Справа № 182/2765/16-к
Провадження № 1-кп/0182/114/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.11.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2016 за № 0001692 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Капулівка Нікопольського р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, який не має місця реєстрації, тимчасово мешкає у АДРЕСА_1 , не працює, з освітою 9 класів, неодружений, в силу ст. 89 КК України не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 04.05.2016 приблизно о 17.00 год. знаходився біля будинку № 38 по вул. Станіславського в м. Нікополі Дніпропетровської обл., де у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 підійшов до малолітнього ОСОБА_6 та, діючи умисно повторно відкрито з корисливих мотивів, шляхом ривку вихопив з рук малолітнього ОСОБА_6 мобільний телефон «Lenovo А316 І», вартістю 1 000 грн., у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, на рахунку якої не було коштів, та карта пам`яті «Тranscend», об`ємом 16 Гб, вартістю 200 грн., що належать потерпілій ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 1 200 грн. Не реагуючи на вимогу малолітнього потерпілого ОСОБА_6 повернути викрадене, з місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав частково і показав суду, що на початку травня 2016 року приблизно о 16.00 год. він йшов до приміщення котельні КЗ «НЗСШ №5». Побачив, що стояли потерпілий та його друзі. Тому, що він знав потерпілого, він підійшов й запитав у потерпілого, котра година. Потерпілий сказав, що у нього телефон показує не вірний час. Потім він попросив у потерпілого телефон, щоб зателефонувати. Потерпілий сказав, що на рахунку немає грошей, потім дістав телефон з кишені. Він побачив, що на телефоні було пошкоджене скло, попросив дати подивитися телефон. Потерпілий його знав, повірив йому і дав мобільний телефон. Він взяв телефон, потім сказав пока і пішов з телефоном. Потерпілий закричав на його адресу, щоб він повернув телефон, але він побіг і на прохання потерпілого не реагував. Однак чи біг за ним потерпілий, він не бачив. Просить суворо не наказувати його, бо він на даний час зробив висновки і більше не буде вчиняти злочини.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 показав, що він обвинуваченого ОСОБА_3 він знав, бо той проживав неподалік у свого знайомого. Знав, що його звати ОСОБА_7 , але особисто з ним знайомий не був і не спілкувався, знав лише на обличчя. На початку травня 2016 року о 17.00 год. він знаходився біля покинутої котельні КЗ «НЗСШ № 5». Був зі своїми друзями - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і дівчатами. Вони спілкувалися. Прийшов ОСОБА_10 , попросив зателефонувати. На той час він тримав телефон у руці, тому що хотів дати подзвонити ОСОБА_8 . Обвинуваченому він сказав, що немає грошей на рахунку. ОСОБА_3 знову попросив телефон, сказав, що дуже треба подзвонити. Він знову відмовив. Потім ОСОБА_8 попросив подивитися час на телефоні. ОСОБА_3 вихопив телефон і побіг спочатку прямо, потім повернув в сторону поліклініки, ще сказав, дожени, якщо зможеш. Спочатку він думав, що ОСОБА_3 пожартував. Потім побіг за ним. Просив ОСОБА_3 повернути телефон. Коли ОСОБА_3 вже забіг за кафе Любава, він зустрів свого знайомого ОСОБА_11 та попросив допомогти догнати ОСОБА_3 . Вони побігли, завернути за кафе, однак більше ОСОБА_3 не бачили.
Потерпіла ОСОБА_5 показала, що в травні 2016 року її малолітній син прийшов додому приблизно о 19.00 год. з товаришами, так як боявся йти додому один. Сказав, що у нього викрали телефон і це зробив хлопець на ім`я ОСОБА_7 . Наступного дня вона написала заяву в поліцію. Вона побачила, що її телефон продавали через Інтернет за 200 грн. Вона ходила до продавця, подивилася на телефон, упевнилася, що він її, бо в телефоні залишилася заставка, яку встановив син, контакти. Потім звернулася до дільничного інспектора і телефон забрали. Екран на телефоні був побитий, хоча до крадіжки за 3 дні вони поміняли на вказаному телефоні екран. Претензій матеріального характеру вона до обвинуваченого не має.
Свідок ОСОБА_8 показав, що весною 2016 р. приблизно о 16 17год. він з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 знаходилися біля покинутої котельні школи. Мимо них пройшов ОСОБА_10 , а потім повернувся. ОСОБА_6 дістав з кишені телефон, щоб подивитися час. Потім поклав його знову в кишеню. ОСОБА_3 підійшов і попросив у ОСОБА_6 телефон, щоб подзвонити, потім, щоб скинути СМС, потім, щоб подивитися час. ОСОБА_6 на вся прохання відповідав, що телефон не дасть. На прохання ОСОБА_3 подивитися час, ОСОБА_6 витягнув телефон. ОСОБА_3 вихопив телефон у ОСОБА_6 з рук і сказав все, давай пока і побіг в сторону 42-го училища. Він з ОСОБА_9 залишилися на місці, а ОСОБА_6 і ОСОБА_11 побігли за ОСОБА_3 . Потім повернулися і сказали, що не наздогнали його.
Свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_6 він знає, а ОСОБА_3 не знає. Весною 2016 року приблизно о 17 год. він побачив ОСОБА_6 , який йшов в поліцію і розповів, що у нього вихопили з рук телефон, що він гнався за тим, хто вихопив телефон, однак не наздогнав. Сказав, що по дорозі загубив паспорт.
Свідок ОСОБА_11 показав, що літом 2016 року, точно сказати місяць не може, приблизно о 17 18 годині біля котельні 5-ої школи він стояв з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Підійшов ОСОБА_10 і попросив мобільний телефон, щоб подзвонити. Вони сказали, що не дадуть. ОСОБА_3 потім попросив телефон, щоб скинути безкоштовне СМС. Вони знову відмовили. Потім ОСОБА_3 попросив сказати котра година. ОСОБА_6 сказав приблизний час, але ОСОБА_3 сказав, що йому потрібний точний час, попросив подивитися час на телефоні. ОСОБА_6 дістав телефон з кишені, почав включати телефон, в цей час ОСОБА_3 вихопив у нього з руки телефон і побіг. При цьому сказав дожени. Він та ОСОБА_6 побігли за ОСОБА_3 , однак його не наздогнали. ОСОБА_3 біг в сторону магазину Світ. Вони кричали ОСОБА_3 зачекай, зупинися, але ОСОБА_3 не зупинився.
Винуватість обвинуваченого, не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, підтверджується показами потерпілих, свідків, а також письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження № 40001692:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.05.2016 потерпілої ОСОБА_5 , відповідно до якого 04.05.2016 приблизно о 17-00 год. хлопець на ім`я ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку № 38 по вул. Станіславського в м. Нікополі шляхом ривку відкрито заволодів у неповнолітнього ОСОБА_6 мобільним телефоном «Lenovo А316 І» (а.п. 8);
-копією документа на телефон (а.п. 9);
- довідками, згідно яких вартість мобільного телефону «Lenovo А316 І» станом на 04.05.2016 складає 1 000 грн.; карти пам`яті «Тranscend», об`ємом 16 Гб станом на 04.05.2016 складає 200 грн. (а.п. 10-11);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2016, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_3 , як хлопця на ім`я ОСОБА_7 , який 04.05.2016, приблизно о 17.00 год. знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 вихопив у нього з рук належний його матері мобільний телефон «Lenovo А316 І» і втік. Упізнає його за зовнішніми рисами обличчя (а.п. 21-23);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2016, в ході якого свідок ОСОБА_12 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_3 , як хлопця на ім`я ОСОБА_7 , який 04.05.2016, приблизно о 20.00 год. прийшов до нього додому та заклав за 250 грн. мобільний телефон «Lenovo А316 І» чорного кольору, сенсорний. Упізнає його за зовнішніми рисами обличчя (а.п. 26-28);
- заявою ОСОБА_12 про добровільну видачу мобільного телефону «Lenovo А316 І» для огляду та вилучення (а.п. 29);
- протоколом огляду від 10.05.2016, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон «Lenovo А316 І», чорного кольору, сенсорний, діагональ екрану 4 дюйми, який добровільно надав для огляду ОСОБА_12 . У телефоні є карта пам`яті «Тranscend», об`ємом 16 Гб, з фототаблицею до нього. (а.п. 30-34);
-розпискою ОСОБА_5 про отримання належного їй мобільного телефону «Lenovo А316 І», 04.05.2016 викраденого у її сина (а.п. 36);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2016, в ході якого свідок ОСОБА_8 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_3 , як хлопця на ім`я ОСОБА_7 , який на початку травня 2016, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 вирвав з рук ОСОБА_13 мобільний телефон «Lenovo», та з ним втік. (а.п. 40-42);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2016, в ході якого ОСОБА_3 розповів та показав як він скоював кримінальне правопорушення, з ДВД-диском до нього. (а.п. 61-63).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Хоча й обвинувачений визнав себе винуватим частково, пояснивши, що телефон потерпілий ОСОБА_6 йому дав добровільно, однак допитаний потерпілий та свідки підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_3 телефон у потерпілого вихопив з рук і потім втік з місця вчинення злочину. Існуючі протиріччя у показах потерпілого та свідків (хто був присутній на місці злочину, послідовність дій, т.і.), на думку суду, не є суттєвими й не впливають на суть обвинувачення, можуть бути пояснені як спліном значного часу з моменту вчинення злочину, так й особливостями пам`яті допитаних осіб.
Дії обвинуваченого мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини справи; особу винного, який ніде офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив цей злочин у той час, як у провадження Нікопольського міськрайонного суду вже перебувало кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч.2 ст. 190 КК України (вирок по кримінальному провадженню ще не винесений), не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно; обставини, що пом`якшують покарання часткове визнання вини при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід залишити у вигляді тримання під вартою. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- мобільний телефон «Lenovo А316 І», який передано під розписку на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити в користуванні потерпілій.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід залишити у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою по цьому провадженню з 13.05.2016 до дня проголошення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 - VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з 13.05.2016 до 20.06.2017.
Цивільні позови не заявлені.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- мобільний телефон «Lenovo А316 І», який передано під розписку на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити в користуванні потерпілій.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1