Справа № 152/1467/17
Провадження1-кп/152/104/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргород Вінницької області в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000205 від 17.07.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 27.06.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 17.09.2012 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.316, ч.1 ст.70, ст.76 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 10 місяців; 12.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 ч.2 ст.15, ч.2ст.185 ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 5 місяців; 12.04.2016 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим, а саме: 27.06.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 17.09.2012 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.316, ч.1 ст.70, ст.76 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 10 місяців; 12.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 ч.2 ст.15, ч.2ст.185 ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 5 місяців; 12.04.2016 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці, маючи не зняту та не погашену судимість, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна.

Так, ОСОБА_3 06.06.2017 року приблизно о 21 годині, перебуваючи на території залізничної станції «Ярошенка», що розташована в селі Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, познайомився з ОСОБА_5 та з ОСОБА_6 , з якими, розпивав спиртні напої, після чого біля 22 години, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , сп`янівши, заснули, а ОСОБА_3 , скориставшись тим, що останні спали та за його діями ніхто не спостерігав, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів, скоїв крадіжку належного ОСОБА_5 мобільного телефону «Samsung Galaxy J1 Ace» моделі «SM-J11OH», який знаходився на лавці поряд з ОСОБА_5 , вартість якого згідно товарознавчої експертизи становить 720,90 грн. Після цього ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 720,90 грн.

Крім того, ОСОБА_3 16.08.2017 року біля 02 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з причепу, який знаходився на вулиці поряд з вказаним домоволодінням скоїв крадіжку належних ОСОБА_8 яблук в кількості 15 мішків загальною вагою 453 кг, вартість 1 кілограма яких згідно товарознавчої експертизи становить 3,80 грн. Після цього ОСОБА_3 разом із викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденими яблуками на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 1721,40 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактів крадіжок, вчинених при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Суду показав, що 06.06.2017 року біля 21 години, він, перебуваючи на території залізничної станції «Ярошенка» в селі Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, зустрівся з ОСОБА_5 та з ОСОБА_6 , з якими, познайомившись, розпивав спиртні напої. Після того, як біля 22 години ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , сп`янівши, заснули він, викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung», який знаходився на лавці поряд з ОСОБА_5 , а також 16.08.2017 року біля 02 години викрав 15 мішків яблук з причепу, який знаходився на дорозі біля одного з будинків по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно сторони судового провадження розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 у суду немає. Суд також роз`яснив обвинуваченому, що у такому разі він позбавляється права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на виклик суду не прибули, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчать повідомлення про вручення їм судових повісток. До суду від потерпілих поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні виду та міри покарання покладаються на розсуд суду (а.п. 15,19).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілих або про відкладення судового розгляду, та можливість за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілих щодо покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій повторно, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 23.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не одноразово судимий, ніде не працює та не навчається, живе за рахунок тимчасових заробітків. Після закінчення 9 класу навчався в Вороновицькому ПТУ за спеціальністю «муляр-штукатур», яке не закінчив у зв`язку із поганим ставленням одногрупників. Під час розмови з обвинувачем було встановлено, що він має труднощі з читанням, письмом, здійсненням простих арифметичних дій. Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради позитивно характеризується за місцем проживання, проте згідно рапорту дільничного інспектора поліції ОСОБА_3 характеризується негативно, часто конфліктує з сусідами; власного житла не має, проживає в будинку, який належить його дядькові разом зі своєю сім`єю. Обвинувачений має співмешканку ОСОБА_9 , 2001 року народження, з якою час від часу проживає в найманих квартирах і з якою, з його слів, має сина; підтримує зв`язки з людьми з антисоціальною поведінкою та раніше судимими. ОСОБА_3 висловлює свої плани на майбутнє, а саме покращити своє матеріально-побутове становище, одружитися та офіційно працевлаштуватися. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) не можливе (а.п. 29 - 31).

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_3 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 3 статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді арешту.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Речові докази по даному кримінальному провадженню згідно з положеннями ст. 100 КПК України підлягають залишенню у власності потерпілих.

За правилами ч.2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 297 грн.
Цивільні позови не заявлялися.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373-376 КПК України суд,
З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на шість місяців.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази: мобільний телефон "«Samsung Galaxy J1 Ace» моделі «SM-J11OH» залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 ; 15 (п`ятнадцять) мішків яблук вагою 453 кг залишити у власності потерпілого ОСОБА_8 .

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 297 (двісті дев`яносто сім) гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1