Справа № 357/6609/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/265/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 22.02.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянина України, одруженого, працюючого головою правління ПАТ «Техмашремонт», із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ухвали суду, 06.07.2014 року близько 16 год. 04 хв. обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи на проїзній частині дороги у дворі житлового будинку в АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_7 , які виникли в результаті того, що останній вдарив рукою по боковому водійському склі його автомобіля, із метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , підійшов до останнього та умисно наніс один удар правою рукою в обличчя, а саме в область лівої щоки та один удар правою рукою в ліву руку, а саме в область променезапясткового суглоба, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у слизову оболонку лівої щоки, синця лівого променезапясткового суглоба, садна лівого ліктьового суглоба.

Вказане рішення мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_9 у суді першої інстанції подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, адже з дня вчинення ним злочину 06.07.2014 року минуло більше двох років.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_9 є злочином невеликої тяжкості, від 06.07.2014 року минуло більше двох років, тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, незалежно від того, в якій стадії кримінального процесу перебуває кримінальна справа щодо цієї особи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням потерпілим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.01.2018 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законута призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності місцевий суд не з`ясував чи визнає обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, чи дійсно строк давності закінчився, чи не зупинявся він або не переривався. Також, міськрайонним судом не роз`яснено обвинуваченому наслідків звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин.

Крім того, місцевий суд не вказав жодних висновків, які б підтверджували чи спростовували докази вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та у резолютивній частині ухвали не зазначив про закриття кримінального провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_9 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін та закрити кримінальне провадження відносно нього.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вину у пред`явленому обвинуваченні не визнає, але надав згоду місцевому суду на закриття кримінального провадження, що не є тотожними поняттями, адже законодавством не встановлено обов`язку обвинуваченого визнати свою вину для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, судом першої інстанції було роз`яснено наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили закрити дане кримінальне провадження, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з абз.1,2 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Однак, зазначених вимог судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Із матеріалів кримінального впровадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке згідно положень ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Частиною 1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як видно з абз.2 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення - 06.07.2014 року минуло два роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду та не вчинив нового кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконання, що міськрайонний суд обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

Однак, згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Із п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України вбачається, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не закрив кримінальне провадження, чим порушив вимоги вказаних вище норм закону, тобто допустив істотне порушення норм кримінального процесуального закону.
У цій частині апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги потерпілого та вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 і на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України закрити кримінальне провадження №0000588 від 13 лютого 2015 року відносно нього.

Водночас, посилання апелянта на те, що місцевим судом не було роз`яснено ОСОБА_9 наслідків звільненні від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного підтвердження, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та показаннями обвинуваченого в апеляційному суді.

Разом із цим, у нормах чинного законодавства відсутнє положення про обов`язок обвинуваченого визнати свою вину, щоб закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.284, 404, 407, 408, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Задовольнити клопотання ОСОБА_9 на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України закрити кримінальне провадження №0000588 від 13 лютого 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Головуючий :
Судді: