Справа № 444/289/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/924/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0000899 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокаль Львівської області, мешканця м. Львова,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК

з участю :
секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і засуджено до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок незаконним, необґрунтованим і таким, що постановлений з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону вказує, що суд безпідставно послався у вироку на докази, які були досліджені судом з порушенням вимог КПК та є суперечливими, незаконними і недопустимими, не мотивувавши це у вироку. Суд не надав належної оцінки висновку судової комісійної автотехнічної експертизи № 177 від 25.01.2017, при проведенні якої вихідними даними стали надані слідством неповні й суперечливі дані, оскільки ні потерпілий ОСОБА_9 , ні свідок ОСОБА_13 не надали слідству та експертам будь-яких даних про рух автомобіля до моменту зіткнення, а при проведенні експертизи експертами були використані його покази надані ним 20.10.2016 в якості свідка, в зв`язку з чим даний висновок є недопустимим доказом у справі. Крім того, суд не мотивував у вироку чому саме він взяв до уваги одну частину висновку і відкинув іншу. Ні в ході досудового розслідування, ні в суді не було встановлено хто саме, він чи водій ОСОБА_14 розпочали маневр, що є визначальним для встановлення ступеня вини. Вважає, що покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 щодо обставин справи є технічно неспроможними і суперечливими, так як експертами не було враховано швидкості руху автомобілів та відстань, яку вони могли проїхати за певний час до моменту зіткнення, жоден з них не вказав на динаміку руху автомобілів. Автомобілі учасники ДТП, були вилучені слідчим з місця події 12.10.2016 з порушенням вимог ст.ст. 167, 171 КПК, а відтак ці речові докази не можуть бути визнані допустимими доказами у справі. В порушення вимог ст. 96 КПК суд не перевірив достовірність показів потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 у їх сукупності з іншими доказами і не дослідив безпосередньо покази свідка ОСОБА_13 під час судового розгляду.

Просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 судом першої інстанції, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати і постановити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував його особу та поведінку після ДТП, оскільки такий раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності, а вчинення ним нового злочину свідчить про його нехтування правовими нормами та моральними засадами суспільства. Після вчиненого останній жодним чином не вибачився, не покаявся і не відшкодував заподіну моральну та матеріальну шкоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 підтримали і просили її задовольнити. Проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 заперечили.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник - адвокат ОСОБА_11 вимоги апеляційної скарги потерпілого підтримали і просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 просили відмовити.

Потерпілий ОСОБА_9 проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 заперечив, а вирішення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 поклав на розсуд суду.

Прокурор апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 заперечив і просив залишити їх без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і вимоги апеляційних скарг, виступи сторін щодо поданих апеляцій, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в скаргах доводи, встановила наступне.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, 12 жовтня 2016 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем « Audi А-4 » р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі « Львів - Рава-Руська » у напрямку до м. Львова, при проїзді ділянки дороги в районі 55 км. + 126 м у місці розташування залізничного переїзду та перехрестя із автодорогою, яка веде до с. Равське Жовківського району Львівської області та примикає до неї ліворуч по ходу його руху, грубо порушив вимоги п.п. 1.5., 1.10., 10.1., пп. «а» та «б» п. 14.6. і дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, будучи проінформованим попереджувальними дорожніми знаками 1.27 « Залізничний переїзд зі шлагбаумом » та 1.31.1 « Наближення до залізничого переїзду », виконуючи обгін попутного автомобіля «Audi А-6 » р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 перед залізничним переїздом та на перехресті, перетнувши при цьому суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, яка поділяє потоки транспорту зустрічних напрямків, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, чим створив аварійну обстановку, що призвело до зіткнення між ним та попутним автомобілем « AUDI А-6 » р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , яка на той час розпочала маневр виконання лівого повороту з автодороги « Львів - Рава-Руська » на автодорогу у напрямку с. Равське Жовківського району Львівської області. Внаслідок ДТП водій автомобіля « AUDI А-6 » р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження несумісні із життям та загинула на місці події, а пасажир автомобіля потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Суд першої інстанції ретельно дослідив надані докази у справі, правильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до вірного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Досліджені судом докази, на які суд послався у вироку, зібрані з дотриманням вимог ст. 84 КПК та є належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому суд правильно та обґрунтовано поклав в основу вироку висновок комісійної судової автотехнічної експертизи № 177 від 25.01.2017.

Про суперечливість чи неповноту наданих слідчим даних для проведення експертизи у висновку експертів жодним чином не зазначено. Не вбачається таких з матеріалів справи і судом апеляційної інстанції. Навпаки, як вбачається з даного висновку, при проведенні експертизи експертами були взяті до уваги протокол огляду місця події, висновки автотехнічних експертиз щодо технічного стану транспортних засобів, висновок транспортно-трасологічної експертизи, результати слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , їхні покази щодо обставин справи, а також покази самого ОСОБА_15 .. Висновок експертів ґрунтується на зібраних у справі доказах, а тому сумнівів у своїй повноті та об`єктивності не викликає.

