справа №619/3708/16-к
провадження №1-кп/619/102/17
УХВАЛА
04 жовтня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001449 від 13.07.2016 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарівка Дергачівського району Харківської області, освіта середня, громадянин України, не працює, проживає у АДРЕСА_1 , засуджений:
01.04.2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст. 309 ч.1, 71 КК України до 2 років і 1 місяця позбавлення волі, який змінений ухвалою Апеляційного суду Харківської області
у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 296 КК України, -
встановив
28.10.2016 року прокурор Дергачівського району Харківської області звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з матеріалами вказаного вище кримінального провадження, по якому затверджений обвинувальний акт.

У судовому засіданні прокурор прохав подовжити міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.
Сторона захисту та обвинувачений не погодились з подовженням міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого по тим підставам, що він має сім`ю та постійне місце проживання, а також у зв`язку із суворістю вибраної міри запобіжного заходу, відсутністю та недоведеністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного:
відносно ОСОБА_5 мірою запобіжного заходу обрано тримання під вартою, строк подовжений до 06.10.2017 року.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою вирішується судом під час судового розгляду.
Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вислухавши думку учасників судового провадження, з урахуванням викладеного, вимог ч.1 ст. 197, ст. 331 КПК України, існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає доцільним продовжити заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 177 , 197, 331 КПК України, суд

постановив
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити незмінним та вважати продовженим до 02.12.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1