Номер провадження: 11-кп/785/1329/17
Номер справи місцевого суду: 493/2694/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суд Одеської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі прокурора: ОСОБА_5

при секретарі: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляцію прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.10.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 276 ч.3 КК України - повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків,
ВСТАНОВИЛА:

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 276 ч.3 КК України , який повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та повернути на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складу суду. Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню. Обвинувальний акт містить всі необхідні відомості, передбачені ч.2 ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України., які прокурор вважає встановленими, у тому числі час, місце, спосіб, а також інші обставини, що є обов`язковими елементами предмета доказування та об`єктивної сторони складу злочину, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі наведені обставини не перешкоджають суду встановити істину у справі, оскільки суд має можливість дати оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення і прийняти відповідне рішення. Твердження судді про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України не відповідають дійсним обставинам, обвинувальний акт у кримінальному провадженні складений згідно вимог ст. 291 КПК України, а рішення про його повернення прокурору суперечить засадам кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.І, 2 ст.8 КПК України).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на відповідальність та формулювання обвинувачення.

09.06.2017 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності для розгляду надійшов вказаний обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінального злочину, передбаченому ст. 276 ч. 3 КК України.
Ухвалою підготовчого судового засідання Роздільнянського районного суду від 05.10.2017 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 було задоволено, останній був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 276 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про повернення вказаного обвинувального акту прокурору для приведення його у відповідність до вимог ухвали апеляційного суду Одеської області від 01.11.2016р., оскільки на його думку неодноразові вказівки апеляційного суду прокурором не виконані, а тому не можливо призначити розгляд вказаного провадження на підставі наявного обвинувального акту, оскільки він не відповідає ст. 291 КПК України.

Аналогічного змісту на адресу суду також надійшло письмове клопотання другого захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 .

Згідно вказаних клопотань звертається увагу суду на той факт, що у відповідності до ухвали апеляційного суду Одеської області від 01.11.2016р. були надані вказівки, а саме: при новому розгляді суд першої інстанції повинен перевірити правильність надходження справи до суду першої інстанції з урахуванням того, що суди першої та другої інстанцій вже неодноразово розглядали цю справу і по ній приймалися судові рішення, які є обов`язковими для виконання, притягувались інші особи до кримінальної відповідальності, пред`являлось обвинувачення зі складанням обвинувального висновку, справа розглядалась в рамках КПК України редакції 1961 року і згідно перехідних і кінцевих положень Нового КПК України справа повинна була розглядатись по старому законодавству, обґрунтованість нового обвинувального акту, правильність кваліфікації дій всіх обвинувачених по справі. Після вирішення даних питань вирішити можливість розгляду справи і необхідність поновлення справи для її розгляду по суті яка незаконно була знищена працівниками досудового слідства.

Прокурор в судовому засідання заперечував проти клопотання захисників обвинуваченої, оскільки вважав, що вказане не є підставою для його повернення.

Обвинувачена та захисник ОСОБА_7 заявлене клопотання підтримали, наполягали на поверненні обвинувального акту прокурору з цих підстав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_13 залишили вказане питання на розсуд суду.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України під час проведення підготовчого судового засідання суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.

У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинувачених, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення з огляду на наступне.

Так, згідно обвинувального акту вбачається, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 , яка працювала на посаді диспетчера, кваліфіковані за частиною 3 ст. 276 КК України як порушення правил безпеки руху на залізничному транспорті, що спричинили загибель людини.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але формулювання обвинувачення є формальним, а обвинувачення є неконкретним з огляду на наступне.

Так, в обвинувальному акті відносно обвинуваченої, слідчим та прокурором безліч перелічені всі нормативні акти, які на думку органу досудового розслідування порушила обвинувачена, а саме: «правила", "інструкція", "положення", "наказ" тощо, але зазначене на думку суду не дає дійсної уяви саме конкретного індивідуального формулювання обвинувачення. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та так зване формулюванні обвинувачення є ідентичного змісту, та тому вказане є незрозумілим, неконкретним, відсутній причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, та тому вказане не узгоджується з вимогами закону.

На думку суду правила безпеки руху - це правила, що регламентують поведінку осіб, які безпосередньо керують транспортними засобами від моменту початку руху до його закінчення, а також дають обов`язкові вказівки щодо руху. Правила ж експлуатації стосуються використання як самих транспортних засобів, так і їхніх екіпажів, а також систем та агрегатів, які забезпечують безаварійне функціонування транспорту і в процесі руху, і при підготовці до поїздки тощо.

