Справа № 414/1011/14-к
Провадження № 11-кп/782/241/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , поданими на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 24 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кремінній Луганської області, має громадянство України, раніше не засуджений, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, із призначенням покарання у вигляді штрафу розміром 850 грн.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання.

За ст. 356 КК України ОСОБА_7 виправданий.

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кремінній Луганської області, має громадянство України, утримує двох неповнолітніх дітей, раніше не засуджений, мешкає у АДРЕСА_1

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, із призначенням покарання у вигляді штрафу розміром 850 грн.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання.

Запобіжний захід обом обвинуваченим до набрання вироком чинності судом не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальні витрати по 122,25 грн з кожного.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що у жовтні 2010 року (точної дати не встановлено) ОСОБА_8 , працюючи на посаді техніка-механіка приватного сільськогосподарського підприємства (ПСП) «Світанок», реалізуючи умисел, спрямований на підроблення документів, які видаються та посвідчуються громадянином-підприємцем та надають право власності на майно, використовуючи наявні у нього бланки накладної та квитанції прибуткового касового ордеру ПП ОСОБА_11 , діяльність якої з 20 листопада 2004 року припинено у зв`язку із смертю останньої, склав завідомо неправдиву накладну № 15 від 15.02.2007 року, у якій власноруч зазначив про неправдиві відомості про передачу транспортних засобів ОСОБА_11 його батьку ОСОБА_7 : трактору МТЗ-80 1989 року випуску, причепу 2 ПТС-4 1990 року випуску, причепу 2 ПТС-4 1987 року випуску, та квитанцію прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007 року про прийняття ОСОБА_11 від ОСОБА_7 грошові кошти к розмірі 10 100 грн.

Зазначені документи ОСОБА_8 передав своєму батьку, ОСОБА_7 ,для подальшого їх використання.

У свою чергу, ОСОБА_7 , як директор зазначеного ПСП «Світанок», бажаючи встановити право власності на зазначені у підроблених документах транспортні засоби , які знаходились у користуванні підприємства, та на які претендує співзасновник ОСОБА_12 , і отримати свідоцтва про реєстрацію, 05 жовтня 2010 року надав для огляду експерту територіального управління Держгірпромнагляду у Луганській області ОСОБА_13 трактор МТЗ-80 та два причепи 2 ПТС-4.

Після огляду та звірки агрегатів зазначених транспортних засобів експертом ОСОБА_13 05 жовтня 2010 року був складений акт державного технічного огляду трактора МТЗ-80 1989 року випуску заводський номер НОМЕР_1 , причепу 2 ПТС-4 1990 року випуску заводський номер НОМЕР_2 та причепу 2 ПТС-4 1987 року випуску заводський номер НОМЕР_3 , відповідно до постанови КМУ від 06.01.2010 року № 8 « Про затвердження порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великовантажних та інших технологічних транспортних засобів».

На підставі цих документів та акту огляду ОСОБА_7 було видано свідоцтво про реєстрацію зазначених транспортних засобів.

У поданій на вирок суду 22.06.2017 апеляційній скарзі , яка була підтримана у цій частині у судовому засіданні апеляційного суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 просив зазначений вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам справи.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст. 358 КК України ( у редакції Закону від 11.06.2009 ) та призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі; ОСОБА_7 за ст. 356 КК України, ч.3 ст. 358 КК України ( у редакції Закону від 11.06.2009), та призначити покарання: за ч.3 ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі, за ст. 356 КК України 2 місяці арешту. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 01 рік обмеження волі.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у апеляційній скарзі просять зазначений вирок суду скасувати у частині визнання винними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1,3 ст. 358 КК України і кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю провини у скоєному.

На підставу цього посилаються на те, що судом першої інстанції неправильно встановлено джерело походження документу від приватної особи підприємця ОСОБА_11 , яка не уповноважена посвідчувати документи, що надають права або звільняють особу або звільняють особу від обов`язків.

Крім того, доводять, що покази всіх допитаних судом по справі свідків та самого потерпілого ОСОБА_12 містять значні суперечності, позбавлені конкретики і по суті спростовують твердження ОСОБА_12 про придбання за його особисті кошти трактора та причепів. Жоден із свідків не зазначив про обізнаність ОСОБА_7 про смерть ФОП ОСОБА_14 і свідомість використання бланків накладної та прибуткового ордеру.

Захисники не згодні із висновками почеркознавчої експертизи № 518/2 від 21.01.2014 року, оскільки вважають, що вони не встановлюють причетність обох ОСОБА_15 до підробки документів; а сам експертний висновок проведений із порушенням рекомендацій, визначених у п.п.1.3, 1.4.1.6,1.7, 1.8 Наукових рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мінюста України від 08.10.1998 року. Крім того, суд необґрунтовано відхилив клопотання захисників про проведення почеркознавчої експертизи у Донецькому НДІСЕ ( з огляду на звільнення експерта ОСОБА_16 та залишення всіх документів на окупованій території, у м. Луганську). За аналогічними підставами сторона захисту вважає, що висновок суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_17 щодо вартості трьох одиниць сільськогосподарської техніки не міг бути розцінений судом як належний та допустимий доказ.

Речові докази накладна № 15 від 15.02.2007 року та квитанція до прибуткового касового ордеру отримані із порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки вилучались іншою, ніж зазначено у судовій ухвалі, особою, яка не входила до складу слідчої групи ОСОБА_18 .

Захисники також зазначають, що обвинувальний акт від 29.03.2017 року не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, але, суд першої інстанції не повернув його з цих підстав прокурору, а, після зміни обвинувачення прокурором не заявлено жодного клопотання про дослідження доказів на підтвердження зміненого формулювання обвинувачення, не викликано жодного свідка.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, подану ним 22.06.2017 року та відмовився підтримати її у доповненому змісті, представника потерпілого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги прокурора, захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Провина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в умисному підробленні та подальшому використанні документів, які надають право власності на майно і видаються та посвідчуються громадянином-підприємцем, підтверджена сукупністю зібраних по справі доказів, які були безпосередньо оголошені і досліджені у судовому засіданні, належним чином умотивовані та викладені у вироку суду, зокрема,

показаннями у судовому засіданні потерпілого та співзасновника ПСП «Світанок» ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про те, що у ПСП «Світанок» є три співзасновники, один із яких ОСОБА_12 у 2010 році передав на баланс підприємства самостійно зібрані працівниками підприємства та іншими особами за кошти ОСОБА_12 трактор МТЗ-80 та два причепи ( копії накладних № 34 від 15.12.2006 та від 07.02.2007 на а.п. 61-63 т.1 та протокол загальних зборів від 06.08.2010 на а.п. 130 т.1, акт технічного стану сільськогосподарської техніки станом на 30.12.2011 на а.п. 127-128 т.1);

наказом № 1 від 04.03.2003, згідно із яким ОСОБА_7 займав посаду директора ПСП «Світанок» та був співзасновником( 20%) зазначеного підприємства, а 15.06.2012 року звільнений на підставі рішення загальних зборів засновників за п.2 ст. 41 КзПП України, у зв`язку із втратою довіри ( а.п. 81,88 т.1);

наказом № 3 від 01.07.2004 директора ОСОБА_7 його син, ОСОБА_8 , прийнятий у ПСП «Світанок» на посаду техніка-механіка, а 06.12.2010 року звільнений за узгодженням сторін ( а.п. 124,125 т.1);

даними накладної № 15 від 15.02.2007 року та квитанції прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007, відповідно до яких ОСОБА_7 придбав у суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_11 трактор МТЗ-80 1989 року випуску, причеп 2 ПТС-4 1987 року випуску загальною вартістю 10 100 грн ( а.п.5 т.1, а.п. 186 т.2);

даними свідоцтва про смерть ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і її діяльність була припинена реєстратором 24 лютого 2015 року ( а.п. 104-108 т.1);

показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що до нього як до експерта НДЕКЦ у 2010 році звернувся ОСОБА_7 з метою зареєструвати Трактор МТЗ-80 та два причепи. Оглянувши техніку, він передав документи у вигляді заяви та довіреності від ОСОБА_7 , акту технічного огляду, накладну, квитанцію до прибуткового касового ордеру до територіального управління держпромнагляду, яке і видало номерні знаки та свідоцтва на його ім`я. Ці виготовлені документи залишились наразі у м. Луганську;

заявою ОСОБА_7 від 05.10.2010 року як приватної особи, на ім`я начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Луганській області ОСОБА_23 , із проханням проведення реєстрації ТЗ трактора МТЗ-80, двох причепів 2ПТС-4 відповідно 1987 та 1990 років випуску ( а.п. 6-8 т.1);

