В И Р О К
Іменем України
20 квітня 2018 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Котельня, Андрушівського району, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 та визнане судом доведеним.
У період з 10 лютого по 11 лютого 2017 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 разом з потерпілим ОСОБА_7 перебували в одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , де в обвинуваченого раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_7 декілька ударів руками та ногами по тілу, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця і 5 саден передньої грудної стінки, множинних саден правої гомілки, переломів 4, 6, 7, 8 ребер зліва та хрящової частини 7, 8 ребер зліва, а також крововиливу у прилеглі м`які тканини.
У подальшому в період з 12 лютого по 15 лютого 2017 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись із потерпілим у кімнаті будинку за вищевказаною адресою, умисно наносив йому численні удари руками і ногами по тілу, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та садна правої щоки, садна лівої скроневої ділянки, множинні садна передньої грудної стінки та лівого плеча, восьми саден лівої гомілки, забійної рани першого пальця лівої ступні, синця правої поперекової ділянки, садна в ділянці лівої лопатки.
Крім цього, продовжуючи злочинні дії, у період з 15 лютого по 16 лютого 2017 року, у невстановлений час, ОСОБА_4 , знаходячись із потерпілим ОСОБА_7 у згаданому будинку, наносив останньому множинні удари руками і ногами по тілу, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді субкон`юктивального крововиливу лівого ока, синців навколо правого та лівого ока, забійної рани верхньої повіки лівого ока, забійної рани лівої брови, забійної рани, синця та двох саден лівої лобної ділянки, двох синців на чолі, забійної рани правої брови, синця та двох саден спинки носа, двох саден лівого та чотирьох саден правого крила носа, синця і двадцяти саден правої щоки та правої бокової поверхні шиї, двох синців та трьох саден правої вушної мушлі, синця проекційного тілу нижньої щелепи справа та двох саден в ділянці правого плечового суглобу, синця та трьох саден правого плеча, восьми саден в ділянці правого ліктьового суглобу, синця та десяти саден правого передпліччя, синця передньої грудної стінки зліва, синця в ділянці проекції реберної дуги зліва, двох синців і двох саден в ділянці лівого плечового суглобу, синця лівого плеча, десяти саден в ділянці лівого ліктьового суглобу, синця та тринадцяти саден лівого передпліччя, саден лівого стегна, восьми саден лівого колінного суглобу, саден лівої гомілки, п`ятнадцяти саден в ділянці правого колінного суглобу, саден в ділянці правого гомілково-ступневого суглобу, садна правої ступні, синця лівої бокової поверхні грудної клітки, забійної рани та крововиливу в м`які тканини в тім`яній ділянці зліва, крововиливу в м`які тканини тім`яної ділянки голови.
Не припиняючи протиправної поведінки, 16 лютого 2017 року ОСОБА_4 в одній з кімнат цього ж будинку, з метою спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому численні удари ногами і руками по тілу, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця лівої щоки, крововиливу в м`які тканини та під апоневроз лівої лобно-скроневої ділянки, двох крововиливів у м`які мозкові оболонки, крововиливу під тверду мозкову оболонку справа, крововиливу в бічні шлуночки головного мозку, лінійного перелому кісток склепіння черепа, крововиливу у м`які тканини передньої грудної стінки справа, переломів 5, 10, 11, 12 ребер зліва і 4, 5, 6 ребер справа з крововиливами в прилеглі м`які тканини, крововиливів в стінку перикарду (серцевої сорочки), забою лівого шлуночка серця, перелому лівого ріжка під`язикової кістки та крововиливу в прилеглі м`які тканини, синця правої бокової поверхні шиї.
Вищеописані тілесні ушкодження у своїй сукупності призвели до розвитку комбінованого шоку, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_7 .
Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Пояснення учасників кримінального провадження.
У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні згаданого злочину не визнав та пояснив, що вночі 13, або 14 лютого (точного дня не пам`ятає), він спав у кімнаті будинку за вищевказаною адресою і відчув дотик до ноги рукою. З просоння, не умисно, він махнув ногою та випадково вдарив таким чином ОСОБА_7 , з яким мешкав разом. Від цього удару останній вдарився ногою об ліжко, впав на підлогу та розбив голову. Він допоміг ОСОБА_7 піднятися, зняв з нього закривавлену сорочку і обробив рану на голові. Стверджував, що не бив потерпілого та припустив, що синці та садна на його тілі могли утворитися коли він підіймав ОСОБА_7 з підлоги. Упродовж наступних двох днів ОСОБА_7 лежав на матраці та скаржився на біль у грудях, а 16 лютого 2017 року коли потерпілий нерухомо лежав на підлозі, він зрозумів, що останній помер, про що по телефону розповів секретарю сільської ради та попросив повідомити родичів ОСОБА_7 . Цього ж дня до будинку приїхали рідні потерпілого, а після них працівники поліції. Категорично заперечував нанесення потерпілому будь-яких умисних тілесних ушкоджень та стверджував, що синці та садна на тілі ОСОБА_7 могли виникнути внаслідок неодноразового падіння останнього на підлогу.
За показаннями потерпілої ОСОБА_6 її батько ОСОБА_7 проживав разом зі своїм пасинком ОСОБА_4 у с. Липки Попільнянського району, Житомирської області. ОСОБА_4 систематично бив батька, а тому вона бачила на ньому синці та інші сліди побоїв. Одного разу ОСОБА_7 із травмами забрали до лікарні. У лютому 2017 року їй повідомили про смерть батька і вона поїхала у с. Липки, де односельчани розказали, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_4 . Просила суворо покарати обвинуваченого.

