Дата документу Справа № 330/1761/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 330/1761/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/605/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Петрівка Біробіджанського району Хабаровського краю Російської Федерації, громадянин України, маючий середню освіту, неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 12.11.2009 р. Гуляйпільским районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.03.2011 року за відбуттям покарання;
2) 27.11.2012 р. Гуляйпільским районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, знятий з обліку в зв`язку з закінченням іспитового строку 20.03.2014 року;
3) 06.04.2015 р. Горностаєвським районним судом Херсонської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 1, 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, знятий з обліку в зв`язку з закінченням іспитового строку 28.04.2017 року,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 22.10.2017 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
22 липня 2017 року, приблизно о 23 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись на території двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за раптово виниклим умислом, скориставшись відсутністю вхідних дверей, зайшов до приміщення гаражу, звідки таємно викрав зварювальний апарат марки «Бригадир», який належав ОСОБА_9 , після чого переніс його до автомобіля марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », за допомогою якого в подальшому перевіз вказане викрадене майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 5000 гривень.

Крім того, 22 липня 2017 року, приблизно о 23 годині 8 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на території двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, за раптово виниклим умислом, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом для подальшого використання його в особистих цілях, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незамкнені двері проник до автомобілю марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, який знаходився у користуванні ОСОБА_9 , після чого скориставшись ключем, який знаходився у замку запалення, завів двигун вищевказаного автомобіля та керуючи ним, поїхав з місця вчиненого кримінального правопорушення (злочину), тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, користувачем якого є ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував, як обставину, що пом`якшує покарання, наявність у нього новонародженої дитини, перебування дружини та дитини на його матеріальному забезпеченні. Зазначає, що він в повній мірі усвідомив тяжкість вчиненого ним злочину та просить взяти до уваги його щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Просить застосувати до нього ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Безпосередньо в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, визнав за обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння органу досудового розслідування у встановленні обставин справи, встановив наявність рецидиву злочину, як обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, позитивно характеризується за місцем проживання.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання майже в мінімальних межах санкції та без конфіскації майна, а призначаючи остаточне покарання, у відповідності до ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3