АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/567/2018 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 1 ст. 289 КК України Головуючий в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора в провадженні на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2015 року щодо ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0010437, щодо виправданого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_10 виправданий за ч. 1 ст. 289 КК України в зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено це кримінальне правопорушення.

По провадженню вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 12 серпня 2014 року близько 05 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 9 по вул. Челябінський в м. Києві, побачивши мотоцикл марки «YAMAHA YBR125» д.н.з. НОМЕР_1 , діючи з корисливих мотивів, вирішив незаконно ним заволодіти.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до мотоциклу «YAMAHA YBR125», що належить ОСОБА_9 , та силоміць перетягнув його за будівлю технічного обслуговування між 9-м та 7-м будинками по вул. Челябінській в м. Києві, і тим самим незаконно ним заволодів.

При цьому ОСОБА_6 спричинив мотоциклу ряд пошкоджень вузлів та агрегатів, а саме: руля, переднього лівого поворотника, переднього обтічника, фари, пульту керування та замків, завдавши матеріальних збитків на загальну суму 7202 грн., після чого з місця вчинення злочину зник.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку про виправдання ОСОБА_6 , оскільки доказами, дослідженими в судовому засіданні, не доведено, що останній умисно вчинив протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у потерпілого всупереч його волі, тобто не доведено, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ( ч. 1 ст. 289 КК України).

В апеляційній скарзі прокурор в провадженні, вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, в зв`язку з невідповідністю його висновків фактичним обставинам провадження просить його скасувати, постановити новий обвинувальний вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд достатньою мірою не врахував обставини провадження, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину. При цьому, вважає, що висновки суду містять істотні суперечності, оскільки посилаючись на показання свідків обвинувачення, показання ОСОБА_6 , які ним надані під час досудового розслідуванні та судового розгляду, фактично стверджуючи про вчинення ним злочину, при винесенні рішення одночасно вказав про відсутність ознак складу злочину.

При цьому, судом у вироку не зазначено, чому ним взято до уваги показання ОСОБА_6 , які його виправдовують і відкинуто інші докази, які підтверджують його вину, зокрема: висновок експерта №1247 від 18.08.2014 року, згідно якого слід на мотоциклі залишений мізинцем лівої руки ОСОБА_6 , а також того, що вилучені 12.08.2014 року два сліди рукавичок з пластику мотоциклу «Ямаха» залишені рукавичкою того ж типу, як і рукавички, що вилучені з автомобіля. Крім цього, під час досудового розслідування (допиту) обвинувачений стверджував про допущення можливості викрадення мотоциклу, перебуваючи в стані сп`яніння, але таких дій він не виконував і не виконав.

Однак, під час судового розгляду, обвинувачений надав інші показання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Водночас, звертає увагу, що судом необґрунтовано, за вище наведених обставин, визнано, що переміщення обвинуваченим транспортного засобу з місця його паркування на інше місце, всупереч волі власника, не є злочином.

Також, вважає, що судом залишено поза увагою роздруківку телефонних дзвінків ОСОБА_6 , які спростовують його показання надані під час судового розгляду.

Тому, прокурор вважає, що висновки суду щодо відсутності в діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні належним чином не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та висновки суду, викладені у судовому рішенні, мають істотні суперечності.

Водночас, просить дослідити докази, що зібрані під час досудового розслідування, про які йдеться у апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, допитавши свідка ОСОБА_11 та дослідивши письмові докази, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невмотивованості вироку суду є безпідставними.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_6 обвинувачення, навів аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.
Перевіривши висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та допитавши під час апеляційного розгляду потерпілого, обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , а також дослідивши за клопотанням прокурора письмові докази у провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду про те, що не доведено, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ( ч. 1 ст. 289 КК України) відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

Так, з аудіо запису перебігу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 12.08.2014 вночі разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 розпивав алкогольні напої в районі Русанівських садів в м. Києві. Близько 02 години він зустрівся зі своїм знайомим, після чого повертався на Русанівські сади та у дворі по вул. Челябінській в м. Києві біля мотоциклу побачив двох чоловіків, які, як йому здалося, вчиняють щось неправомірне. Він пригрозив, що викличе міліцію, в результаті чого між ними відбулась невелика бійка, під час якої вони впали разом із мотоциклом у кущі. Після цього він пішов додому. ОСОБА_6 визнав той факт, що дійсно перебував біля місця події. Пояснив, що для роботи по металу використовує рукавички, щоб не пошкодити руки. У той день він мав із собою рукавички. Не виключає наявності відбитка пальця руки на мотоциклі, так як падав на нього.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтвердив свої показання і додав, що після того, як біля 4-ї години ранку на святкування дня народження ОСОБА_12 приїхав ОСОБА_11 , вони всі разом на автомобілі останнього поїхали ще придбати горілки і коли вийшли з автомобіля, він один попрямував до вул. Челябінської, щоб подивитися, що там з тим мотоциклом біля якого близько 2-ї години ночі бачив 2-х чоловіків.

