апеляційний суд рівненської області
ПОСТАНОВА

З березня 2011 року м. Рівне

Суддя судової палати по розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1

з участю прокурора Ютовець 14.1.

при попередньому розгляді матеріалів кримінальної справи за апеляцією прокурора Ренковського О.С., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Млинівського районного суду від 23 грудня 2010 року.

встановив:

Вказаним вироком ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.307 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на засудженого обов'язків, передбачених п.п.3.4 ч.1 ст.76 цього Кодексу.

В апеляції прокурор Ренковський О.С. ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом нового вироку, яким визнати ОСОБА_2 винним за ч,2 ст.307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з конфіскацією майна. При цьому прокурор посилається, що суд незаконно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч.1 ст.307 КК України, «оскільки згідно постанови про притягнення як обвинуваченого разом з повторністю органом досудового слідства йому вмінялось у вину незаконне виготовлення, придбання з метою збуту та збут особливо небезпечних наркотичних засобів, що є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.307 КК України. Таким чином, постановлюючи вирок суд повинен був засудити ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України і призначити йому покарання в межах санкції цієї частини статті Кримінального кодексу України. Крім того, призначене ОСОБА_2 покарання у виді 3 років позбавлення волі виходить за межі, встановлені ч.2 ст.307 КК України, і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м'якості...» (а.с. 197-199).

Отже в апеляції прокурора не зазначено чому зміна судом кваліфікації дій засудженого ОСОБА_2 є незаконною, які саме докази по справі суд оцінив неправильно. Також в апеляції відсутні пропозиції щодо меж проведення слідства апеляційним судом і не зазначено, кого слід допитати та які саме докази слід дослідити у ході розгляду апеляції. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові за №1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляду кримінальних справ в апеляційному порядку», під час судового слідства апеляційний суд може досліджувати всі докази, що є у справі, або лише ті, правильність оцінки чи повноти дослідження яких судом першої інстанції оспорено в апеляції (апеляціях), або ж які він зовсім не досліджував. Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи. Неконкретність апеляції унеможливлює проведення підготовчих дій по справі в частині вирішення питання щодо дослідження доказів, яким, на думку апелянта, суд дав неправильну оцінку чи залишив їх без оцінки або не дослідив.

Всупереч вимогам ст.352 КПК. головуючим по справі вказана апеляція не залишена без руху і не повідомлено про необхідність виконання зазначених вимог закону.

На думку прокурора Ютовець Н.І. подана апеляція не відповідає вимогам ч.2 ст.350 Кримінально-процесуального кодексу України.

За наведених обставин, враховуючи думку прокурора про необхідність повернення справи суду першої інстанції для усунення зазначених недоліків, та керуючись ст.ст.357-359 КПК України,

постановив:

Кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 повернути Млинівському районному суду для виконання вимог ст. 352 КПК.

Суддя