Справа № 183/3131/17
№ 1-кп/183/778/17

У Х В А Л А
25 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, не заміжньої, освіта середня, пенсіонерки, судимої: 30.08.2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком 5 років з конфіскацією майна; 24.06.2015 року звільнена по відбуттю строку покарання, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, -
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України разом з угодою про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
Обвинувачена не заперечувала проти затвердження угоди, однак зазначила, що вину визнає частково, оскільки наркотичні засоби використовувала в лікувальних цілях.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить до переконання про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо є очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
В угоді про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_6 взагалі не зазначені зобов`язання, які повинна виконати обвинувачена для того, щоб прокурор не звернувся до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди.
Разом з тим, в судовому засіданні, ані обвинувачений, ані захисник не змогли повідомити, що ж саме повинна зробити/не зробити ОСОБА_6 , щоб прокурор не звернувся до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди, тобто наслідки виконання/невиконання угоди учасники даної угоди не розуміють.
Прокурор, в свою чергу повідомив, що можливою підставою для його звернення до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди, може стати невиконання ОСОБА_5 вимог, передбачених ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Крім того, згідно із вимогами Кримінального кодексу України, у разі порушення засудженим обов`язків передбачених ст. 76 КК України уповноважений орган з питань пробації звертається до суду з поданням про скасування випробувального терміну та направлення засудженого для відбування покарання призначеного вироком.
Тобто, невиконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст.ст. 75, 76 КК України не може бути підставою для звернення прокурора до суду з клопотанням про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди.
Крім того, необхідно також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України однією із обов`язкових складових угоди про визнання винуватості - є беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, в тексті угоди про визнання винуватості, укладеної 26.06.2017 року між прокурором та ОСОБА_5 взагалі не зазначено про те, чи визнає остання свою винуватість в інкримінованих їй злочинах, чи ні, в той же час як в судовому засіданні ОСОБА_5 повідомила про часткове визнання своєї вини, що свідчить про те, що угода не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Відповідно до відомостей, які зазначені в угоді про визнання винуватості ОСОБА_5 раніше вже була засуджена Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто за вчинення злочину, який віднесено до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, і знову ж обвинувачується у вчиненні двох злочинів, які віднесено до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, а покарання, яке узгоджене між прокурором та ОСОБА_5 передбачене із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, а не з реальною мірою покарання.
Тому, на думку суду, зазначені вище обставини вказують на те, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки ОСОБА_5 будучи засудженою за вчинення злочину, який віднесено до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, покарання за яким відбула повністю, однак так і не зробила для себе висновків, у зв`язку з чим і обвинувачується у вчиненні двох злочинів, які віднесено законом до категорії середньої тяжкості та віднесені до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо відсутні фактичні обставини для визнання винуватості.
Так, в тексті угоди про визнання винуватості зазначено: «… ОСОБА_5 у першій половині дня, на початку листопада 2016 року, більш точного часу та дати під час досудового розслідування не встановлено, знаходилась по АДРЕСА_1 , де на землі знайшла один медичний шприц, об`ємом 20 мл., піднявши який вона виявила у ньому рідину коричневого кольору, що містить наркотичний засіб опій ацетильований».
Тобто, в угоді про визнання винуватості не зазначені дата та час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , а саме факт придбання нею наркотичного засобу, так само як і не зазначено, яка ж саме кількість наркотичного засобу містилася в шприці, який знайшла ОСОБА_5 .
Також, в тексті угоди про визнання винуватості зазначено: «… ОСОБА_5 у першій половині дня, на початку грудня 2016 року, більш точного часу та дати під час досудового розслідування не встановлено, знаходилась по вул. Гетьманській, біля будинку № 238 м. Новомосковська Дніпропетровської області, де на землі знайшла один медичний шприц, об`ємом 5 мл., піднявши який вона виявила у ньому рідину коричневого кольору, що містить наркотичний засіб опій ацетильований».
Знову ж таки, в угоді не зазначені дата та час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , а саме факт придбання нею наркотичного засобу, так само як і не зазначено, яка ж саме кількість наркотичного засобу містилася в шприці, який знайшла ОСОБА_5 , тобто фактично відсутні обставини для визнання винуватості ОСОБА_5 , оскільки остання повинна читко розуміти в чому вона обвинувачується та за що повинна нести відповідальність.
Неможливо також залишити поза увагою і те, що дії ОСОБА_5 за епізодом від початку листопада 2016 року органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.
Відповідно до, ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи те, що в угоді про визнання винуватості зазначено те, що ОСОБА_5 раніше засуджена за вчинення злочину, передбачено ч. 2 ст. 307 КК України, суд вважає кваліфікацію дій ОСОБА_5 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, неправильною та такою, що не відповідає вимогам п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України у разі якщо суд відмовляє в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також те, що угоду надіслано до суду із стадії досудового розслідування, а не досягнуто та надано під час судового провадження, суд, не ставить на обговорення питання про відповідність/невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє в затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Крім того, необхідно також зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік ухвал, які підлягають оскарженню, ухвала про відмову в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження для продовження досудового розслідування окремому оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1