Справа № 161/6963/17 Провадження № 11-кп/773/73/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, неодруженого, не працює, відповідно до ст. 89 КК України несудимого,
засуджено за:

ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;
ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання в частині взяття його під варту.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
28 червня 2016 року близько 23 год. 50 хв. ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , кримінальне провадження відносно якого закрито, за попередньою змовою між собою, групою осіб, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, проникли у кв. АДРЕСА_2 , та, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_12 , відкрито викрали, належні останній грошові кошти у сумі 1 300 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 32 344 грн., після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 втекли з місця події.
Крім цього, 18 жовтня 2016 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_3 , повторно, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, під приводом скористатися послугами зв`язку за допомогою телефону неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 , шляхом обману, шахрайським шляхом, заволодів її мобільним телефоном, марки «Nokia», моделі 305 ASHA, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 1 200 грн., з сім- карткою оператора «МТС Україна», вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти у сумі 30 грн., з карткою пам`яті, об`ємом 4 Гб., вартістю 100 грн., чим спричинив ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1 340 грн.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, обвинувачений ОСОБА_8 вважає призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Посилається на те, що повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував заподіяні збитки. Вказує, що є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання. Стверджує, що насильства до потерпілих не застосовував, а останні не наполягали на призначенні йому суворої міри покарання. Вважає дані обставини пом`якшуючими та просить застосувати до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинувачених, захисників, законного представника обвинуваченого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора, який її заперечив, потерпілих, які покладалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 і ч. 2 ст. 190 КК України та висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднаному з проникненням у житло, та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочини, які за ступенем тяжкості належать до категорії середньої тяжкості та тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Збитки потерпілій ОСОБА_12 не відшкодовані. Остання щодо покарання покладалася на розсуд суду. ОСОБА_13 збитки ОСОБА_8 відшкодував після проголошення вироку. Перша просила не позбавляти його волі.
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання, наведені в апеляційній скарзі, про неврахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як молодий вік обвинуваченого. Визнання пом`якшуючих обставин, не вказаних у ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.
На думку апеляційного суду, з достатньою повнотою судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин у повнолітньому віці, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, обставини та характер грабежу до особи похилого віку, із застосуванням насильства та проникненням у житло.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна вважати надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Наведені в апеляції твердження, на думку апеляційного суду, не є підставою для застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року щодо нього без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.
Головуючий
Судді