За свідченнями сусідів обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у 2015 та 2016 роках вони неодноразово бачили на ОСОБА_7 тілесні ушкодження від побиття його ОСОБА_4 . А коли потерпілого забрала швидка із численними травмами, він розказав їм, що його побив ОСОБА_4 . При цьому вони категорично заперечували утворення на потерпілому тілесних ушкоджень від падіння останнього навзнак.

ОСОБА_10 , яка є племінницею потерпілого, розповіла, що декілька років назад до неї телефонувала ОСОБА_9 , яка попрохала її приїхати у с. Липки, у зв`язку з тим, що вона чула крик потерпілого ОСОБА_7 з його помешкання, після якого останній декілька днів не виходив з будинку. Приїхавши у село, вона побачила як потерпілого з тілесними ушкодженнями забирає швидка до лікарні. Останній розповів їй, що його побив ОСОБА_4 . Зауважила, що часто бачила потерпілого побитим.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали, що їм відомі неодноразові випадки побиття ОСОБА_7 саме обвинуваченим. Крім цього 16 лютого 2017 року вони разом з фельдшером приїхали до будинку, де мешкали ОСОБА_4 із потерпілим, та побачили як останній лежав на підлозі, вкритий ковдрою, без ознак життя та із множинними синцями і саднами на тілі, після чого ОСОБА_11 викликала поліцію. Фельдшер оглянула потерпілого та констатувала його смерть. При цьому ОСОБА_12 зауважив, що у 2012 році ОСОБА_4 написав йому розписку за фактом вчинення неправомірних дій щодо потерпілого, у якій зобов`язувався більше не застосовувати до ОСОБА_7 фізичну силу.

Докази, які підтверджують висунуте ОСОБА_4 обвинувачення.
Незважаючи на те, що ОСОБА_4 не визнав себе винним у заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, винуватість обвинуваченого у вчиненні наведеного злочину повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами. Зокрема, показами потерпілої та свідків, які вказували на неодноразове побиття ОСОБА_4 потерпілого, а також знущання над ним протягом тривалого часу.

Крім цього, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 16 лютого 2017 року, згідно якого під час огляду будинку АДРЕСА_1 в одній із кімнат будинку виявлено труп ОСОБА_7 , на тілі якого численні синці та садна (а.к.п. 3-12, т.2).

Крім цього, при розтині трупа ОСОБА_7 у приміщенні моргу Попільнянської ЦРЛ, в останнього виявлено перелом кісток черепа, перелом 4-8, 10-12 ребер зліва, перелом 5,6 ребер справа, крововилив у стінку серцевої сорочки, перелом лівого ріжка під`язикової кістки, що доводиться протоколом огляду місця події від 17 лютого 2017 року (а.к.п. 1-2, т.2).

Згідно із лікарським свідоцтвом №123 від 17 лютого 2017 року смерть потерпілого ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від тупої поєднаної травми тіла, що призвела до комбінованого шоку (а.к.п. 201, т.1).

Вищеописані тілесні ушкодження на тілі потерпілого узгоджуються із висновком експерта №21 від 14 квітня 2017 року, за яким під час дослідження трупа ОСОБА_7 на його тілі були виявлені наведені у вироку тілесні ушкодження.