Він поговорив із двірником, а потім побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за якими йшов потерпілий, який чомусь його став обвинувачувати.

Такі показання обвинуваченого наданими стороною обвинувачення спростовані не були.

Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 , показав, що йому зателефонував уночі його знайомий та повідомив, що з мотоциклом не все гаразд. Коли він вийшов та підійшов до мотоцикла, то побачив, що він був пошкоджений, побитий, вирвана фара, розкручений руль, сам мотоцикл стояв на центральній підніжці за 150-200 м. від того місця, де він його залишив. Після цього він викликав міліцію, чекаючи на яку, помітив трьох чоловіків, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що проходили повз, після чого погнався за ними та затримав ОСОБА_11 . Було це приблизно біля 5-ї години ранку.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що тільки зранку, о 4-й годині 12.08.2014 року йому стало відомо від свідка ОСОБА_13 про те, що його мотоцикл знайшов двірник на відстані 200-300 м. від того місця, де він його залишив, але свідків того, як це сталося і коли, не було. Він побачив на землі сліди волочіння. Потім він побачив трьох чоловіків, які йшли у його напрямку, серед яких був і ОСОБА_6 . Він підійшов до них і спитав хто такі. Тоді ці троє розвернулися і пішли в іншу сторону. З цього він зробив висновок, що вони можуть бути причетні до нічних подій, а ще тому, що чужі через їхній двір не ходять. В подальшому до приїзду працівників міліції, він затримав одного з цих трьох осіб. Також потерпілий повідомив, що він має шкіряні рукавички, в яких їздить на мотоциклі.

З наведених показань потерпілого, наданих як суду першої, так і суду апеляційної інстанцій слідує, що особисто він не бачив, хто саме причетний до незаконного заволодіння мотоцикла, а побачивши ОСОБА_6 зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які йшли навпроти його до місця знаходження мотоцикла, потерпілий лише припустив, що ці особи можуть мати відношення до незаконного заволодіння мотоциклом.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що перебував разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на Русанівських садах, де на дні народження вживали спиртні напої. Зранку вони разом на автомобілі обвинуваченого виїхали з ОСОБА_14 садів. Згодом зупинили авто, оскільки забули права та документи на нього, і далі він з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 пішли пішки, при цьому ОСОБА_6 пішов дещо в сторону, сказавши, що наздожене їх. Свідок зазначив, що незабаром, коли вони проходили в районі вул. Челябінської, він побачив потерпілого ОСОБА_9 , який зупинився біля нього, згодом викликав міліцію та вони підійшли до мотоцикла, який був пошкоджений.

Свідок ОСОБА_11 у суді апеляційної інстанції підтвердив свої показання і додав, що повернувшись з роботи додому на Русанівські сади біля 3-ї години ночі, він зайшов до ОСОБА_12 на день народження, а потім біля 5-ї години ранку повіз його та ОСОБА_6 до магазину. Залишивши автомобіль на виїзді з ОСОБА_14 садів, далі вони пішли пішки через двори. ОСОБА_6 трохи відстав від них, а коли хвилин через 5-7 догнав, то за ним вже біг потерпілий ОСОБА_9 . Вони між собою сперечалися на підвищених тонах. Потім потерпілий підвів їх до мотоцикла та показував їм відірвану фару та пошкоджений мотоцикл. По приїзду міліції, вони були затримані.

З наведених показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що вони також ніяким чином не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Що стосується показань свідка ОСОБА_15 , то як вбачається з технічного запису перебігу судового засідання в суді першої інстанції, вказаний свідок повідомив, що 12.08.2014 року ранком, під час прогулянки із собакою, у дворі по вул. Челябінській в м. Києві він виявив пошкоджений мотоцикл ОСОБА_9 , після чого зателефонував ОСОБА_13 та попросив повідомити про це потерпілому. ОСОБА_15 вказав, що 12.08.2014 року біля шостої години ранку бачив ОСОБА_6 за вказаною адресою.

Наведені показання свідка також ніяким чином не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні будь якого злочину.

Допитати за клопотанням прокурора свідка ОСОБА_15 безпосередньо в суді апеляційної інстанції, відповідно до ст. 23 КПК України, не виявилось можливим внаслідок смерті свідка ОСОБА_15 , реєстрація якої проведена у відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві про що складено актовий запис про смерть № 3947 від 07.03.2016 року.

Що ж стосується показань свідка ОСОБА_13 , наявних в матеріалах справи, то такі показання, на думку колегії суддів взагалі не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки відповідно до п. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Оскільки стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження було долучено лише протокол допиту свідка ОСОБА_13 під час досудового провадження слідчим ОСОБА_16 , то, відповідно, показання свідка ОСОБА_13 , викладені в цьому протоколі не можуть бути допустимим доказом.