Як вбачається з висновку та всупереч доводів обвинуваченого в скарзі, в ході досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 надали детальні пояснення щодо руху автомобіля « Ауді А-6 » під керуванням ОСОБА_14 до моменту зіткнення. Зокрема, останні пояснили, що в процесу руху ОСОБА_14 була уважною, під час руху вела керований нею транспортний засіб по своїй смузі руху зі швидкістю 60-80 км/год. Коли до залізничного переїзду залишалось приблизно 70 метрів вона увімкнула покажчик лівого повороту і поступово зменшувала швидкість автомобіля до 20-30 км/год. Переїхавши залізничний переїзд, на перехресті з примикаючою ліворуч другорядною дорогою почала виконувати маневр повороту вліво. В той час, коли автомобіль повністю виїхав у ліву смугу рухаючись зі швидкістю близько 10 км/год вони відчули сильний удар у ліву частину автомобіля. З моменту початку виконання повороту ОСОБА_14 і до моменту зіткнення пройшло приблизно 1-2 секунди.

Надані в ході досудового розслідування під час слідчого експерименту показання щодо обставин події потерпілий ОСОБА_9 підтвердив і в суді першої інстанції при розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні жодна з сторін не заявляла клопотання в порядку ст.ст. 349, 350 КПК про допит свідка ОСОБА_13 .. Під час розгляду справи судом досліджувались надані прокурором докази, у тому числі протокол проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_13 в ході якого вона розказала і показала про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які за своїм змістом узгоджуються з іншими доказами і їм не суперечать.

У справі немає жодних даних, які б давали підстави стверджувати про технічну неспроможність і суперечність у показах потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_9 , які були взяті експертами до уваги.

При проведені експертизи експертами правильно були взяті до уваги також і надані слідству показання ОСОБА_7 щодо обставин ДТП, як учасника події, оскільки для об`єктивного дослідження та надання обґрунтованого висновку експертам необхідно було взяти до уваги всі здобуті в ході досудового розслідування дані щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі і пояснення учасників події.

Ці показання були отримані слідчим з дотриманням вимог ст. 224 КПК і за своїм змістом відповідають показанням наданим ОСОБА_7 в суді.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не мотивував у вироку чому саме він взяв до уваги одну частину висновку експертів і відкинув іншу є безпідставними. Як вбачається з вироку, надаючи оцінку дослідженим доказам суд у своєму рішенні зазначив, що критично оцінює показання обвинуваченого щодо висновку експертів про порушення водієм автомобіля « Ауді А-6 » ОСОБА_14 вимог Правил дорожнього руху в тій частині, що остання при виконанні повороту перед зміною напрямку руху повинна була переконатися у безпеці свого маневру, оскільки ці обставини жодним чином не применшують вини ОСОБА_7 у вчиненому, який всупереч вимог цих Правил пересікши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки здійснив обгін керованого нею транспортного засобу на залізничному переїзді, а водій ОСОБА_14 відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. Правил дорожнього руху вправі була розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати ці Правила.

Як вбачається з матеріалів справи, до початку маневру повороту водій ОСОБА_14 заздалегідь зменшила швидкість руху транспортного засобу та включила показник лівого повороту, що відповідає вимогам Правил дорожнього руху, у той час як ОСОБА_7 , в порушення вимог пп. « а » і « б » п. 14.6. цих Правил перетнувши вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 здійснив обгін її транспортного засобу на залізничному переїзді та на перехресті, що стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди.

Хоча в ході досудового розслідування і в суді не вдалося встановити хто саме з водіїв першим розпочав свій маневр, однак, з врахуванням висновку комісійної судової автотехнічної експертизи та досліджених доказів судом беззаперечно встановлено, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля « Ауді А-4 » ОСОБА_7 у жодному випадку не мав права здійснювати обгін автомобіля « Ауді А-6 » під керуванням ОСОБА_14 на залізничному переїзді та на перехресті, і ці його дії не відповідають вимогам п.п. 1.5., 1.10., 10.1. та пп. « а », « б » п. 14.6. Правил дорожнього руху України і знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що призвела до смерті потерпілої ОСОБА_14 та заподіянню тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 ..

Всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 вилучення автомобілів « Ауді А-4 » та « Ауді А-6 »у кримінальному провадженні було проведено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 160, 164 КПК.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання.

Як вбачається з вироку, таке було призначене ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з врахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, обставин справи і даних про його особу.

Та обставина, що ОСОБА_7 через свій майновий стан не відшкодував родині ОСОБА_14 заподіяну моральну і матеріальну шкоду відповідно до положень ст. 65 КК не може бути підставою для призначення йому більш суворого покарання, як просить потерпілий.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за заявою представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 заявлений ним цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 , неповнолітніх ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та матері загиблої ОСОБА_14 ОСОБА_19 моральної і матеріальної шкоди судом було залишено без розгляду.

Не є підставою для призначення більш суворого покарання й те, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, оскільки судимості він не має, а дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів вчинених з необережності.

Призначаючи покарання обвинуваченому районний суд врахував його щире каяття у вчиненому, тяжкість скоєного злочину та дані про його особу, який працює, характеризується позитивно і частково відшкодував потерпілому ОСОБА_9 заподіяну шкоду пов`язану з його лікуванням, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на це призначене ОСОБА_7 за вчинений злочин покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки не можна визнати явно м`яким та несправедливим.

На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим та необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи наведене підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4