Провадження № 1-кп/520/152/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.01.2018 року
Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в м.Одесі в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002793 від 12 липня 2016 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

за участю сторін провадження: прокурора ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
12 липня 2016 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_3 знаходячись на прибудинковій ділянці між будинками АДРЕСА_4 , з метою нападу та заволодіння чужим майном, вступив в попередню змову з ОСОБА_4 , визначивши майно малолітнього ОСОБА_8 , 2003 року народження, об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи згідно раніше досягнутої домовленості, 12.07.2016 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 знаходячись між будинками № 19/а та 19/1 по вулиці Варненській в місті Одесі наздогнали ОСОБА_8 та підійшовши до останнього, обступили його, ставши з двох боків. Далі ОСОБА_3 почав вимагати у ОСОБА_8 передати йому поясну сумку, яка знаходилась на поясі, а ОСОБА_4 , підійшов до останнього та силою почав утримувати його однією рукою за голову, а іншою за шию, в свою чергу ОСОБА_3 відкрито заволодів майном ОСОБА_8 , знявши у нього з пояса сумку, яка не представляє цінності, в якій знаходились: мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору з двома сим картками з абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартістю з урахуванням зносу 200 гривень, окуляри оптичні (для зору) з дужками синього кольору, гайковий ключ, який матеріальної цінності не несе, чим спричинили матеріальну шкоду на загальну суму 1050 гривень.

Згідно висновку експерта № 1897 від 10.08.2016 ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді синців шиї та правового плеча (синці блідо-червоного кольору), які як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм відносяться категорії легких тілесних ушкоджень.

З викраденим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд, однак у цей же день були затримані.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що 12 липня 2016 року він і ОСОБА_9 проходили у дворах по АДРЕСА_5 , та почули свист в їх бік і нецензурну лайку. Обернулися, побачили потерпілого, який почав підходити до своєї парадної. Вони були на пару кроків попереду. Настрою тоді не було, підійшли до потерпілого, почали з`ясовувати чому той почав так розмовляти з ними, але той відповів, що нічого не говорив. Відповідав потерпілий на підвищених тонах, тому і почався конфлікт. Козачишин потягнув хлопця за сумку, сумка обірвалася, потерпілий двинувся в його сторону, він відштовхнув потерпілого рукою. Сумка потерпілого була відкрита, звідти випали речі останнього. Деякі речі він поклав до себе в кишеню, решта назад в сумку. Після цього вони з ОСОБА_9 пішли між будинками в напрямку магазину «Таврія-В». Проходячи через прохід під будинками почули крик допомоги. Не доходячи до магазину відчув удар в скроню, потім був удар між ніг та пару ударів в ділянку живота. Під`їхав наряд поліції, заламали руки, надівши наручники. Кинули його в полісадник. Потім він не особливо пам`ятає, що відбувалося. Одразу у них не було наміру забирати речі, однак потерпілий сам їх спровокував.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 додав, що напередодні вони гуляли всю ніч на морі, він не вживав спиртні напої. Вранці з ОСОБА_9 вони йшли до додому, з боку пляжу. Він розумів, що потерпілий неповнолітній. Сумку потягнув ОСОБА_9 . Речі піднімав також ОСОБА_9 з підлоги, деякі поклав в кишеню своєї куртки, а окуляри засунув назад в сумку. Частину речей ОСОБА_9 поклав йому в рюкзак. Сумку забрали у потерпілого після слів останнього про те, що покличе батька. Тілесні ушкодження потерпілому не спричиняли та не погрожували потерпілому зброєю. Зараз він розуміє, що вчинив правопорушення.

