Справа № 202/3631/15-к
Провадження № 1кп/202/6/2018
УХВАЛА
Іменем України
11 січня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

-ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 ;ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України КК України,

-ОСОБА_11 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187; ч.2 ст. 146; ч.2 ст.353; ч.4 ст. 358; передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України,

-ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 чт.187; ч.2 ст. 146; передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України , суд

в с т а н о в и в:

Захисниками заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 яке мотивовано тим, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням тривалості розгляду справи, не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, а також про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, прокурор стверджує, що є підстави для тримання обвинувачених під вартою, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, можуть ухилятись від правосуддя та перешкоджати судовому розгляду, звернув увагу про розгляд справи з належною ретельністю, просив враховувати складність цієї справи.

Потерпілий та обвинувачені підтримали клопотання, посилаючись на тривале, поза розумні строки, знаходження обвинувачених під вартою, обвинуватили висловили свою думку в письмових клопотаннях.

Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, потерпілого, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинувачених під вартою становить три роки та майже два місяці, у разі визнання їх винними, то відповідно до ч.2 ст.5 КК України, яка передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, повинна застосовуватись ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а це вже шість років та чотири місяці.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж, такі підстави мають бути чітко сформульовані у відповідних рішеннях національних судів ( рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 61). Однак у цій справі таких підстав навести вже неможливо, оскільки при розгляді кримінального провадження змінено два склади суду, в тому числі і у зв`язку із закінченням повноважень одного з суддів. Суд змушений був декілька разів допитувати всіх свідків обвинувачення, потерпілого, який наполягає на звільненні обвинуваченого з під варти, суду залишилось тільки дослідити докази та допитати обвинувачених.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинувачених відсутній, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_12 , то суду відомо, що окрім обвинувачення, що знаходиться на розгляді, він підозрюється у вчинені іншого особливо тяжкого злочину, передбаченого статтею 115 ч.2 КК України, що посилює ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, тому суд у задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_12 відмовляє.

Таке судове рішення відповідає вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки презумпція невинуватості, поваги до особистої свободи цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити права обвинуваченого, високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_10 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146, ч.2 ст.353;ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому з 20.00 години до 09.00 години залишати житло за адресоюАДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 10.03. 2018 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 10.03.2018 року.
ОСОБА_11 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ч.2 ст. 146; ч.2 ст.353; ч.4 ст. 358;ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому 20.00 години до 09.00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 10.03. 2018 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 10.03. 2018 року.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем проживання обвинувачених.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.
У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.4 чт.187; ч.2 ст. 146;ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3