АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11кп/791/274/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження ОСОБА_8 за її апеляційною скаргою на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Раденськ Цюрупинського району, Херсонської області, громадянку України, не працюючу, не заміжню, маючу трьох неповнолітніх дітей 2005 та 2006 років народження, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання - з 27.07.2017 року.

Зараховано ОСОБА_8 , відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції до 21.06.2017 року), в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 24.04.2017 року до 26.04.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено повністю Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 кошти в сумі 7373 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди і 30000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у сумі 10061 грн. 89 коп.

Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 23 квітня 2017 року близько 19 години, знаходячись у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, розуміючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно нанесла потерпілому ОСОБА_11 один удар кухонним ножем в область грудної клітини з боку, з правої сторони, тим самим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого в грудну порожнину колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені, які згідно висновку експерта № 495 від 16.05.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з постановленим вироком, обвинувачена ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована доводами про надмірну суворість призначеного покарання та допущення судом істотних порушень вимог КПК.

Як зазначає обвинувачена ОСОБА_8 вона була позбавлена можливості звернутися до суду з останнім словом через її не доставку до суду. З тих же причин вона була відсутня і під час оголошення вироку.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність у неї трьох дітей, які проживають разом з нею, та батька інваліда.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія, приходить до наступного..

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і які відповідають фактичним обставинам провадження. Доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій в апеляційній скарзі обвинуваченою не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, доведеності вини, правильності кваліфікації дій, які ніким не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винної, яка характеризується негативно, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 , є особою раніше не судимо, є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Разом з тим, ОСОБА_8 , вчинила умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи наслідком якого стала смерть людини, вину у вчиненому визнала частково, завдану злочином шкоду не відшкодувала, не працює, тобто є особо, яка не має легального джерела прибутку.

Крім того, згідно характеристик дільничного інспектора та сільського голови, обвинувачена ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, проживає разом зі співмешканцем з яким постійно влаштовує сварки.

Також, обвинувачена ОСОБА_8 є матерію трьох неповнолітніх дітей, які постійно проживають з їх батьком за місцем мешкання останнього, отже обвинувачена разом з дітьми не проживає, в їх утриманні та виховання участі не приймає. Зазначена обставина вказує на відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зав`язків

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено. Не встановлені такі обставини і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 має відбуватись в місцях позбавлення волі, та з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, призначив покарання наближене до мінімального розміру покарання визначеного санкцією частини статті за вчинення інкримінованого їй злочину.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченої та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом її активного сприяння в розкритті злочину та щирого каяття не можуть бути взяті до уваги.

Так, активне сприяння у розкритті злочину, повинно здійснюватися добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним. Однак, матеріали кримінального провадження жодних відомостей про такі дії з боку ОСОБА_8 не містять, як і не містять даних про її щире каяття, оскільки як вбачається з матеріалів провадження остання свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала лише частково

На думку колегії суддів є неспроможними і доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у неї трьох неповнолітніх дітей, оскільки дана обставина цілком врахована судом при призначенні покарання обвинуваченій, дані про що маються в оскаржуваному судовому рішенні. Факт спільного проживання обвинуваченої та її дітей, спростовується характеризуючими матеріалами на обвинувачену, відповідно до яких діти обвинуваченої з нею не проживають, а проживають разом з їх батьком, ОСОБА_8 в їх утриманні та виховання участі не приймає. Зазначене спростовує факт проживання дітей з обвинуваченою, як про те вона зазначає в апеляційній скарзі.

Безпідставними є і посилання обвинуваченої про спільне її проживання разом з її батьком, який є інвалідом, оскільки такі відомості відсутні в матеріалах кримінального провадження, та не надавались, як до суду першої, так і апеляційної інстанції.

Неспроможними є і посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі про її не доставку до суду, через, що вона була позбавлена можливості звернутися до суду з останнім словом.

Як вбачається, з журналу судового засідання, та аудіозапису судового засідання, 10.11.2017 року відбувалося чергове судове засідання по даному провадження, під час якого, в тому числі були проведені судові дебати та надана можливість обвинуваченій ОСОБА_8 звернутися до суду з останнім словом. Обвинувачена ОСОБА_8 була присутня в залі судових засідань та скористалась правом звернення до суду з останнім словом в повному обсязі.

Факт відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 в залі судових засідань під час оголошення вироку, згідно до вимог КПК, не є істотним порушенням вимог КПК, та підставою для безумовного скасування судового рішення, оскільки зазначена обставина не вплинула і не могла вплинути на встановлення об`єктивної істини у справі, можливість ухвалення судового рішення, та не перешкодила обвинуваченій скористатись правом на його оскарження. .

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, а отже оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2017 року, відносної неї за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2