Справа № 487/5066/16-к
Провадження № 1-кп/487/114/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , перекладача - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт посилаючись на те, що обвинувачений вже 1 рік 10 місяців перебуває під вартою, на теперішній час допитані усі свідки та досліджені письмові докази, за місцем перебування під вартою характеризується позитивно, умови режиму утримання та правила внутрішнього розпорядку не порушував, має ряд захворювань , знаходиться на обліку в медичної частині СІЗО, потребує лікування, відшкодував потерпілої в рахунок моральної шкоди 25000 грн., крім того, ОСОБА_9 , яка є власником кв. АДРЕСА_1 бажає та має можливість надати ОСОБА_6 окрему кімнату в своєї квартирі для постійного місце проживання на час розгляду кримінального провадження, тому застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти заміни запобіжного заходу на домашній арешт посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 2, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а також вчинення ним особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, є громадянином Грузії, не має постійного місця проживання та реєстрації на території України, на момент вчинення злочину перебував на території України тимчасово, зник с місця події, не має постійного місця роботі і законного джерела доходу.

В судовому засіданні ОСОБА_9 , підтвердила, що є власником кв. АДРЕСА_1 та має можливість надати ОСОБА_6 окрему кімнату в своєї квартирі для постійного місця проживання на час розгляду кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 надійшов до Заводського районного суду м. Миколаєва 10.10.2016 року.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді від 21.02.2016 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час судового розгляду ухвалами суду ОСОБА_6 продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

26.01.2018 року закінчується строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

В судовому засіданні доведено прокурором існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на теперішній час допитано свідків у даному кримінальному провадженні, тому відсутній ризик щодо незаконного впливу на свідків.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а атому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК,з урахуванням відповідно практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі "Прокопенко проти України" , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу. А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість запобігти ризикам п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою понад одного року, з 21.02.2016 року не зазначені та не доведені.
Таким чином, при вирішенні питання щодо зміну запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень йому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі; свідки у даному кримінальному провадженні допитані, а також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем перебування під вартою характеризується позитивно, умови режиму утримання та правила внутрішнього розпорядку не порушував, має ряд захворювань , знаходиться на обліку в медичної частині СІЗО, потребує лікування, відшкодував потерпілої в рахунок моральної шкоди 25000 грн.

Крім того, ОСОБА_9 , яка є власником кв. АДРЕСА_1 , бажає та має можливість надати ОСОБА_6 окрему кімнату в своєї квартирі для постійного місця проживання на час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд, вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183-184, 194, 196, 331 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки:

1.Прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою;

2. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну.

Попередити ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 18.02.2018 року.

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на працівників Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити до СІЗО м. Миколаєва, Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Копію ухвали надіслати начальнику СІЗО м. Миколаєва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3