актом від 05.10.2010 про проходження вищезазначеним технологічним транспортом, що належить ОСОБА_7 , державного технічного огляду ( а.п. 9 т.1 а.п. 67 т.2);

даними протоколу огляду від 10.12 2013, відповідно до яких за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 встановлені 2 причепа ПТС-4 та трактор МТЗ-80 ( а.п. 27-33 т.2), які належать ПСП «Світанок» на підставі свідоцтв про реєстрацію великотоннажного транспортного засобу ( а.п. 133 т.1);

висновків почеркознавчої експертизи № 518/2 від 21.01.2014 року, які зазначають, що рукописні тексти, розташовані у накладній № 15 від 15.02.2007 та у квитанції прибуткового касового ордеру № 12 від 15.02.2007 року виконані ОСОБА_8 ( а.п. 8-14 т.2).

Таким чином, під час судового розгляду у суді першої інстанції доведено причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до підробки документів, які видаються та посвідчуються особою підприємцем, використаних згодом для отримання права власності на сільськогосподарські транспортні засоби, і надана правильна юридична кваліфікація дій за ч.1 та ч.3 ст. 358 КК України.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 зазначених у обвинувальному акті ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, оскільки на момент постановлення вироку не було встановлено, що ОСОБА_12 є потерпілим, якому спричинені матеріальні збитки як обов`язкова ознака даного кримінального правопорушення, передбачена у диспозиції цієї статті обвинувачення. Зазначена сільськогосподарська техніка є предметом спору у цивільно-правовому порядку, який триває на момент постановлення вироку, воно не вибуло із фактичного користування ПСП «Світанок`і право власності ні за ким із засновників судом не визначено.

Із цих підстав колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 у цій частині необґрунтованими, а посилання сторони обвинувачення на те, що у судовому засіданні зібраними доказами та показаннями свідків ( які суд визнав належними та допустимими) спростована версія захисників про законність набуття Ларіними права власності як підстава для висновку про належність такого права власності іншому співзасновнику ОСОБА_12 як таке, що не ґрунтується на законі.

Клегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що суд неправильно встановив походження документів від ОСОБА_24 як від особи, що має право посвідчувати документи, що надають права або звільняють особу від обов`язків як фізична особа-підприємець.

Як вбачається із досліджених та зазначених у вироці суду доказах, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були підроблені та у подальшому використані для фіктивної угоди купівлі-продажу ( яка визнана такою у рішенні Кремінського районного суду Луганської області від 16.05.2013 року, не скасованим у цій частині) саме такі платіжні документи, які видаються під час здійснення своєї господарської діяльності особами-підприємцями для документального підтвердження угод, податкових звітів тощо.

Підроблені документи були подані, разом із відповідними заявами ОСОБА_7 , для проведення технічного огляду сільськогосподарського транспорту, реєстрації на ім`я ОСОБА_8 та встановлення права власності.

Та обставина, що документи були підроблені саме ОСОБА_8 , свідчать висновки почеркознавчої експертизи № 518/2 від 21.01.2014 року ( а.п. 9-14), проведеної експертом ОСОБА_16 .

У тексті експертизи зазначено, що вона проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_25 і експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок і відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст. 384, 385 КК України.

Колегія суддів вважає, що експертиза проведена у відповідності до вимог 110, 242, 243 КПК України, на підставі наданих слідчим вилучених вільних зразків почерку ОСОБА_15 ( враховуючи їх відмову надати експериментальні зразки), її форма та зміст також відповідають вимогам діючого КПК України.

Суд першої інстанції також правильно зазначив у вироці, що з моменту вчинення ОСОБА_26 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень невеликої тяжкості та на момент постановлення вироку спливли передбачені ст. 49 КК України строки давності і є наявні обставини для закриття кримінального провадження.

Враховуючи відмову обвинувачених та їх захисників від закриття кримінального провадження за такими обставинами, суд правильно застосував приписи ч.5 ст. 74 КПК України, звільнивши ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбуття призначених у межах ч.1 та ч.3 ст. 358 КК України покарань.

Істотних порушень вимог діючого КПК під час розгляду кримінального правопорушення, у тому числі і тих, про які зазначали у апеляційній скарзі захисники, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Кремінського районного суду Луганської області від 24 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст. 358 КК України, а виправданий за ст. 356 КК України, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у спосіб та строки, визначені у ст. 424-427 КПК України.

Головуючий

Судді