При цьому порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту полягає у вчиненні дій, заборонених такими правилами, чи, навпаки, у невиконанні дій, які належить вчинити відповідно до нормативно закріплених вимог. Стосовно залізничного транспорту - це, зокрема, перевищення швидкості; проїзд на забороняючий сигнал; початок руху без дозволу; неподання встановлених сигналів; допуск до поїздки осіб, які не мають належної підготовки, відсутності контролю за виконанням розпоряджень; незадовільній організації спостереження за навколишньою обстановкою; невиконанні маршрутів руху чи вказівок осіб, які уповноважені на вказане; невжиття заходів до відвернення небезпеки тощо.

Відповідальність за статтею 276 КК України - за порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту настає: за частиною 1) за порушення працівником залізничного, водного або повітряного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку, якщо це створило небезпеку для життя людей або настання інших тяжких наслідків; за частиною другою 2) за ті самі діяння, якщо вони спричинили потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або заподіяли велику матеріальну шкоду; за частиною 3) за діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили загибель людей.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причиновий зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому суд вважає, що діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху тощо.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені КК України. У випадках, коли передбачені наслідки настали через порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту потрібно з`ясовувати характер припущених порушень, можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Тобто на думку суду, під час розгляду вказаної категорії справ обов`язково необхідно зазначати та встановлювати які дії обвинуваченим були вчинені та із зазначенням причинного зв`язку між діями і наслідками, що у даному випадку органом досудового розслідування не виконано, оскільки як формулювання обвинувачення так і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення» вказаного не містить.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у своїй постанові від 20 листопада 2014 року (яка є обов`язковою для застосування судами), згідно якої зазначено обов`язкову ознаку об`єктивної сторони складу злочину, пов`язаного з порушеннями правил безпеки руху, а саме: наявність чи відсутність у діях складу злочину потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) та спричиненими злочинними наслідками.

Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що в даному обвинувальному акті відсутнє.

Крім того, суд зазначає що, в обвинувальному акті та в матеріалах кримінального провадження взагалі не встановлені та не зазначені анкетні відомості щодо всіх трьох захисників обвинувачених, зокрема прізвище, ім`я та по-батькові, місце їх проживання або знаходження, в зв`язку з чим судом після надходження 06.07.2017р. в провадження обвинувального акту, неодноразово призначалися підготовчі судові засідання, починаючи з 10.07.2017 року до 05.10.2017 року тобто сім разів, але останні не відбувалися з різних причин в тому числі не можливість повідомлення або неявки захисників.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що вказаний обвинувальний акт не містить прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого; дата затвердження обвинувального акту має виправлення (які нічим не завірені);

Також судом наголошується, що як убачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на висновок судово-медичної експертизи, що суперечить вимогам ч.4 ст. 291 КПК України, що також є недопустимим.

Судом перевірялися підстави, заявлені в клопотанні захисника про повернення обвинувального акту та встановлено наступне. Вказана кримінальна справа порушена у 2007 році за нормами КПК 1960 року, неодноразово поверталася для організації додаткового розслідування. Так, постановою Балтського районного суду від 11.06.2014 року (в редакції КПК 1960р) кримінальна справа відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 була повернута для організації додаткового розслідування; органом досудового розслідування 19.07.2014р. вказані відомості були внесені до ЄРДР; під час організації додаткового розслідування справа відносно ОСОБА_14 була закрита слідчим, а 22.09.2014 року повідомлено про підозру ОСОБА_8 та вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_15 направлено до суду для розгляду. В подальшому справа продовжувалася розглядом за правилами КПК 2012 року та до суду надсилався тільки обвинувальний акт з додатками.

З приводу вищезазначеного від прокурора та захисту будь-яких заперечень не надійшло.

Тому, підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченого.

Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченої підготуватись до захисту від такого обвинувачення.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які перешкоджають призначити справу до слухання та в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.

Перевіряючи доводи прокурора в апеляції колегія суддів не змогла з ними погодитись, так як вони не знайшли свого підтвердження при аналізі обставин на які посилається суд першої інстанції приймаючи рішення про повернення обвинувального акту.

Редакція обвинувального акту і освітлення обставин правопорушень в якому обвинувачується ОСОБА_8 не надало суду першої інстанції прийняти і розглянути справу згідно вимог діючого законодавства.

Більш того, органи досудового слідства в повному обсязі ігнорували вимоги ухвали апеляційного суду від 01.11.2016 року, де були дані вказівки для можливості повного і об`єктивного розгляду справи, що ставить суд першої інстанції в ситуацію, коли неможливо розглянути справу до вимог діючого законодавства. Ігнорування вимог апеляційної інстанції говорить про зловживання органами досудового розслідування своїми повноваженнями і ігнорування вимогами діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.10.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 276 ч.3 КК України - повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків без змін.

Рішення є кінцевим і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригшіналом згідно суддя: ОСОБА_2