Справа № 137/1067/16-к
Провадження №11-кп/772/1088/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянув 16 листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000018 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві власності майна з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю строком на три роки.

Позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання старшого лейтенанта поліції.

Вирішені питання із судовими витратами та речовими доказами.

за участю прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 07.11.2015 наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1 призначено на посаду слідчого Літинського відділення поліції Хмільницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Згідно п.2 примітки до ст.368 КК України являється службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, в особистих інтересах з метою незаконного збагачення, з використанням наданої йому влади вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.368 КК України, а саме одержання службовою особою яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди за наступних обставин. ОСОБА_6 діючи умисно, в особистих інтересах, з метою незаконного збагачення, з використанням наданої йому влади перебуваючи у приміщенні Торговельного комплексу «Корона», що розташований за адресою с. Селище Літинського району Вінницької області по вул. Центральній,1, 25.01.2016 у проміжок часу з 17-00 годин до 17-30 годин одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 1 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України, станом на 25.01.2016 становить 24 792,16 гривень, за не притягнення її сина ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000372 від 18.11.2015 тобто за вчинення дій в інтересах третьої особи з використанням наданої йому влади.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду із-за м`якості призначеного покарання та ухвалення нового вироку, із призначенням обвинуваченому 8 років позбавлення волі та конкретизацією додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Апеляційна скарга обвинуваченого містить прохання про зміну вироку суду в частині юридичної оцінки скоєного, перекваліфікації його дій на частину 1 статті 190 КК України, із призначенням покарання в межах санкції зазначеного закону, посилаючись на зроблену судом неналежну юридичну оцінку скоєного.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого, його адвоката, підтримавших доводи поданої ними апеляційної скарги; міркування прокурора щодо безпідставності апеляційних вимог обвинуваченого та просив задовільнити апеляційну скаргу прокурора; виступи їх всіх в судових дебатах в підтримання висловлених ними позицій; дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про зміну вироку лише в частині конкретизації додаткового покарання, пов`язаного із позбавленням права обвинуваченого обіймати посади пов`язані з виконанням ним функцій в правоохоронних органах.

Не спростовуючи обставин встановлених судом у вироку, доведеність вини, належність, допустимість і достовірність залучених сторонами кримінального провадження доказів, обвинувачений просив визнати його дії не як одержання неправомірної вигоди в інтересах третьої особи, а як шахрайство вчинене відносно ОСОБА_9 за дії, які він не міг вчинити, а тому просив кваліфікувати їх за частиною 1 статті 190 КК України.

Переглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, суд не може згодитися із зазначеними доводами обвинуваченого із наступних підстав.

ОСОБА_6 свою вину протягом досудового і судового слідства не визнавав та пояснював, що із ОСОБА_9 він зустрічався в кафе «Корона», обіцяв їй зустріч із потерпілим по справі її сина, роз`яснював наслідки по справі, призначення можливого покарання, але заперечував, що брав гроші від ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції переглядає законність прийнятого рішення судом першої інстанції на підставі доказів, наданих сторонами, залучених до кримінального провадження та оцінених судом.

Із нормативних приписів заборони одержувати незаконну винагороду, визначення яких міститься в статті 368 КК України випливає, що посадова особа при здійсненні своїх повноважень, не вправі отримувати будь-яку винагороду за виконання чи невиконання своєї роботи.

Саме із цих вимог місцевий суд виходив при розгляді кримінального провадження.

Також, Верховній Суд України в постанові Пленуму від 26 квітня 2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» роз`яснив, що відповідальність за одержання хабара настає за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданих їй організаційно-розпорядчих обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити такі дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до вчинення їх іншими посадовими особами.

До компетенції слідчого, відповідно до норм КПК, входили повноваження по закриттю кримінального провадження з підстав, визначених КПК. До оголошення підозри ОСОБА_10 , що мало місце в даному випадку, для закриття слідчим кримінального провадження погодження із прокурором чи начальником слідчого відділу не вимагалось.

При дослідженні доводів апеляційної скарги обвинуваченого суд виходив із того, що одержувач незаконної винагороди, слідчий ОСОБА_6 , не міг не розуміти за що він отримує кошти, а саме за те, що він використовує можливості своєї посади.

Повноваження посади слідчого, його можливості, усвідомлювалися не лише ним самим, а і особою, яка до нього звернулася ОСОБА_9 .

Оскільки факти передачі і отримання хабара за обставин, зазначених у вироку, не оспорюються, ці дії вірно розцінені судом, як одержання неправомірної вигоди.

Посилання обвинуваченого у скарзі, що він не вчиняв будь-яких дій в інтересах третіх осіб, не виключає наявність у діях складу інкримінованого злочину, оскільки він своїми порадами і настановами допомагав сину ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності за скоєне ним правопорушення.

Зважаючи, що службова особа ОСОБА_6 , мав умисел на заволодіння коштами ОСОБА_9 та вчиняв дії в інтересах її сина без обману, без неправдивої інформації, із намаганням зробити все можливе щоб допомогти уникнути відповідальності, безпідставно кваліфікувати його дії за ч.1 ст.190 КК України.

Ніяких шахрайських дій при цьому ОСОБА_6 не скоював, про них раніше, до подачі апеляційної скарги не згадував, не вчиняв будь-яких дій з тим, щоб переконати ОСОБА_9 у достовірності обману.

А тому, суд не може згодитися із доводами обвинуваченого, що він заволодів коштами в сумі однієї тисячі доларів США, які виявились імітаційними, шахрайським шляхом.

Апеляційний суд також не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора та ухвалення нового вироку із призначенням ОСОБА_6 більш суворого покарання.

П`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, позбавленням спеціального звання та права займати посади в правоохоронних органах на три роки є достатнім і необхідним покаранням для виправлення і попередження скоєння інших злочинів.

Незважаючи, що ОСОБА_6 визнав обставини обвинувачення, свою вину в цьому лише в апеляційній скарзі та на стадії її розгляду, розкаявся у вчиненому, що слід врахувати, оскільки каяття запізнілим не буває, але зазначене не впливає на обране покарання.

Диспозицією статті 368 КК України уже закладені не лише суспільна небезпечність вчиненого, а і наслідки скоєного.

Тому і передбачена сувора санкція закону за яким ОСОБА_6 засуджений.

На переконання суду, обвинуваченому за скоєне визначене необхідне і достатнє покарання, яке відповідає вимогам статті 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє відображення в обраному обвинуваченому покарання.

Тому, немає підстав врахувати їх повторно, а відтак відсутні підстави до його зміни в бік посилення, як про це просив прокурор.

Разом з тим, додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади чи займатися певною діяльністю визначена обвинуваченому не конкретне та таке, що позбавило б ОСОБА_6 займатися іншою діяльністю протягом трьох років, що не узгоджується із вимогами статті 55 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

В зв`язку з чим, вирок суду в цій частині слід змінити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення додаткового покарання змінити, зазначивши в резолютивній частині вироку, в якості додаткового покарання про позбавлення обвинуваченого права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та будь-яких посад в правоохоронних органах та займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням функцій органів державної влади строком на три роки.

У решті оскаржуваний вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: