Справа № 589/1272/17
Провадження № 1-кп/589/224/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження № 0000203 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 11.02.2008 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, 69 КК України до 1 року позбавлення волі; 21.05.2010 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 06.03.2015 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 309 КК України до арешту на строк 2 місяці, який звільнився 11.09.2015 по відбуття строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
14 лютого 2017 року близько 19:50 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите з корисливих мотивів викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, проходячи між будинками АДРЕСА_2 , підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_6 та схопився за жіночу сумку, яку вона тримала у лівій руці, і став виривати її у потерпілої. Коли ОСОБА_4 вдруге різко потягнув за сумку ОСОБА_6 , то остання впала на сніг, а ОСОБА_4 , скориставшись даною обставиною та тим, що потерпіла не може чинити йому опір, відкрито вирвав у неї з рук жіночу сумку і став тікати між вказаними будинками в напрямку проїжджої частинипо вул. Прорізній в м. Шостка. Таким чином, ОСОБА_4 , намагаючись відкрито заволодіти, незаконно вилучив майно потерпілої, а саме: жіночу сумку зі штучної шкіри чорного кольору, у якій знаходилось пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , паспорт на ім`я ОСОБА_7 , пакет з медичними пігулками, футляр зі штучної шкіри темно-коричневого кольору з окулярами та жіночий гаманець зі штучної шкіри коричневого кольору, які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, а також гроші в сумі 2 289 грн., які знаходились у гаманці в середині вищевказаної сумки та належали ОСОБА_6 . Разом з тим, розпорядитись вказаним майном ОСОБА_4 не зміг, оскільки, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки його було зупинено працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав. Пояснив, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають фактичним обставинам справи. Він дійсно 14 лютого 2017 року, маючи умисел на відкрите з корисливих мотивів викрадення чужого майна, зірвав сумку у потерпілої ОСОБА_6 , однак не зміг розпорядитись цим майном, так як був зупинений працівниками поліції. Зазначив, що вчинення злочину було зумовлено скрутним матеріальним становищем. Щиро розкаявся у вчиненому. Відшкодував потерпілій моральну шкоду.

Крім визнання вини ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні злочину підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.
Поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що 14 лютого 2017 року йшла по вул. Прорізній від дочки, в руках була сумка і два кульки. Раптово до неї підійшов чоловік і схватив за сумку. Вона тривалий час перешкоджала, не давала вирвати сумку з рук, потім упала на сніг та чоловік все-таки вирвав сумку. Після цього він побіг між 13 та 12 будинками, вона побігла за ним. Вийшла на центральну вулицю, де побачила працівників поліції, підійшла до них. Там знаходився чоловік, який у неї викрав сумку і ця сумка знаходилась у нього в руках, йому одягали наручники. Обвинуваченого бачила чітко та впізнала. Також зазначила, що впізнала його і в судовому засіданні. Перелік майна, яке у неї намагалися викрасти, повністю відповідає тому, що зазначений в обвинувальному акті.

Даними протоколу прийняття від ОСОБА_6 заяви про вчинення злочину від 14 лютого 2017 року.

Даними протоколу огляду місця події від 14 лютого 2017 року з фото таблицею до нього, об`єктом огляду якого була ділянка місцевості біля будинку АДРЕСА_3 , на якій на сніговому покритті знаходилась сумка зі штучної шкіри чорного кольору та в середині якої знаходились пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , паспорт на ім`я ОСОБА_7 , пакет з медичними пігулками, футляр зі штучної шкіри темно-коричневого кольору з окулярами та жіночий гаманець зі штучної шкіри коричневого кольору, гроші в сумі 2 289 грн.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 лютого 2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 як особу, що 14 лютого 2017 року вчинила щодо неї злочин.

