Справа № 191/4186/17
Провадження № 1-кп/191/442/17
У Х В А Л А
іменем України
07 грудня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Синельникове Дніпропетровської області клопотання про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить співвідповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за позовом цивільного позивача ОСОБА_6 по кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться справа №191/4186/17 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільний позивач заявила клопотання разом з поданням позовної заяви про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить співвідповідачам за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В судове засідання належним чином повідомлені цивільний позивач та відповідачі не з`явились, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить співвідповідачам за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки воно належним чином не вмотивовано та не містить обов`язкові дані відповідно до ст. 170 КПК України.

Суд, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши клопотання та додані до позовної заяви матеріали, вважає, що клопотання про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить співвідповідачам за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. 170, ст. 173 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить співвідповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за позовом цивільного позивача ОСОБА_6 по кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1