н/п 1-кс/490/7421/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 січня 2018 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали подання Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" про передачу в дохід держави майна, вилученого у засудженого ОСОБА_2 , -
В С Т А Н О В И Л А:
19 грудня 2017 року начальник Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" ОСОБА_3 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з поданням про передачу вилученого 28.11.2017 року у засудженого ОСОБА_2 мобільного телефону марки "Nokia" в дохід держави. Того ж дня вказане подання було розподілено для розгляду в порядку розгляду клопотань, що розглядаються слідчими суддями.
В обґрунтування підстав конфіскації майна та розгляду вказаного питання слідчими суддями, начальник Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" послався на наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" №460/5 від 18.03.2013 року.
Дослідивши подання та додані до нього матеріали, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадженні з наступних підстав.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" речі, що незаконно отримані ув`язненим, передаються в дохід держави за мотивованою постановою начальника установи, санкціонованою прокурором.
Згідно п.п. 6.4 п. 6 розділу ІV наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України" № 460/5 від 18.03.2013 року, вилучені в ув`язнених або засуджених гроші та цінні речі і предмети, отримані шляхом обману під час тримання у СІЗО або власник яких не встановлений, передаються в дохід держави згідно з постановою начальника СІЗО про передачу заборонених для зберігання речей та предметів у дохід держави, санкціонованою прокурором.
Відповідно до ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу Кримінального процесуального кодексу України "Виконання судових рішень".
Відповідно до ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Аналіз розділу КПК України "Виконання судових рішень" в сукупності з іншими нормами Кримінального процесуального кодексу України, які регламентують діяльність слідчого судді (ст. 100, 170-174 КПК України) дає підстави стверджувати, що до повноважень слідчого судді (більшість рішень якого в апеляційному порядку не оскаржуються) не відносяться питання встановлення права власності, позбавлення осіб права власності, конфіскації майна, яка є одним з різновидів позбавлення права власності, оскільки це є виключною прерогативою суду, що прямо закріплено в Конституції України.
Таким чином, аналіз діючого законодавства свідчить про те, що питання конфіскації майна не відноситься до компетенції слідчих суддів.
Крім того, загальний аналіз всіх вище перелічених норм законодавства свідчить про наступне.
До слідчих суддів можуть звертатися начальники установ виконання покарання, однак виключно: з клопотанням щодо майна певної особи, якщо ця особа є засудженою, та з питання передачі майна на зберігання до звільнення засудженого, оскільки вказане відповідає ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України та не суперечить вимогам Конституції України.
Клопотання щодо конфіскації майна засуджених мають розглядатися виключно судом в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Питання щодо передачі на зберігання або конфіскації майна осіб, які не є ще засудженими, мають вирішуватися судом, в провадженні якого перебуває кримінальна справа щодо ув`язненої особи.
Питання вирішення долі майна, власник або володілець якого не може бути встановлений, повинні вирішуватися в цивільному порядку, в порядку законодавства, що регламентує питання щодо безхазяйного майна.
Статтею 309 КПК України, визначений виключний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені.
Між тим, з огляду на невизначеність національного законодавства з приводу того питання, з яким звернувся начальник Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", керуючись ст. 7, 9 КПК України, вважаю необхідним встановити, що вказана ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені для оскарження ухвал слідчих суддів.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. 309 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И Л А:
У відкритті провадження за поданням начальника Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" ОСОБА_3 про передачу в дохід держави мобільного телефону марки "Nokia", вилученого у засудженого ОСОБА_2 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1