Зазначені вище докази узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого. Не містять жодних суперечностей. Крім того, вказані докази відповідають ознакам належності та допустимості, а тому можуть бути покладені в основу вироку суду, як такі, що підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину.
Таким чином, на підставі досліджених і належно оцінених доказів, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у закінченому замаху на відкрите з корисливих мотивів викрадення чужого майна (грабіж), вчиненими повторно, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у тому, що він 14 лютого 2017 року близько 19:30 год., маючи умисел на відкрите, з корисливих мотивів, викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, проходячи біля будинку № 12-А по вул. Чернігівській в м. Шостка, Сумської області, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_8 та схопився за жіночу сумку, яка висіла у неї на лівій руці, і став виривати її у потерпілої. Коли ОСОБА_4 вдруге різко потягнув за сумку потерпілої ОСОБА_8 , то остання впала на сніг, а ОСОБА_4 , скориставшись даною обставиною та тим, що потерпіла не може чинити йому опір, відкрито вирвав у неї з рук жіночу сумку і став тікати по вул. Прорізній в напрямку вул. Свободи м. Шостка.

Таким чином, ОСОБА_4 відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_8 , а саме:

-сумкою жіночою зі штучної шкіри чорного кольору, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи - 315 грн.;

-гаманцем шкіряним чорного кольору, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи - 195 грн.;

-грошима в сумі 780 грн., які знаходились у гаманці;

-флеш-картою пам`яті на 8 Гб, вартістю відповідно до довідки - 150 грн.;

-косметичкою жіночою, з пудрою марки «СV», тушшю для повік марки «FаbеrІіс», косметичним олівцем для очей марки «Avon», косметичним олівцем для губ, губною помадою марки «Avon», губною помадою марки «Маrу Кеу», які для потерпілої матеріальної цінності не представляють, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1440 грн.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з відкрито викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав. Зазначив, що вказаного злочину не вчиняв. 14 лютого 2017 року о 19:30 год. взагалі не знаходився на вул. Чернігівській.

