Справа № 635/8244/16-к
Провадження по справі №1-кп/635/243/2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника- ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка кримінальне провадження №0002719 за фактом скоєння ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.1, 186 ч.2, 190 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого продовжено на 60 днів - до 10 травня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити у відношенні ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України і яки слугували підставою для обрання у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, як на підставу продовження строків тримання ОСОБА_4 під вартою та просили змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Під час обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч.1 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років, санкція ч.2 ст.186 КК України від від чотирьох до шости років позбавлення волі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, значну кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про обрання запобіжного заходу у тому числі ті обставини, що обвинувачений раніш судимий, інкриміновані йому злочині вчинив під час відбування покарання з випробуванням, неодружений, не працює, не має стабільного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, що свідчить про те, що обвинувачений в разі зміни запобіжного заходу може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на недопитаних свідків, а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не закінчений, письмові та речові докази не досліджені, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого в залі суду. Із зазначених підстав суд приходить до висновку про продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Строк тримання під вартою в Державній установі "Харківська установа виконання покарань (№27)" ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на шістдесят днів до 30 червня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1