Також, обвинувачений додав, що саме після слів потерпілого вони підійшли до останнього, коли той знаходився біля крамнички. Він був ближчий з боку міжбудинкового проїзду, сам потерпілий стояв ближче до сторони парадної, а ОСОБА_9 стояв справа. Потерпілий мав змогу зайти в парадну. Підішли до потерпілого з метою щоб зрозуміти, чому той так розмовляв. Поясна сумка знаходилася на поясі потерпілого спереду, тоді він не акцентував увагу на сумку, а помітив після того, як ОСОБА_9 потягнув потерпілого до себе. Вони не говорили потерпілому за зброю, не погрожували її застосуванням. Він не перевіряв вміст сумки потерпілого, та не пам`ятаю, що саме висипалося з сумки. Спілкувалися вони з потерпілим в одному місці, біля крамнички, розмова тривала хвилини 3-4, та вони не били потерпілого. Якби вони хотіли побити останнього, то їм нічого не могло завадити. Стояв він спиною до дороги, тому у потерпілого були шляхи відходу, той міг втекти. В той день у нього був поганий настрій, як завжди в дні смерті матері, яка померла за три роки до подій. Вони могли б втекти з викраденим, якби хотіли. У поліції свої заяви вони писали під тиском, адвоката не було. Він кається в тому, що забрали сумку у хлопця. Особисто він руками не чіпав предмети, які були у потерпілого. Він не завдавав ударів потерпілому, бачив як ОСОБА_9 забрав сумку, та розумів що це майно іншої людини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що провину за ч.2 ст.187 КК України не визнає. 12 липня 2016 року вранці він та ОСОБА_10 прямували в бік будинку останнього. У дворах на вулиці Варненській вони йшли і спілкувалися, коли почули свист та нецензурну лайку у їхній бік. Побачили того, хто це сказав, та розпочали з потерпілим спілкуватися, однак той почав бешкетувати багато, говорив що батько міліціонер. Спілкувалися вони дійсно на підвищених тонах. Він потягнув потерпілого за сумку. Сумка порвалася і з неї висипалися речі, деякі речі вони забрали і пішли, і вже після цього почули крики. Вони прямували до магазину «Таврія-В», але через пару хвилин їх затримали.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду ОСОБА_3 додав, що він потягнув за сумку потерпілого з метою підтягнути його до себе, з сумки випали телефон, окуляри, гроші. Він піднімав речі, а ОСОБА_10 в цей час розмовляв з потерпілим. Випадково засунув до себе в кишеню те, що випало. Телефон, окуляри та гроші він закинув ОСОБА_10 в рюкзак. Потерпілому вони сказали, що будуть біля «Таврії-В». Вони не погрожували потерпілому застосуванням насильства а тим паче застосуванням зброї. До них з ОСОБА_10 застосовувалося фізичне насильство при затриманні і в райвідділі, однак хто це робив не можу сказати.

Також ОСОБА_3 додав, що ОСОБА_10 все вірно сказав у своїх свідченнях. Шляхи відходу у них були, машину неможливо було поставити там, де вони перебували з потерпілим. Пістолет він бачив, та в руках тримав. В свою кишеню він не зміг би засунути пістолет, а обріз або дробовик не можливо було покласти в рюкзак ОСОБА_10 . Він дійсно чіпав потерпілого за сумку щоб підтягнути до себе. ОСОБА_11 рядом не бачив, спілкування тривало хвилин 5, за цей час ніхто не робив їм зауваження. Шию потерпілого він не чіпав, не торкався, а тільки смикнув сумку.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що влітку, приблизно 11 липня 2016 року об 11 годині дня він йшов додому в районі будинку АДРЕСА_6 , де побачив хлопців, які сиділи між будинками за столиком. Він засвистів, хлопці обернулися і почали його обзивати. ОСОБА_10 сказав якесь слово, яке його спровокувало, та він зупинився. Хлопці знаходилися на відстані 5-6 метрів, потім підбігли до нього і почали розповідати, що з ними робили в їх дитинстві коли вони свистіли. Говорили, якщо він не віддасть телефон, то вони поб`ють його і заберуть сумку. Підішли хлопці до нього з двох сторін, один зрізував шлях, інший його зупинив. Один з хлопців схопив його за шию та він почав кричати та просити на допомогу, потім хлопець (це був ОСОБА_10 ) закрив йому рукою рот, не щільно закрив, то він міг кричати, а інший (це був ОСОБА_9 ) знімав сумку. Він не міг втекти оскільки хлопці оточили його з двох сторін. У його сумці знаходилися телефон, окуляри і гроші у розмірі 250 гривень, ключі від квартири. Коли хлопці забрали сумку, то втекли через щілину між будинками. Погрожували вони йому вдвох. Коли він сказав, що закричить, почали погрожувати. ОСОБА_10 погрожував тим, що у нього в сумці знаходиться дробовик, а ОСОБА_9 сказав, що у нього в кишені лежить пістолет, однак вони предмети не показували. Загрози він сприйняв серйозно і сильно злякався. Все тривало від 5 до 10 хвилин, може менше. У нього були тілесні ушкодження у вигляді синця на шиї. Зброю він бачив тільки в кіно. Розміри дробовика він не знає, однак уявляє яким той може убити. На допомогу прийшов сторонній чоловік, почав наздоганяти хлопців, а він побіг за цим чоловіком. Коли вони хлопців майже наздогнали, останні перестрибнули через огорожу і встигли втекти. Потім він побіг додому покликати батьків і його батьки вибігли у двір. Чоловік запитав, чи бачив хтось обвинувачених, одна бабуся сказала в яку сторону вони втекли. Потім обвинувачених помітили біля альфатора та затримали. Але він не бачив момент затримання і не бачив як їх забирала машина поліції. У його присутності, хлопці почали говорити, що це не вони зробили. Він не пам`ятає в що були одягнені обвинувачені. Речі, які вкрали йому повернули. У поліції він був того ж дня. Не знає що складали працівники поліції, він нічого не підписував. Тільки писав ПІБ під своїми показами. При допиті була його мама і слідчий. Після допиту в поліцію викликали кілька разів. Один раз викликали в день подій. В лікарню він поїхав, щоб зняти побої. Не знає, скільки пройшло часу від інциденту до огляду. На свої тілесні ушкодження він не звертав уваги, але йому говорили батьки, що у нього є тілесні ушкодження і людина яка знімала побої. Коли йому заподіювали тілесні ушкодження, то відчував фізичний біль.