Вислухавши обвинуваченого, показання потерпілої ОСОБА_8 , перевіривши надані стороною обвинувачення письмові докази, суд прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не доведено, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 91, 368, 370 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення. Вказані дані встановлюються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву.
Зокрема у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», у якому, в свою чергу, міститься посилання на першоджерело - рішення у справі «Авшар проти Туреччини», Європейський суд з прав людини вказав, що доведення «поза розумним сумнівом» має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якого ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стаття 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, на підтвердження обставин висунутого обвинувачення прокурор у судовому засіданні послався на наступні докази, а саме на: протокол прийняття від ОСОБА_8 заяви про вчинення злочину від 14 лютого 2017 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 , висновок товарознавчої експертизи від 01 березня 2017 року, яким досліджувалась вартість викраденого у ОСОБА_8 майна, та довідку про вартість флеш карти на 8 Гб.
Як вбачається з протоколу про прийняття заяви про вчинення злочину, ОСОБА_8 повідомила, що 14 лютого 2017 року невідома особа, знаходячись біля будинку 12 а по вул. Чернігівській, шляхом ривку, відкрито заволоділа майном, що належить ОСОБА_8 , чим завдала їй шкоду у розмірі 1580 грн.
Згідно висновку товарознавчої експертизи від 01 березня 2017 року вартість викраденого у ОСОБА_8 майна (сумки та гаманця) з урахуванням зносу становить 510 грн. Згідно довідки про вартість флеш карти, остання становить 150 грн.
Тобто, вищезазначені докази підтверджується лише подію вчинення злочину, однак жодним чином не пов`язують особу ОСОБА_4 із зазначеним злочином.
Єдиним прямим доказом наданим прокурором, який може вказувати на ОСОБА_4 як на особу, яка його вчинила, є протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_8 , відповідно якого, потерпіла впізнала ОСОБА_4 як особу, що 14 лютого 2017 року відкрито заволоділа її майном. В протоколі вказано, що потерпіла серед пред`явлених їй осіб, може впізнати особу, що викрала у неї майно, за одягом та загальними рисами обличчя.
Разом з тим, допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що дійсно 14 лютого 2017 року йшла по вул. Чернігівський, розмовляла по телефону, в руці у неї була сумка. Вона бачила, що йде спереду хлопець, особливо не звертала на нього уваги. Потім він зрівнявся з нею, різко повернувся і вирвав сумку. Проте, потерпіла зазначила, що обличчя хлопця не бачила. Риси обличчя не розгледіла. В той час було темно. Проміжок дороги освітлювався не зовсім, вона в момент вчинення злочину знаходилась в тіні. На запитання чи бачила вона саме обвинуваченого в момент вчинення злочину, потерпіла відповіла, що ні. Також потерпіла зазначила, що під час пред`явлення до впізнання, ОСОБА_4 був ніби схожий на ту особу, що вчинила злочин, однак з упевненістю стверджувати, що злочин щодо неї вчинив саме ОСОБА_4 , вона не може. В той час, коли проводилась слідча дія, їй здалось, що по одягу, а саме його кольору, та овалу обличчя, ОСОБА_4 схожий на чоловіка, який викрав у неї сумку, однак зазначила, що в той час вона знаходилась в стані сильного душевного хвилювання, і не може обвинувачувати ОСОБА_4 у тому що він вчинив злочин, так як в цьому не впевнена.
Тобто, виходячи з зазначеного, прокурором не надано в розпорядження суду таку сукупність доказів, яка поза розумним сумнівом, на підставі вагомих, чітких і узгоджених між собою даних, доводила б, що ОСОБА_4 винний в чиненні грабежу щодо потерпілої ОСОБА_8 . Суд не може визнати вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину лише на підставі єдиного доказу - протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_8 , оскільки вказаний доказ входить в суперечність (не узгоджується) з поясненнями самої ж потерпілої, яка повідомила суду, що не впізнає ОСОБА_4 як особу, що вчинила щодо неї злочин, і, незважаючи на те, що під час пред`явлення до впізнання вказала, що може впізнати особу за одягом та рисами обличчя, однак в судовому засіданні вказала, що обличчя не бачила і на вулиці було темно, тобто, особливостей як одягу, так і обличчя, які б могли в достовірністю виокремити ОСОБА_4 серед інших осіб, потерпіла бачити не могла.
Таким чином вказаний доказ викликає у суду сумніви.
Будь-яких інших доказів, які б свідчити про те, що ОСОБА_4 винний у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, стороною обвинувачення суду не надано.
В тому числі слід зазначити, що при обвинуваченому речей потерпілої ОСОБА_8 виявлено не було. Більше того, судом з`ясовано, що місцезнаходження вказаних речей органом досудового розслідування не було встановлено взагалі .
За таких обставин, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено ним, а тому суд приходить до переконання про необхідність виправдати ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення злочину обвинуваченим.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер злочину та стадію його вчинення, відсутність наслідків матеріального характеру від вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, наявність тяжкого захворювання, те, що він має постійне місце проживання, на утриманні перебуває малолітня дитина, дані про негативну характеристику за місцем проживання відсутні, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, раніше судимий, не працює.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та відшкодування обвинуваченим потерпілій моральної шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочину (щодо ст. 309 КК України).

Також в сукупності з зазначеним суд бере до уваги позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка в своїй заяві від 09 листопада 2017 року зазначила, що не має претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого та просить його суворо не карати.

З урахуванням наведеного, суд вбачає наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,а тому вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за цей злочин.
Враховуючи призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому залишити в силі.
Крім того, виходячи з положень ст. 5 КК України та ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції закону від № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) ОСОБА_4 в строк відбування покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 15 лютого 2017 року.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції закону від № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення в два дні позбавлення волі.
Продовжити ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Речові докази: жіночу сумку зі штучної шкіри чорного кольору, гаманець коричневого кольору, грошові кошти в сумі 2289 грн, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , паспорт на ім`я ОСОБА_7 , пакет з медичними пігулками, футляр зі штучної шкіри темно-коричневого кольору з окулярами залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1