Справа № 405/1912/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" березня 2018 р. м. Кропивницький
слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.1 ст. 263 КК України, а саме у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що за невідомих обставин, у невстановлений слідством час, ОСОБА_4 у невідомої особи вирішив придбати предмет схожий на пістолет калібру 9 мм. та 5 набоїв до нього.
Усвідомлюючи, що вказаний предмет є вогнепальною зброєю та 5 набоїв є бойовими припасами, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 придбав предмет схожий на пістолет калібру 9 мм., який являється вогнепальною зброєю та 5 набоїв калібру 9 мм., які відносяться до категорії боєприпасів, і поклав до кишені куртки та не маючи передбаченого законом дозволу, почав незаконно зберігати та носити вищевказані вогнепальну зброю та боєприпаси.
24.03.2018 року, у нічний час, ОСОБА_4 , разом з вогнепальною зброєю та 5 набоями калібру 9 мм., які являються бойовими припасами та знаходились в лівій кишені куртки, не маючи передбаченого законом дозволу, направився на автомобілі з міста Умань до міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області.
Близько 02.35 год. 24.03.2018 року біля кафе «Ірмас», що на автодорозі Кіровоград-Умань, по вул.Мурманська, 1а на території Вільненської сільської ради Кіровоградського району, автомобіль був зупинений працівниками поліції, якими в тому ж місці в період часу з 03.05 год. по 04.00 год. було проведено огляд, в ході якого в лівій кишені куртки ОСОБА_4 виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет, який згідно висновку судової експертизи зброї за експертними спеціальностями 3.1. дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї № 39 від 24.03.2018 року являється гладко ствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений шляхом переробки сигнального самозарядного пістолету «Stalker-mod. 914-S» калібру 9 mm. P.A.K., № НОМЕР_1 , турецького виробництва, шляхом видалення захисних елементів з каналу ствола, внаслідок чого даний пістолет не має технічного забезпечення для стрільби виключно шумовими патронами калібру 9 мм. Р.А.К. Наданий пістолет придатний для стрільби способом роздільного споряджання при використанні газових або шумових патронів калібру 9 мм. Р.А.К. та картечини діаметром 7 мм. та 9 набоїв, які згідно висновку судової експертизи зброї за експертними спеціальностями 3.1. дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї № 39 від 24.03.2018 року являються пістолетними патронами «несмертельної дії» (травматичної), з гумовими кулями, калібру 9 мм. Р.А., промислового виготовлення, які використовуються для стрільби з пістолетів калібру 9 мм. Р.А., які призначені для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної дії», гумовими кулями, чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами, та відносяться до категорії боєприпасів, у зв`язку з тим, що вистріляні снаряди володіють достатньою вражаючою здатністю та придатні для стрільби і які ОСОБА_4 за вищевказаних обставин придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Під час розгляду клопотання прокурор та слідчий зазначили про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник просив відмовити у задоволенні клопотання, вказавши, що матеріали клопотання не містять доказів на обґрунтування оголошеної підозри та заявлених ризиків, крім того, прокурором висловлюються загальні твердження, без належної правової аргументації, щодо неможливості запобіганню заявленим ризикам, шляхом застосуванню більш м`якого запобіжного заходу.
Підозрюваний підтримав позицію захисника та просив застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до такого.
24.03.2018 року о 17 год. 40 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
25.03.2018 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, слідчий суддя зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.
Причетність ОСОБА_4 до оголошеної підозри, підтверджується, протоколом ОМП, висновком експерта (а.к. 9-10, 15-20).
Інші доводи сторони захисту про існування обґрунтованої підозри, про належність та допустимість доказів, повинні оцінюватися виключно під час розгляду справи по суті у сукупності із іншими доказами.
Також, слідчий суддя встановив наявність наступних ризиків передбачених:
- п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, що свідчить про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду.
- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним впливати на свідків, а також інших учасників кримінального провадження, які ще в судовому засіданні не допитувалися.
Разом з тим, прокурором не доведено існування інших ризиків.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.
Мотивуючи неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, слідчий в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою та прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого застосовують загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не довели доцільність застосування до ОСОБА_4 лише запобіжного заходу тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тобто, слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.
Під час вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
За вказаних обставин, враховуючи наявні ризики, передбачені п.п.1, 2 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає за необхідне, з урахуванням вимог ст.181 КПК України, застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт в межах строку досудового розслідування, заборонивши останньому в період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год.00 хв. залишати житло та поклавши на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст.176-197 КПК України, слідчий суддя, -
клопотання старшого слідчого СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 25.05.2018 року, який полягає у забороні останньому в період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня залишати квартиру АДРЕСА_2 .
Зобовязати ОСОБА_4 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 на строк до 25.05.2018 року наступні обов`язки:
- не відлучатися із місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора та в подальшому суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та в подальшому суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утриматися від спілкування зі свідками за винятком участі в процесуальних діях під час досудового розслідування та у суді.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Дата закінчення дії ухвали слідчого судді визначити до 25.05.2018 року.
Ухвалу передати до Криворізького ВП ГУ НП України у Дніпропетровській області для виконання.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження (ч.4 ст.181 КПК України).
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7