Що стосується письмових доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора, зокрема, даних протоколу огляду місця події від 22.08.2014 року ( 07 год. 10 хв. - 07 год. 20 хв.), даних протоколу огляду місця події від 22.08.2014 року ( 08 год. 20 хв. 08 год. 30 хв.), даних протоколу огляду місця події від 22.08.2014 року ( 08 год. 50 хв. 09 год. 00 хв.), а також висновків експерта № 1247 від 18.08.2014 року та № 1492 від 29.09.2014 року, то такі докази обґрунтовано не покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , адже дані цих протоколів є недопустимими доказами, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 86 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбачений Кодексом порядку, на підставі яких слідчий прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність факті та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Ці дані встановлюються процесуальними діями, які фіксуються відповідно до вимог ст. 104 КПК України протоколом.

Відповідно до ст. 86 КК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Для встановлення того чи були протоколи огляду місця події допустимими як докази у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для їх збирання, саме на той час, коли вони були зафіксовані та одержані. Якщо слідчим був порушений порядок їх збирання, такі докази не можуть вважатись допустимими і бути підставою для прийняття процесуальних рішень.

Так, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України, у протоколі проведення процесуальної дії повинно зазначатись, зокрема, місце, час проведення та назву процесуальної дії.

Проте, із протоколу огляду місця події від 11.08.2014 року (07 год. 10 хв. - 07 год. 20 хв.) а.п. 134-135, протоколу огляду місця події від 11.08.2014 року ( 08 год. 20 хв. 08 год. 30 хв.) а.п. 136-137, протоколу огляду місця події від 11.08.2014 року ( 08 год. 50 хв. 09 год. 00 хв.) а.п. 138-140, вбачається, що дані протоколи були складені 11 серпня 2014 року, в той час, коли, згідно висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, інкриміноване йому кримінальне правопорушення було вчинено 12 серпня о 04 год. 00 хв. Будь - яких доказів про допущену помилку в даті протоколів огляду місця події прокурор ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не надав. А відтак, наведені вище протоколи огляду місця події було складено за добу до інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, внаслідок чого дані вказаних протоколів огляду місця події не можна визнати належними та допустимими доказами у справі.

Більш того, протокол огляду місця події від 11 серпня 2014 року ( 08 год. 20 хв. 08 год. 30 хв.) а.п. 136-137, не підписаний одним з понятих ОСОБА_17 , що також є підставою для визнання даних, викладених в цьому протоколі недопустимими доказами.

Окрім того, в зв`язку з визнанням недопустимими доказами даних протоколів огляду місця події від 11.08.2014 року, недопустимими доказами є й вилучені під час проведення цих процесуальних дій докази, а саме: ключ, техпаспорт на мотоцикл «Ямаха», два сліди папілярних узорів та дві печатки з автомобіля Деу, д.н.з. « НОМЕР_2 », які до того ж, в порушення вимог ч. 5 ст. 327 КПК України при вилученні не були опечатані.

А тому, обґрунтований сумнів викликає те, які саме предмети, та чи це ті предмети, які вилучені в ході огляду місця події були направлені на дослідження експерту. А тому, висновок експерта №1492 від 29.09.2014 року, згідно якого два сліди рукавичок, вилучені при ОМП 12.08.2014 року з пластику мотоциклу "Ямаха" д.н.н. НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 9, залишені рукавичкою такого ж типу як і рукавички, які були вилучені з автомобіля "Деу Ланос" за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 7; а також висновок експерта № 1247 від 18 серпня 2014 р., відповідно до якого слід пальця розмірами по осях 15х19 мм, з пластику мотоциклу Ямаха» д.н.з. НОМЕР_1 залишений мізинцем лівої руки ОСОБА_6 , на думку колегії суддів є також недопустимими доказами, оскільки вони є похідними від протоколів огляду місця події від 11 серпня 2014 року, дані яких судом визнано недопустимим доказом.

А відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здобуті у кримінальному провадженні докази не доводять винуватості ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортного засобу, оскільки він безпосередньо не був помічений під час заволодіння транспортним засобом, а інші докази, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, як то дані протоколів огляду місця події від 11.08.2014 року та висновки експертиз № 1247 від 18.08.2014 року та № 1492 від 29.09.2014 року є недопустимими доказами.

Відтак, наведені стороною обвинувачення докази, досліджені на думку колегії суддів, не підтверджують винуватості ОСОБА_6 у заволодінні транспортним засобом, а інших, більш переконливих доказів, суду не надано, а тому довід апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставним.

Перевіривши встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає їх слушними і підстав для скасування вироку суду, як про те просить в апеляційній скарзі прокурор, не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Таким чином, вирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований, має бути залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні щодо його скасування - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .