Справа №201/443/18
Провадження № 1-кс/201/1601/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним клопотанням, в якому просила скасувати накладений на виконання ухвали Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2015 року арешт з майна, вилученого 21 жовтня 2015 року під час проведення обшуку в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 6000 гривень, які належать ОСОБА_3 ; скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2015 року у справі №640/17308/15-к в частині накладення арешту на майно, вилучене 21 жовтня 2015 року під час проведення обшуку в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 6000 гривень, які належать ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 у справі №640/17308/15-к, постановленої на підставі клопотання заступника начальника третього відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0000194 від 05.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, був накладений арешт на вилучені під час обшуку будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку належить ОСОБА_3 , грошові кошти у сумі 6000 гривень, також належні заявнику. Вилучене майно було направлене до подальшого розслідування, яке триває вже понад двох років. Подальший арешт майна порушує права заявниці як власника майна на вільне використання своєї власності та суперечить завданням арешту майна, визначеним КПК України.

У судовому засіданні 12 лютого 2018 року приймали участь представник заявника, яка на задоволенні клопотання наполягала з підстав у ньому викладених, а також приймав участь слідчий, який не заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки кримінальне провадження, в межах якого у ОСОБА_3 були вилучені грошові кошти у розмірі 6000 гривень, закрите.

Після закінчення оголошеної у судовому засіданні перерви для долучення представником заявника копії ухвали від 03.11.2015, особи, які приймали участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явились, представником заявника надана заява про розгляд клопотання без її участі.

Суд, дослідивши доводи клопотання, співставивши їх з фактичними даними, які містяться в наданих матеріалах з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 у справі №640/17308/15-к, постановленої на підставі клопотання заступника начальника третього відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0000194 від 05.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, був накладений арешт на вилучені під час обшуку 21 жовтня 2015 року будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 6000 гривень (а.с. 7-9, 46-67).

Згідно із зазначеною ухвалою, арешт на дане майно був накладений слідчим суддею в зв`язку з тим, що грошові кошти були вилучені під час обшуку, і слідчий їх визнав речовими доказами під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000194 від 05.10.2015, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені за ч.3 ст. 212 КК України.

Прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 13 грудня 2017 року була винесена постанова про повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000158 від 28.11.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч.ч. 1, 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, з тексту якої вбачається, що зазначене кримінальне провадження №0000158 від 28.11.2014 за цим номером було об`єднане із кримінальним провадженням № 0000194 (а.с. 34-36).

Судом встановлено, що кримінальне провадження №0000158 від 28.11.2014 закрите 13 грудня 2017 року на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України, що підтверджено витягом з ЄРДР (а.с. 37-41).

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст.170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника по суті, суд приходить до висновку про те, що оскільки кримінальне провадження, в межах досудового розслідування якого був накладений арешт на належні заявнику грошові кошти, на час розгляду судом даного клопотання закрите, то вищезазначене майно повинно бути звільнено з-під арешту, оскільки факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження під час проведення досудового розслідування.

З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна заявника, суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню в частині скасування арешту.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.

Вирішуючи вимоги про скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на майно заявника, суд приходить до висновку про те, що воно не підлягає задоволенню, оскільки входить до компетенції судів вищої інстанції: апеляційної, касаційної.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 у справі № 640/17308/15-к у кримінальному провадженні №0000194 від 05.10.2015, на майно, вилучене 21.10.2015 під час проведення обшуку в будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 6000 гривень, які належать ОСОБА_3 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1