Покази потерпілого про наявність у обвинувачених зброї та погрози її застосування суд оцінює критично, так як вони не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що що він працює патрульним інспектором поліції, та в 2016 році, дату він не пам`ятає, у першій половині дня вони з колегами прибули на АДРЕСА_7 або № 19. Коли вони прибули на місце події, обвинувачені сиділи на клумбі, а навкруги тих були очевидці. На обвинувачених були вдягнені кайданки, фізичного впливу не застосовувалось. Кайданки було вдягнуто через підозру у скоєнні кримінального правопорушення. Тілесних пошкоджень на обвинувачених не було. При поверхневому огляді було виявлено телефон та гроші, зброї не було. В одного з них був рюкзак. Слідча група прибула десь через 20-30 хвилин. У затриманих був вилучений мобільний телефон «Нокія» та гаманець. На його думку рюкзак був у Нікітіна. Рюкзак був на шлійках, колір він не пам`ятає, стандартного розміру, на змійці. В рюкзаку було кілька кришок для баку автомобіля, чайні пакетики. В райвідділ обвинувачених вони доставляли, в машині ті були у кайданках. Показів в машині затримані не давали, а намагались спати. На місці події обвинувачені не намагались зникнути. У потерпілого хлопця явних тілесних пошкоджень не було, він був заляканий. Затримані обидва підтвердили, що забрали речі у потерпілого. В одного з обвинувачених вони (співробітники поліції) вилучили телефон, а в іншого гаманець. Обидва були в шортах. Козачишин був у чорній спортивній кофті, ОСОБА_10 у кофті з рукавами. У дитини він точно тілесних ушкоджень не бачив. Зі слів дитини обвинувачені казали про пістолет або обріз, чим погрожували дитині.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він є патрульним інспектором поліції та влітку 2016 року, приблизно в першій половині дня, ближче до обіду вони прибули на виклик на вулицю Варненську до будинку АДРЕСА_7 або АДРЕСА_5 . Обвинувачені були біля проїзної частини та тротуарі, а біля них були дитина та інші свідки. Вони надягли на затриманих кайданки. Інші спецзасоби не застосовувались. Тілесних пошкоджень на обвинувачених він не пам`ятає, але ті були брудні. Потерпілий був заплаканий, але тілесних пошкоджень на тому він не бачив. Оперативна група прибула десь через 30 хвилин, а поки вони чекали слідчу групу обвинувачені сиділи, один на землі, інший неподалік. Він не пам`ятає чи давали обвинувачені покази у машині, але бачив, як з рюкзака обвинуваченого дістали сумку хлопця, з неї дістали телефон та інші дрібні речі. При ньому обвинувачених ніхто не бив. Потерпілий повідомив, що обвинувачені вкрали його телефон. Також, мати хлопця пояснила ситуацію, що батько останнього та прохожий затримали обвинувачених. Коли вони зробили поверхневий огляд, то ніякої зброї не було виявлено. Одяг обвинувачених він не пам`ятає. У кого був рюкзак також не пам`ятає. Хлопчик не вказав, хто саме забрав сумку. За час очікування слідчої групи один з обвинувачених співав пісні.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що влітку 2016 року, приблизно об 11 годині він побачив обвинувачених та потерпілого біля будинку АДРЕСА_5 зі сторони парадного входу біля першого під`їзда. Він пройшов повз тих метрів 10, коли ті були на куту будинку. У цей час хлопець почав кликати на допомогу, та він підійшов до хлопця і запитав, що трапилось. Він намагався наздогнати обвинувачених, але не зміг, останні побігли через палісадник. Потерпілий хлопець повернувся з батьком за 2-5 хвилин і вони разом пішли у напрямку куди побігли обвинувачені, та побачили останніх біля будинку АДРЕСА_8 , у магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ". Батько потерпілого хлопця наздогнав їх. Обвинувачені намагались втекти, але батько хлопця затримав їх. В момент затримання у обвинувачених був рюкзак, але у кого саме не пам`ятає. Обвинувачені були неадекватні, нічого не розуміли що коїться. Близько до них він не підходив. Поліцію викликали батьки хлопця. З моменту затримання до приїзду поліції пройшло біля 5-10 хвилин. Обвинувачені усе заперечували, казали що нічого не робили, у той час як співробітники поліції знайшли у обвинувачених телефон потерпілого. Батьки потерпілого вдарили обвинувачених декілька разів при затримані. Хлопець сказав, що погрожували пістолетом, через що він злякався та віддав сумку. У хлопця тілесних пошкоджень не було. З моменту затримання і до моменту приїзду поліції він був ще біля 20 хвилин, потім пішов додому. Коли він уходив обвинувачені ще залишались на місці де їх затримали.

Також свідок додав, що він не чув про що говорили обвинувачені та потерпілий, так як пройшов 10 метрів і вже тоді почув крик хлопця на допомогу, а коли повернувся обвинувачених вже не було. Він почав переслідувати останніх, але не мав змоги бігти через те що був у тапках. Бігли обвинувачені не дуже швидко. В момент затримання він стояв в стороні, через 5-10 хвилин приїхала патрульна поліція. Поліцейські дійсно знайшли в рюкзаку обвинувачених телефон. Хлопець його впізнав, та телефон поклали назад.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що літом 2016 року приблизно об 11:00 годині його дитина прийшла додому та повідомила про те, що у нього відібрали речі. На вулицю він вийшов відразу як дізнався про це. Підійшов на кут дому 19/а по вулиці Варненській, де зустрів чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , який працює в службі охорони. Цей чоловік бачив як два хлопці стояли біля одного, але він пройшов повз. Після чого почув заклики на допомогу. ОСОБА_16 побачив тих людей та вказав на них, вони йшли по вулиці. В одного з хлопців був рюкзак. Ці хлопці зараз є у залі. Він підбіг до тих, схопив за куртки, поки не підійшов ОСОБА_17 . Один з хлопців намагався втікти. Каргапольцев сказав що це ті хлопці, які забрали речі. Йому передзвонив наряд поліції, запитали де вони знаходяться, потім наряд приїхав за 2 хвилини. За цей час обвинувачені казали, що нічого не брали і нічого не бачили. Приїхала поліція, він побув ще хвилин 5 та пішов до роботи. Потерпілий казав що під час того як обвинувачені забирали речі, то погрожували зброєю. Тілесних ушкоджень на потерпілому не було.

Він затримав обвинувачених метрів в 500-700 від свого будинку. Він не пам`ятає в які саме речі були одягненні обвинувачені в момент затримання, але один був босий, інший в кросівках. В момент коли він побачив обвинувачених вони йшли. Коли він підійшов до тих в руках у останніх нічого не було, вони були в неадекватному стані, хоча від них не було запаху алкоголю. Син говорив, що йому погрожували пістолетом який нібито був в кармані. Зброя, зі слів потерпілого була лише в однієї людини.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що в липні 2016 року, точну дату вона не пам`ятає, вона шукала квартиру на своєму районі, йшла по подвір`ям біла магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » повз будинку АДРЕСА_5 , вулицю не пам`ятає. Вона побачила ОСОБА_4 та ще одного хлопця разом з тим, які розмовляли з хлопчиком років 12. ОСОБА_19 почав кричали про допомогу. Вони дуже гучно спілкувались, було багато лайки. Вона впевнилась що один з хлопців був ОСОБА_4 . Прийшла вона десь на середину конфлікту, все чула, бо було гучно, але про зброю мова не велась. У хлопчика хтось щось вирвав, у іншого хлопця щось впало, він підняв речі і після цього хлопці втекли. Коли всі три хлопця стояли поруч один з одним, ніхто нікого не бив. Вони про щось сварились.

Також свідок добавила, що ОСОБА_4 вона знає біля 10 років. Вся розмова складалась із лайки між хлопчиком і обвинуваченими, але суті вона не зрозуміла. Згодом її подруга розповіла про те що обвинувачених забрала поліція. На її думку ОСОБА_4 відповідальний, може допомогти, спокійний. Коли вона почула лайку то впізнала ОСОБА_4 за голосом. Вона не пам`ятає випадків, коли в обвинуваченого з правоохоронними органами виникали проблеми, він ніколи на бився.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 є її племінник. 12.07.2016 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, вона була дома у батьків за адресою АДРЕСА_3 . До неї прийшла співробітник поліції та запитала, чи проживає за даною адресою ОСОБА_10 , та вона відповіла, що проживає і прослідувала за поліцейською на місце, де обвинувачені були затримані. Вона побачила ОСОБА_4 в кайданках, підійшла до останнього та запитала що трапилось, на що він повідомив, що вони хотіли провчити малолітнього. ОСОБА_4 вона знає з народження. 4 роки тому, ОСОБА_21 став сиротою, та бабусю призначено опікуном. Дід хворіє, а ОСОБА_21 підтримує бабусю та дідуся, проживає разом з ними. Фраза «провчити малолітнього» їй не зрозуміла. В грошах ОСОБА_22 не обмежувався, мав стипендію, ОСОБА_23 , дідусь та вона завжди давали ОСОБА_21 гроші. Мати ОСОБА_21 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . В ці дні вони завжди ходять на цвинтар, де похована його мати. Батько пішов коли ОСОБА_21 було 7 місяців. З правоохоронними органами у ОСОБА_22 проблем ніколи не виникало. Коли вона прийшла з поліцейською, побачила ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Після цього їх відвезли до Київського райвідділу поліції.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 показав, що при проведенні експертизи питань щодо наявності у дитини гіперемії не ставилось. Синьці можуть бути поверхневі та глибокі. Синці можуть виникати вже через 20 хвилин, а загоюються по різному, це залежить від особи. У потерпілого ОСОБА_8 на момент складення експертизи були саме синці. Визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться за встановленими правилами. Експерт може зробити висновок вже через годину після ушкодження тканин тіла. Потерпілий доглядався протягом 30 хвилин, за цей час він впевнився що у потерпілого маються саме синці. У дитини процес загоєння проходе швидше ніж у людини середніх років. У потерпілого був синець на шиї. Оглядався синець у продовж 30 хвилин. За медичною допомогою потерпілий та його представник не звертався. Пошкодження могли були нанесені одним пальцем рук, та могли утворитись при стисненні шиї руками. Пошкодження виникло у місці найбільшого травмування. У випадку стискання шиї руками навантаження може бути різним з точки бачення фізики. У даному випадку можливо, що синець виник у тому місці де було найбільше стискання. Синець з`явився в наслідок взаємодії з тупим предметом: ударна дія або стиснення. У потерпілого були пошкодження кровоносних судин шкіри, тобто синці, а не гіперемія.

Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується документальними доказами в кримінальному провадженні.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання з фото-таблицею від 12 липня 2016 року доведено, що в ході впізнання потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 12.07.2016 року в денний час, з іншою особою, вчинила напад з застосуванням фізичної сили, а саме викрали йому належне майно: мобільний телефон «Нокіа», грошові кошти в сумі 250 гривень та окуляри для зору (т.2, а.с.5-8).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання з фото-таблицею від 12 липня 2016 року доведено, що в ході впізнання потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 12.07.2016 року в денний час, з іншою особою, вчинила напад з застосуванням фізичної сили, а саме тримала його руками за шию, та в подальшому викрали йому належне майно: мобільний телефон «Нокіа», грошові кошти в сумі 250 гривень та окуляри для зору (т.2, а.с.9-12).