Дані тілесні ушкодження, у своїй сукупності, призвели до розвитку комбінованого шоку, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_7 настала від комбінованого шоку, до котрого призвели багаточисельні ушкодження м`яких тканин голови, шиї, тулуба та кінцівок, перелом ріжка під`язикової кістки, множинні переломи ребер справа та зліва, крововиливи в перикард, забій серця, перелом кісток склепіння черепа, крововиливи під оболонки та в бічні шлуночки головного мозку.
Ці тілесні ушкодження могли утворитись як внаслідок нанесення ударів руками та ногами людини, так і в результаті нанесення ударів іншим твердим тупим предметом. При цьому експерт вказав, що, розглядаючи дані тілесні ушкодження в сукупності, можливість їх утворення внаслідок будь-якого падіння чи заподіяння власноруч - виключається.
Смерть ОСОБА_7 настала в межах 12-14 годин до часу судово-медичного дослідження трупа.
В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 знаходився в такому положенні, в якому ділянки з ушкодженнями були б доступні травмуючому впливу. Взаєморозташування потерпілого та особи, яка заподіяла тілесні ушкодження було таким, при якому ділянки тіла з ушкодженнями були б доступні травмуючому впливу. Після початку отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати весь спектр активних дій (бігати, ходити, повзати, говорити, тощо), на протязі тривалого періоду часу, який обчислюється добами, коли діяли компенсаторні механізми організму. Разом з тим після отримання тілесних ушкоджень у вигляді перелому кісток склепіння черепа з ушкодженням головного мозку, потерпілий ОСОБА_7 не міг виконувати активних дій через можливу втрату свідомості.
На думку експерта, за умови своєчасного надання спеціалізованої та кваліфікованої медичної допомоги, врятувати життя потерпілому було б можливо (а.к.п. 171-175, т.1).
Факт завдання ОСОБА_4 потерпілому тілесних ушкоджень доводиться також протоколом огляду місця події від 17 лютого 2017 року, згідно із яким у кімнаті будинку за вищевказаною адресою, де проживали лише обвинувачений із потерпілим, виявлені речі та предмети зі слідами речовини бурого кольору, а саме: дві чоловічі сорочки, штори, поверхня дверей та підлоги кімнати, матрац, подушка і рушник (а.к.п. 202-210, т.1)

Разом з тим, як зазначено у висновку експерта №23 від 09 березня 2017 року, при обстеженні ОСОБА_4 у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді 9-ти саден лінійної форми на задній поверхні шиї, вкриті коричневою виступаючою кіркою, садна правого передпліччя, 4-х саден лівої надключичної ділянки лінійної форми, що утворилися від дії тупих твердих предметів, в межах 2-х діб до часу судово-медичного обстеження, могли утворитися внаслідок «штовханини, конфлікту з іншою особою» та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.к.п. 181, т.1)
Таким чином, доводи обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілому тілесних ушкоджень, а лише один раз, із необережності вдарив його ногою, а також щодо причин появи у потерпілого синців та саден внаслідок його падіння на підлогу, повністю спростовуються висновком експертизи дослідження трупа ОСОБА_7 . А наявність на шиї, передпліччі, надключичної ділянки тіла ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, їх форма, розміри та розміщення, згідно висновку експерта №23, доводить наявність на тілі обвинуваченого слідів боротьби при намаганні потерпілого ОСОБА_7 оборонятися під час його побиття ОСОБА_4 . На переконання суду, покази обвинуваченого щодо його непричетності до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, є захисною позицією останнього з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
З огляду на судову практику, що викладена у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).

Отже, на підставі названих доказів, судом достовірно було встановлено, що обвинувачений умисно наносив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження та усвідомлював, що завдані ним удари можуть спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Щодо настання смерті потерпілого, внаслідок заподіяних йому цих тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 поставився байдуже.
Таким чином, оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння потерпілому ОСОБА_7 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього.
Мотиви призначення покарання, а також мотиви прийняття рішення щодо речових доказів та запобіжного заходу.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винного, який вважається не судимим, за місцем реєстрації характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення ОСОБА_13 злочину щодо особи похилого віку.

Наявність в обвинувальному акті такої обтяжуючої обставини як настання тяжких наслідків від злочину не ґрунтується на вимогах закону з огляду на наступне.

За правилами ст. 67 КК України вбачається, що під тяжкими наслідками, завданими злочином, розуміються ті суспільно небезпечні (майнові, фізичні, моральні та інші) зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які викликані вчиненням злочину, але виходять за межі його складу. Визнання наслідків вчиненого злочину тяжкими віднесено до компетенції суду, за винятком тих випадків, де вони прямо зазначені у відповідних статтях Особливої частини КК України.

Разом з тим, настання смерті потерпілого є кваліфікуючою ознакою інкримінованого ОСОБА_4 злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, а тому не може бути врахованою судом як обставина, що обтяжує покарання (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року).

Суд також бере до уваги відсутність у обвинуваченого критичної оцінки скоєного ним злочину, категоричну позицію потерпілої, яка узгоджується із міркуванням прокурора про необхідність призначення ОСОБА_4 довготривалого реального покарання у виді позбавлення волі, а також те, що наслідком вчиненого останнім злочину стало позбавлення життя людини, яке за Конституцією України визнається найвищою соціальною цінністю.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі.
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

З огляду на особу ОСОБА_4 , беручи до уваги ухилення його від суду та перебування у розшуку під час судового розгляду, з метою запобігання уникнення обвинуваченого від відбування призначеного реального покарання, суд дійшов висновку про необхідність залишення останньому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 16 лютого 2017 року, зарахувавши у цей строк час перебування його під вартою до 20 червня 2017 року (включно) день за два, а з 21 червня 2017 року день за день, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №2046-19 від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».

Речові докази, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Попільнянського ВП, а саме:
труси, спортивні штани чорного кольору повернути ОСОБА_4 ;
2 сорочки, 2 пари штор, наволочки, рушник, зішкреби зі стінок кімнат будинку знищити.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського району протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Потерпілій, яка не була присутньою в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: