стягнуто з нього 323, 19 грн. на лікування ОСОБА_8 . Вирішено дою речових доказів.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2012 року, 6 березня 2016 року приблизно о 1.50 годині у приміщенні камери № 206 Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№ 6) Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, що розташована за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Ціоковського, 4, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, колючо-ріжучим предметом, який органом досудового розслідування не встановлений, діючи умисно, з метою заподіяння смерті іншій людині, наніс співкамернику ОСОБА_8 , який також відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Запорізького апеляційного суду від 10.12.2001 року, по черзі не менше десяти ударів в область правого ока, голови, обличчя та шиї.

Діями ОСОБА_7 ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у виді колото-різаного поранення голови, лівої вушної раковини, кистей рук, верхньої повіки правого ока, проникаючого поранення правого очного яблука, різаної рани шиї, проникаючого поранення гортані, геморагічний шок 2-3 ступенів, які є небезпечними для життя в момент заподіяння і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Однак ОСОБА_7 свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_8 , до кінця не довів з причин незалежних від його волі, внаслідок того, що ОСОБА_8 своєчасно було надано медичну допомогу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а провадження закрити. Посилається на однобічність судового розгляду, не належну оцінку судом отриманих доказів, відсутність прямих свідків події злочину. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_8 , який стверджував, що тілесні ушкодження він спричинив собі сам.

Обвинувачений ОСОБА_7 також просить вирок скасувати, а провадження по справі закрити, посилаючись на недоведеність його вини у вчинення зазначеного злочину. Посилається зокрема на відсутність слідів крові ОСОБА_8 на його одязі.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Сам факт спричинення ОСОБА_8 зазначених вище тілесних ушкоджень ніким не оспорюється і підтверджується висновками судово-медичної експертизи.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження і констатовано судом у вироку, в камері, де відбулася подія злочину, утримувалося лише два засуджених до довічного позбавлення волі - обвинувачений та ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - працівники установи виконання покарань показали , що на камері, де утримувалися обвинувачений та ОСОБА_8 були встановлені електромеханічні замки, які відкриваються з пульту, а також камерний та навісний замки, що виключає можливість проникнення в камеру сторонніх осіб.

ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 також показали, що почувши непевні звуки з камери , де знаходилися обвинувачений та ОСОБА_8 , вони намагалися заглянути в камеру через двірне вічко, але його затуляв спиною обвинувачений . Коли обвинувачений відійшов в сторону, вони побачили ОСОБА_8 , який лежав на підлозі , а біля його голови були сліди крові. Після цього вони подали сигнал «Тривога». По прибуттю інших працівників установи, камера була відкрита та був виявлений ОСОБА_8 з слідами поранень, якому стали надавати медичну допомогу.

Вказаними показаннями спростовуються доводи обвинуваченого, що начебто він, прокинувшись, побачив заклеєне папером двірне вічко і пораненого ОСОБА_8 , що, могло би, на його думку, свідчити про можливу присутність в камері сторонньої особи.

За висновками судово-медичної експертизи тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_8 в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя і супроводжувалися рясною кровотечею та важким геморагічним шоком. Вкрай малоймовірно, що ОСОБА_8 міг заподіяти вказані ушкодження власноручно.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив , що ОСОБА_8 було заподіяно в загальній кількості не менше 10 ушкоджень, що мали характер колото- різаних ран. Пояснив також, що з урахуванням проникаючого поранення ока, а також сильної кровотечі через рану шиї, втратою понад 30% від загальної кількості крові людини, що супроводжується тяжким станом, загальмованістю та запамороченням, пошкоджень в різних частинах голови та на тильній поверхні кистей рук, що характерно для самооборони, вкрай малоймовірно їх спричинення власноручно. Кількість та локалізація поранень не характерна для самогубства.

Згідно протоколу огляду місця події, знаряддя злочину там знайдено не було.

Це значить, що після заподіяння собі вказаних тілесних ушкоджень з метою самогубства , як це стверджував ОСОБА_8 , він повинен був здійснювати певні переміщення по камері для приховування предмета травмування. За умови припущення дійсності таких дій ОСОБА_8 , а саме приховування предмета самотравмування, вони уже самі по собі не мають раціонального пояснення. Не прояснив це і сам ОСОБА_8 .

Експерт не виключав можливості, що після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 міг здійснювати обмежене коло активних дій, але пояснив, що в зв`язку з сильною кровотечею ОСОБА_8 непомітно переміщуватися по камері для того щоб сховати предмет травмування не міг, оскільки повсюди залишалися б сліди крові.

А, згідно протоколу огляду місця події, сліди крові локалізувалися тільки біля тіла ОСОБА_8 , що лежав на підлозі камери, біля ліжка та на самому ліжку, що виключає можливість власноручного приховування ОСОБА_8 предмета травмування.

Про причетність обвинуваченого до скоєного злочину свідчить і його поведінка після скоєного, коли він не тільки не покликав працівників установи на поміч ОСОБА_8 а навпаки, перешкоджав їм в їх діяльності, закриваючи спиною дверне вічко, чим не давав можливості бачити приміщення камери.

Всупереч доводам апеляцій, всім цим доказам і обставинам суд дав належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 і правильно кваліфікував його дії за ст..ст. 15 ч.2, 115 ч.2 п.13 КК України, як замах на вбивство. особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Та обставина, що на обвинуваченому не було знайдено слідів крові ОСОБА_8 не спростовує загальний висновок суду про доведеність вини обвинуваченого.

Таким чином, при перевірці провадження в апеляційному порядку підстав для скасування вироку суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді