АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/636/17 Справа № 694/1330/16-к Категорія: ч. 1ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника в режимі

відеоконференції з

Ватутінським міським судом ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, інвалід ІІІ групи, не судимий в силу ст. 89 КК України, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13.06.2016 року (дата його затримання )по 16.06.2017 року.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1232,24 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 10.06.2016 року близько 21.00 год., знаходячись в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту зі співмешканкою ОСОБА_10 , що раптово виник на грунті особистих неприязних відносин, маючи на меті умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , вихватив з її правої руки кухонний ніж, та умисно наніс удари в життєво важливі органи людини, а саме: один удар в область грудної клітки та один удар в область живота, а потім не менше семи ударів в область шиї, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням діафрагми, проникаючого колото-різаного поранення живота та колото-різаної рани шиї з ушкодженням великих судин шиї, м`язів шиї та гортані, що згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також заподіяв колото-різані рани шиї та пальця лівої кисті, що згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок заподіяння ОСОБА_7 колото-різаної рани шиї з ушкодженням великих судин шиї, м`язів шиї та гортані, що ускладнилось гострою крововтратою, протягом 3 хвилин наслала смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 був змушений захищатись від дій ОСОБА_10 та діяв в стані необхідної оборони, боячись за своє життя, випадково перевищив її межі і тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України. Потерпіла постійно провокувала конфлікти та сварки в силу свого неспокійного та агресивного характеру, що підтверджується показами свідків. Також зазначає, що на передній поверхні живота ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження, які могли утворитися внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень ножем. ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи, погано ходить і коли потерпіла взяла до рук ножа та накинулась на нього - він не мав можливості втекти від неї та цим самим припинити її протиправну поведінку.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин справи та доведеності вини ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з ухваленням нового вироку, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що судом в повній мірі не враховано дані про особу обвинуваченого, а саме - його посередню характеристику, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 , який просив вирок суду скасувати та закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України в порядку ст. 417 КПК України, та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора області та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він захищався від дій потерпілої, та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; переглянувши вирок суду відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_10 , підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , як в суді першої так і апеляційної інстанції, про те, що 10.06.2016 року він знаходився вдома, близько 20.30 год. додому прийшла його співмешканка ОСОБА_10 , між ними виникла побутова сварка, вона не впускала його до будинку, але він ногою притримав двері та силоміць зайшов до будинку. Під час сварки ОСОБА_10 два рази його вдарила ножем, після чого він схватив зі столу інший ніж і наніс їй два удари в область живота, скільки наніс ударів - не пам`ятає. Зрозумівши що накоїв - хотів повіситися, намагався порізати собі вени на руках. Наступного дня до нього додому заходив сусід ОСОБА_11 , але він йому нічого про смерть потерпілої не говорив, а сказав, що баби вдома немає. Працівники поліції виявили труп останньої на третій день, він їм сам сказав, що баба лежить в хаті вбита. Під час спільного проживання у них часто виникали сварки, а також були бійки.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 , які вона давала в суді першої інстанції, про те, що останній раз вона бачила свою матір ОСОБА_10 10.06.2016, після чого на протязі трьох днів її не бачила та не могла до неї додзвонитись, запитувала у сусідів і родичів, але вони теж її не бачили. 13.06.2016 вона зателефонувала до поліції та повідомила про зникнення матері. Приїхавши з працівниками поліції до будинку, де проживала її матір, побачили, що на подвір`ї сидить ОСОБА_7 , який повідомив, що вбив бабу. Також, пояснювала, що її мати з обвинуваченим проживали не дуже добре. Знає, що мати бувало била ОСОБА_7 , але через те, що він перший ображав та бив її, у неї колись був потрійний перелом щелепи, бив її ножем, була перерізана рука, за що він сидів у в`язниці. Перед загибеллю мати їй розповідала, що ОСОБА_7 став агресивним. Вона казала, що хоче здати його в притулок після того, як йому виповниться 60 років, через що він мабуть і розлютився.

Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , даними в суді першої інстанції, згідно яких вони перебували на службі в поліції , після отримання виклику на № 102 від ОСОБА_12 про зникнення її матері, вони виїхали на місце, де було встановлено, що у дворі будинку знаходився обвинувачений ОСОБА_7 , який повідомив, що зарізав ОСОБА_10 , перерізавши їй горло і вона лежить в хаті. Крім того, свідок ОСОБА_14 давав показання про те, що коли вони приїхали на місце події - ОСОБА_7 пояснював, що ОСОБА_10 кидалась на нього з ножем, а він вихватив ножа та її зарізав. Коли ОСОБА_7 возили на судово-медичну експертизу з приводу його тілесних ушкоджень, він пояснював, що тілесні ушкодження на животі йому нанесла ОСОБА_10 , а рани на руках спричинив собі сам. Про наявність на місці події іншого ножа він не чув.

Показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , даними в суді першої інстанції, які являються сусідами обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_10 , згідно показань яких між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 часто виникали сварки, хто був їх ініціатором пояснити не могли, однак ОСОБА_7 часто ображав то бив потерпілу, до них неодноразово приїздили працівники поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_21 , даними в суді першої інстанції, про те, що під час огляду домоволодіння потерпілої був знайдений лише один ніж на підлозі у веранді будинку, про існування іншого ножа обвинувачений не вказував.

Даними протоколу огляду місця події від 13.06.2016 року та фототаблицями до нього, згідно яких в ході огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_10 зі слідами поранень (т. 2 а.п. 1-17);

Даними протоколу огляду предмету від 15.06.2016 року та фототаблицею до нього, в ході якого був оглянутий металевий ніж з дерев`яною ручкою та який був досліджений, як речовий доказ, в ході судового розгляду судом першої інстанції (т.2 а.п. 18-19);

Даними протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 14.06.2016 року з фототаблицями до нього, висновку судово-медичної експертизи № 05-9-02/119 від 14.06.2016 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 05-9-02/119-15 від 13.09.2016 року, згідно яких причиною смерті ОСОБА_10 є гостра крововтрата, яка розвинулася як ускладнення різаної рани шиї з ушкодженням великих судин шиї, яка виникла від не менше чим семикратної дії плаского, колюче-ріжучого знаряддя. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок колото-різаної рани шиї № 3 з ушкодженням судин шиї. Також, на тілі потерпілої були виявлені поранення, спричинені від дії плаского колюче-ріжучого знаряддя: колото-різана рана шиї з ушкодження великих судин шиї, м`язів шиї та гортані; колото-різані рани шиї та пальця лівої кисті; проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодження діафрагми; проникаюче колото-різане поранення живота, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; колото-різані рани шиї та пальця лівої кисті носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Колото-різані рани, виявлені на тілі ОСОБА_10 , вона могла отримати від ударів ножем металевий клинок якого має близько 10 см довжини та 2 см ширини клиноподібної форми. Смерть потерпілої ОСОБА_10 після нанесення рани № 3, виявленої на шиї, настала до 3-х хвилин та потерпіла могла виконувати якісь дії в цей час. В крові трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 1.14 проміле, що відносно живих осіб відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_10 , могли утворитися при обставинах та механізмі вказаних ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту 14.06.2016 року (т. 2 а.п. 20-25, 81-82, 83-85);

Даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 14.06.2016 з участю підозрюваного ОСОБА_7 , з відеозаписом до нього, на яких зафіксовано обставини спричинення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, в тому числі ОСОБА_7 показував - куди він наносив потерпілій удари ножем в область живота та шиї.(т. 2 а.п.39-48).

Даними висновку судово-психіатричної експертизи № 357 від 14.09.2016, відповідно до якого, ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, а виявляє психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності з легким когнітивним зниженням і загостренням особистісних розладів емоційно-нестійкого типу, що при збереженні у нього здатності до вольової регуляції своєї поведінки, критичних і прогностичних функцій свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики, що також свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними. (а.п. 89-93 т. 2);

Враховуючи висновки судово-медичних експертиз та інші докази по справі колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що нанесення обвинуваченим ударів ножем в життєво важливі органи потерпілої не менше семи ударів в область шиї та декілька ударів в область грудної клітки та живота, свідчить про направленість умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений і його дії за 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що вбивство потерпілої ОСОБА_10 було скоєно ОСОБА_7 в стані необхідної оборони при перевищенні її меж, умислу спрямованого на вбивство потерпілої у обвинуваченого не було, він захищався від дій потерпілої, яка спричинила йому тілесні ушкодження та те, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, є безпідставними, об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме : протоколом слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_7 розповів про події, які відбулися 10.06.2016 року між ним та ОСОБА_10 , та показав, як та в які частини тіла наносив їй удари ножем (т. 2 а.п. 39-48), показаннями обвинуваченого в суді першої інстанції, показаннями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , а також даними, переглянутих в суді першої інстанції відеозаписів допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.06.2016 року та слідчого експерименту за його участю від 14.06.2016 року , даними висновків судово медичних експертиз та іншими вищепереліченими доказами .

За змістом статті 36 КК необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження сварки та бійки між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 були звичними для них, тому сварка, яка виникла між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 10.06.2016 близько 21 години, відповідала укладу їх спільного проживання, що також підтверджується показаннями свідків - сусідів, допитаних в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Як зазначає обвинувачений ОСОБА_7 в своїх показаннях в суді першої та апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_10 прийшла додому напідпитку, в них виникла сварка в ході якої потерпіла нанесла йому два удари ножем в область живота, після чого він схватив зі столу іншого ножа з дерев`яною колодкою та наніс їй два удари в область живота, що було далі - не пам`ятає.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про нанесення йому ножових поранень потерпілою в область живота є безпідставними та спроствуються висновком експерта № 05-09-01/251 від 14.06.2017, згідно якого на грудній клітці зліва та на передній поверхні живота ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден, які спричинені дією твердого тупого предмету (предметів), жодної колото-різаної рани в області живота, яка могла бути спричинена потерпілою ОСОБА_10 за допомогою ножа, як це стверджує обвинувачений, - виявлено не було. При цьому, у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден і різаних ран на обох ліктьових згинах, які були спричинені дією ріжучого предмету, та які були заподіяні самим обвинуваченим при спробі самогубства, про що він зазначав в своїх показаннях.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 з мотивів особистої неприязні завдав потерпілій один удар в область грудної клітки, один удар в область живота, та близько семи ударів ножем в область шиї внаслідок чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час сварки ОСОБА_10 перебувала у стані легкого ступеня алкогольного сп`яніння, а обвинувачений ОСОБА_7 був тверезий, що нівелювало її фізичну перевагу над ОСОБА_7 . Характер стосунків між ОСОБА_7 та потерпілою напередодні та під час події був для нього звичним і відповідав укладу, що сформувався у їхній сім`ї. Стороною захисту не доведено, що обвинувачений не міг іншим чином зупинити дії потерпілої, а також не мав можливості вирішити конфліктну ситуацію, в тому числі - шляхом залишення будинку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не пам`ятає обставин нанесення ударів ножем потерпілій, є надуманими та спростовуються даними висновку судово-психіатричної експертизи № 357 від 14.09.2016 відповідно до яких в період часу до яких відноситься діяння, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики, розладів свідомості, марення, галюцинацій, у нього були збережені орієнтація і продуктивне мовне спілкування, що свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії потерпілої за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у нанесенні ОСОБА_10 в життєво важливі органи - одного удару в область грудної клітини, одного удану в область живота та близько семи ударів в область шиї ножем.

Отже, завдаючи удари потерпілій ОСОБА_10 у життєво важливі органи, обвинувачений усвідомлював, що може заподіяти смерть потерпілій, свідомо припускав можливість настання таких наслідків, його дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-27кс 14 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено і іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Зважаючи на зазначені вище обставини та правові позиції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що ОСОБА_7 , завдаючи потерпілій із значною силою ударів ножем в життєво важливі органи : область шиї, грудної клітки та живота , перебував в стані необхідної оборони та перевищив її межі, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 118 КК України, оскільки в його діянні є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що на передній поверхні живота ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження, які він міг отримати внаслідок нанесення йому потерпілою тілесних ушкоджень ножем, не узгоджуються з висновком експерта № 05-9-01/251 від 14.06.2016, відповідно до якого ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден на грудній клітці зліва, на передній поверхні живота , саден і різаних ран на обох ліктьових згинах, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зазначені ушкодження ОСОБА_7 міг отримати в період часу з 10.06.2016 по 13.06.2016. Ушкодження у вигляді саден спричинені дією тупого твердого предмету (предметів), ушкодження у виді різаних ран спричинені дією ріжучого предмету та могли бути заподіяні ножем. (т.2а.п. 94). Тобто, вказаний висновок експерта не містить даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 на передній поверхні живота тілесних ушкоджень, які він міг отримати внаслідок нанесення їх ножем. Навпаки, він вказує на те, що на передній поверхні живота ОСОБА_7 маються садна, які спричинені дією тупого твердого предмету, жодної різаної рани спричиненої дією ріжучого предмету ножем, експертом виявлено не було. Крім того, різані рани на обох ліктьових згинах були спричинені самим ОСОБА_7 , який в своїх показаннях пояснював, що після вчинення вбивства ОСОБА_10 намагався вчинити самогубство перерізати лезом вени.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що потерпіла ОСОБА_10 мала неспокійний та агресивний характер, та неодноразово наносила тілесні ушкодження ОСОБА_7 , спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , даними в суді першої інстанції, які являються сусідами обвинуваченого та потерпілої, та які потерпілу характеризують з позитивної сторони, як трудолюбиву та добропорядну особу.

При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його обставини та наслідки, дані про особу винного, який за місцем проживання та місцем тимчасового ув`язнення характеризується посередньо; на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Алкоголізм», являється пенсіонером та інвалідом ІІІ групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке є наближеним до мінімального.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо погіршення становища обвинуваченого та збільшення йому розміру покарання.

З огляду на зазначене, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст. 72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі зарахувати з 17.06.2017 року по 20.06. 2017 року включно.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 17.06.2017 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :