справа №619/373/18
провадження №1-кс/619/109/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: слідчого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявника ОСОБА_3
слідчого СВ Дергачівського ВП
ГУНП Харківської області ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2017 року ОСОБА_3 було подано заяву до Дергачівського відділу поліцїї Головного управління національної поліції в Харківській області, в порядку ст. 214 КПК України, щодо вчинення злочинів передбачених ст.ст. 191, 364, 366 Кримінального кодексу України директором та службовими особами Державного підприємства «Харківська лісова науково - дослідна станція», із змісту заяви вбачалося про численні зловживання владою працівниками державного підприємства щодо розпорядження та виготовлення документації на право користування земельними ділянками, внаслідок чого із власності держави вибуло ряд земель лісогосподарського призначення та призвело до розтрати бюджетних коштів, їх нецільовому використанню, що прикривалося виготовленням невідповідної документації. Подана заява містить повідомлення про вчинення службовими особами Державного підприємства дій, які містять ознаки злочинів відповідальність за які передбачена різними статтями особливої частини Кримінального кодексу України, а саме ст. 191 - привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, ст. 364 - зловживання владою або службовим становищем та ст. 366 - службове підроблення. Загальним для цих складів злочинів є суб`єкт, а саме спеціальний - службова особа. Однак, працівники поліції не вчинили жодних дій та не внесли відомості про злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Внаслідок бездіяльності слідчого заявник був змушений звернутися за правовою допомогою для консультування з правових питань та складання документів. 07 грудня 2017 року заявником подано скаргу на бездіяльність слідчого до Дергачівського районного суду Харківської області. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року скаргу заявника задоволено повністю та зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В подальшому 10 січня 2018 року заявник звернувся до Дергачівського ВП ГУНП України із заявою про визнання його потерпілим.
Злочинними діями про які повідомлено в заяві від 14 листопада 2017 року заявнику заподіяно шкоду, як майнову так і немайнову. Так, майнова шкода полягає в тому, що внаслідок зловживання службовим становищем працівниками «Харківська лісова науково-дослідна станція» вчинено розтрату бюджетних коштів на виготовлення непередбачених чинним законодавством карт та на підставі них ініційовано проведення судових справ, які націлені на заволодіння майном заявника, яке він придбав на законних підставах та є добросовісним користувачем. Більше того, внаслідок незаконних дій працівників державного підприємства заявник змушений тривалий час звертатися за правовою допомогою та нести витрати по оплаті послуг з правової допомоги. Моральна шкода полягає в тому, що внаслідок неправомірних дій працівників державного підприємства, заявник зазнає моральних переживань, у зв`язку із намаганням порушити право власності, переживає постійний стрес та хвилювання викликані очікуванням чергових неправомірних дій службових осіб лісгоспу, не має змоги використовувати належну йому земельну ділянку, а саме самостійно використовувати її за цільовим призначенням, так як кошти ідуть на судову тяганину (витрати на правову допомогу) та не може надати її в оренду, так як внаслідок наявності постійних судових спорів ніхто не бажає взяти її в оренду. Наведені обставини призводять до порушення звичайних нормальних заявника життєвих зв`язків, так як в країні не прийнято судитися із представниками держави, а наявність спору часто викликає у людей, внаслідок низької правової культури та правового нігілізму, думку про те, що заявник - правопорушник та не бажають із ним спілкуватися.
Одним із видів заподіяних збитків є неможливість використання за цільовим призначенням придбаної земельної ділянки, для чого заявником придбано трактор Т-16, який він неможе використовувати для обробки вказаної земельної ділянки, право власності на яку, рішенням суду залишено за заявником.
Не зважаючи на той факт, що заява містила повідомлення про вчинення службовими особами дій відповідальність за які передбачена трьома самостійними складами злочинів та подання заяви про визнання потерпілим 11 січня 2018 року старшим слідчим СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, з якої заявнику стало відомо, що за його заявою від 14 листопада 2017 року та ухвалою суду внесено відомості до ЄРДР лише за ч. 1 ст. 358 КК України.
Вивченням тексту постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за підписом слідчого ОСОБА_4 встановлено, що на думку слідчого, заявнику не заподіяно шкоду і даний факт не встановлений під час досудового розслідування.
Таким чином, оскаржувана постанова не є вмотивованою, висновки викладені у ній є безпідставними та такими, що ґрунтуються на особистій думці слідчого, а не на нормах Закону.
З питань чи є особа потерпілою чи ні, зазначає, що людина, яка потерпіла від посягання на своє життя, здоров`я, честь і гідність, а також на належне їй майно, потребує правового й соціального захисту, матеріальної та моральної підтримки. Конституцією України передбачено обов`язок держави щодо захисту людини, утвердження і забезпечення її прав та свобод.
З метою забезпечення у кримінальному судочинстві конституційних і процесуальних прав потерпілих, Пленум Верховного Суду України прийняв 2 липня 2004 року Постанову № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів».
Відповідно до п. 4 ст. 64 КПК України характер і розмір шкоди, заподіяної злочином, підлягають доказуванню при проведенні досудового слідства і розгляді кримінальної справи в суді.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суд повинен керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами)..
Таким чином, обставини вчинення даного кримінального правопорушення свідчать про те, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.Твердження слідчого, про те, що вказаним кримінальним правопорушенням заявнику не завдано жодної шкоди, є необгрунтованим.
Отже, слідчим не наведені підстави, визначені ч. 3 ст. 55 КПК, які виключають визнання заявника потерпілим, та мотиви прийняття такого рішення, під час винесення якого слідчий не прийнято до уваги наявність завданої матеріальної та моральної шкоди.
Окрім того, не встановлення суми завданої матеріальної шкоди не є підставою для відмови у визнання потерпілим.
Слідчим, також, в порушення вимог ст. 220 КПК України не вирішено питання про видачу заявнику пам`ятки про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні.
Постанову старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 11 січня 2018 року заявник отримав 25 счіня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, так як заявник ОСОБА_3 не вказав яку суму матеріальної та моральної шкоди йому було завдано, та крім того його право власності на земельну ділянку не скасовано на даний час.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступного.
14 листопада 2017 року ОСОБА_3 подав заяву до Дергачівського відділу поліцїї Головного управління національної поліції в Харківській області, в порядку ст. 214 КПК України, щодо вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 191, 364, 366 Кримінального кодексу України директором та службовими особами Державного підприємства «Харківська лісова науково - дослідна станція».
07 грудня 2017 року заявником подано скаргу на бездіяльність слідчого до Дергачівського районного суду Харківської області. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено повністю та зобов`язано внести відомості про злочини, які викладені в заяві ОСОБА_3 від 14.11.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В подальшому 10 січня 2018 року заявник звернувся до Дергачівського ВП ГУНП України із заявою про визнання його потерпілим.
11 січня 2018 року старшим слідчим СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.
За заявою ОСОБА_3 від 14 листопада 2017 року та ухвалою суду від 08.12.2017 року внесено відомості до ЄРДР лише за ч. 1 ст. 358 КК України.
Частиною 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Заявник ОСОБА_3 вищевказаний строк не пропустив, так як постанову слідчого отримав 25 січня 2018 року.
Відповідно до статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Заявник вважає, що рішення про відмову в залученні його як потерпілого у кримінальному провадженні у вигляді постанови є необґрунтованим, протиправним, незаконним та таким, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України та завданню кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.
Завдання кримінального провадження передбачено ст. 2 КПК України, а саме захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Заявник ОСОБА_3 посилається на те, що йому завдано не тільки матеріальну, а й моральну шкоду неправомірними діями службових осіб Державного підприємства «Харківська лісова науково - дослідна станція», що порушує його право власності на володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою.
Непорушність права власності передбачено ст. 41 Конституції України відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в
Зобов`язати старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 вирішити питання про визнання ОСОБА_3 потерпілим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1