Відповідно до висновку експерта № 1897 від 12.07.2016 року у ОСОБА_8 малися наступні тілесні ушкодження: синці шиї та правого плеча, садно області правого ліктьового суглоба. Вказані ушкодження утворилося від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки. Враховуючі морфологічні особливості синців шиї та правого плеча (синці блідо-червоного кольору) слід вважати, що вони виникли в термін до 6-ти годин до початку проведення експертизи, тобто могли бути спричинені 12.07.2016 року. Враховуючі морфологічні особливості садна області правого ліктьового суглоба (садно під бурою кіркою вище рівня шкіри) слід вважати, що воно виникло приблизно за 3-5 доби до початку проведення експертизи та відношення до подій 12.07.2016 року немає. Синці шиї та правого плеча, садно області правого ліктьового суглоба як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2, а.с.13-14).

Протоколом огляду предметів та документів від 10.08.2016 року зафіксовано характеристики та властивості оглянутих предметів, які було виявлено при затриманні 12.07.2016 року обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.2, а.с.31-32).

Постановою про долучення речових доказів від 10.08.2016 року речовими доказами у справи визнано: мобільний телефон «Nokia» чорного кольору, окуляри для покращення зору, поясну сумку та грошові кошти в сумі 250 гривень (т.2, а.с.33-35).

Ухвалою Київського районного суду від 15.07.2016 року накладено арешт на речі вилучені під час затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору з сім-карткою № НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 250 гривень, окуляри для покращення зору з оправою чорно-синього кольору, поясну сумку чорного кольору (т.2, а.с.36).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості рухомого майна зробленого на підставі постанови слідчого про визначення ринкової вартості від 29 серпня 2016 року, ринкова вартість рухомого майна телефону «NOKIA 107» становить 200,00 (двісті) гривень, а ринкова вартість рухомого майна оптичних окулярів «OAKLEY» становить 600,00 (шістсот) гривень (т.2, а.с.37-44).

Скріншотом з вебсайту доведено в якому одязі перебували обвинувачені під час їх затримання (т.1, а.с.193-194).

Однак, суд не може визнати допустимими доказами заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 12.07.2016 року № 16690 та № 16691, так як вважає, що такі заяви було отримано органом досудового розслідування з порушенням права на захист (т.2, а.с.3-4).

Таким чином, встановивши винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд також зазначає, що органами досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачуються в тому, що 12.07.2016 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, знаходячись на прибудинковій ділянці між будинками АДРЕСА_4 , з метою нападу та заволодіння чужим майном шляхом розбою, вступив в попередню змову з ОСОБА_4 , визначивши майно малолітнього ОСОБА_8 , 2003 року народження, об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи згідно раніше досягнутої домовленості, 12.07.2016 року, приблизно о 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 між вказаними Будинками № 19а та 19/1 по вул. Варненській в м.Одесі наздогнали ОСОБА_8 та підійшовши до останнього, обступили його, ставши з двох боків. ОСОБА_3 почав погрожувати ОСОБА_8 пістолетом, який зі слів останнього знаходився в його кармані, а ОСОБА_4 сповістив потерпілого, що в рюкзаку, який находився за його спиною, знаходиться обріз, та вони можуть застосувати дану зброю, тобто погрожували застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яку він сприйняв як реальну, та перебував у наляканому стані.

Далі ОСОБА_3 почав вимагати у ОСОБА_8 передати йому поясну сумку, яка знаходилась на поясі, а ОСОБА_4 , скоротившись наляканим станом, підійшов до останнього та силою почав утримувати його однією рукою за голову, а іншою за шию, свою чергу ОСОБА_3 відкрито заволодів майном ОСОБА_8 ,знявши у нього з пояса поясну сумку, яка не представляє цінності, в якій знаходились: мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору з двома сим картками з абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартістю з урахуванням зносу 200 гривень, окуляри оптичні (для зору) з душками синього кольору, гайковий ключ, який матеріальної цінності не несе, чим спричинили матеріальну шкоду на загальну суму 1050 гривень.

Згідно висновку експерта № 1897 від 10.08.2016 ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді синців шиї та правового плеча (синці блідо-червоного кольору), які як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм відносяться категорії легких тілесних ушкоджень.

З викраденим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд, однак у цей же день були затримані.

На підставі викладеного, органами досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Дослідивши в повній мірі надані суду докази, заслухавши показання обвинувачених, потерпілого та свідків, суд приходить до переконання про помилковість кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч.2 ст.187 КК України виходячи з наступного.

Так, з отриманих в ході судового розгляду показів свідка ОСОБА_14 , який фактично був очевидцем події, вбачається, що після затримання ним та батьком потерпілого обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у останніх жодної зброї не було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам потерпілий ОСОБА_8 вказував на те, що будь-якої демонстрації зброї з боку обвинувачених не було.

Також, в ході впізнання осіб, які відкрито викрали належне йому майно, потерпілий ОСОБА_8 не зазначав щодо погроз з боку обвинувачених зброєю, вказавши лише на те, що ОСОБА_4 застосував фізичну силу тримаючи його (потерпілого) за шию.

Крім того, дані обставини повністю узгоджуються і з отриманими в ході судового розгляду показами самих обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в свою чергу, узгоджуються з вище приведеними письмовими доказами. Тобто, вириваючи у потерпілого поясну сумку, обвинувачені не вдавався до демонстративної агресивно-насильницької поведінки і своїм станом та характером дій не виражали її, а отже, не застосовували засобів впливу, які очевидно могли призвести до наслідків, небезпечних для життя чи здоров`я потерпілого та не погрожували застосуванням саме такого насильства. Тобто, в даному випадку насильницькі дії по відношенню до потерпілого з боку обвинувачених виразились у застосуванні фізичного насильства у вигляді ривка як форми заволодіння майном останнього, та тілесного ушкодження у виді синця шиї, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілого.

Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.11.2013 року у справі № 5-35кс13 щодо розмежування розбою від грабежу, поєднаного з насильством, відповідно до якої відмінність між насильством при розбої і насильством при грабежі слід шукати в природі самого насильства, його спрямованості та характері дій особи, яка його застосовує. Якщо поведінка винної особи в конкретний час, місці, за обставин та в обстановці є підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою; спрямована проти волі або поза волею потерпілого; насильство є реальним, інтенсивним і небезпечним для життя чи здоров`я особи або ж воно не застосовується (є нереальним), але характер дій особи є агресивно-насильницьким, то такі ознаки свідчать про напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, або з погрозою його застосування, і мають розцінюватись як розбій. За відсутності цих ознак вчинене має кваліфікуватись як насильницький грабіж.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинили певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я. Погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз (зіпсована зброя, макет зброї тощо), але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому, виходячи зі встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин скоєних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України.

Даючи юридичну оцінку всебічно, повно та неупереджено дослідженим в судовому засіданні доказам, в частині, якій суд визнав їх належними, допустимими та достовірними, суд вважає, що такі докази свідчать про те, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та обвинувачений дійсно винен в інкримінуємому йому кримінальному правопорушенні.

Також, в судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_4 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та обвинувачений дійсно винен в інкримінуємому йому кримінальному правопорушенні.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і вважає, що покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, слід призначити в мінімальній межі санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

Пом`якшуючою покарання обставиною, згідно ст.66 КК України суд вважає визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обтяжуючою покарання ОСОБА_3 обставиною, згідно ст.67 КК України суд вважає вчинення злочину щодо малолітнього.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_4 характеризується позитивно, раніше не судимий, перебуває на обліку з діагнозом психічний та поведінковий розлад в результаті вживання канабіноїдів, має статус дитини-сироти, і вважає, що покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, слід призначити в мінімальній межі санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.

Пом`якшуючою покарання обставиною, згідно ст.66 КК України суд вважає визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обтяжуючою покарання ОСОБА_4 обставиною, згідно ст.67 КК України суд вважає вчинення злочину щодо малолітнього.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальних витрат в кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373-376 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним за ч.2 ст.186 КК України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного взяття під варту, тобто з 12 липня 2016 року.

На підставі, абз.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), зарахувати строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження ОСОБА_3 , з 12 липня 2016 року по 04 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Визнати ОСОБА_4 винним за ч.2 ст.186 КК України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного взяття під варту, тобто з 12 липня 2016 року.

На підставі, абз.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), зарахувати строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 , з 12 липня 2016 року по 04 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 15.07.2016 року на: мобільний телефон «Nokia» чорного кольору, окуляри для покращення зору, поясну сумку та грошові кошти в сумі 250 гривень.

Речові докази мобільний телефон «Nokia» чорного кольору, окуляри для покращення зору, поясну сумку та грошові кошти в сумі 250 гривень, після набрання вироком законної сили залишити власнику ОСОБА_25

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1