Справа № 369/2151/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/478/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 02.05.2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представників потерпілих: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_10
захисника: ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироку законної сили застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді взяття під варту, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислюється з моменту взяття його під варту з 20.02.2018 року.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

15.07.2016 року близько 23 години водій ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Skoda Superb classic 1.8», д/н НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Бишів», поблизу с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, в напрямку від с. Бишів до м. Києва.
Рухаючись у вказаному напрямку на 8 км. + 700 м. автодороги «Київ-Бишів», водій ОСОБА_10 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, змінив напрямок руху виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , котрий рухався в зустрічному напрямку, тобто в напрямку с. Бишів, в межах своєї смуги руху.
Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ 2101» д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 152 від 04.08.2017 року є наслідком травми при дорожньо-транспортній пригоді та за ступенем втрати загальної працездатності (45 %) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менше ніж на одну третину.
Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку експерта № 17/Д від 08.02.2017 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та при призначені ОСОБА_10 покарання врахувати можливість його виправлення без відбування покарання та звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначене судом ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через свою суворість, а встановленні судом першої інстанції обставини при призначенні ОСОБА_10 покарання свідчать про те, що він вів і веде досить порядний, соціально направлений та моральний спосіб життя.
Так захисник зазначає, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює приватним підприємцем, щиро кається у скоєному, проявляє готовність нести відповідальність за вчинене, оплачував лікування потерпілих.
Вказані обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_10 є особою, яка може зробити вірні висновки на майбутнє і виправитися, будучи притягнутим до покарання не пов`язаного з реальним ув`язненням, а відбути покарання з випробуванням та надалі утримувати свою родину з малолітніми дітьми, які потребують амбулаторного лікування та систематичного нагляду лікаря, допомагати матеріально потерпілому ОСОБА_7 закінчити його тривале лікування, надалі створювати для людей робочі місця та заробіток для родин останніх.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, його захисника, потерпілих і представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити;

прокурора, яка проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення;

перевіривши матеріали справи, дослідивши документи, що підтверджують добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілим та додаткові характеризуючи матеріали, приєднані до матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника обвинуваченого, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до тяжкого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працює приватним підприємцем, оплачував лікування потерпілих, обтяжуючу відповідальність обставину вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючу відповідальність обставину щире каяття, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме грубе порушення ПДР України, внаслідок яких двоє осіб отримали тяжкі тілесні ушкодження, думку потерпілого ОСОБА_7 , який стверджував, що ОСОБА_10 дорожньо-транспортною пригодою зруйнував його нормальний спосіб життя і жодного разу не вибачився за вчинення, а тому заслуговує на найсуворіше покарання, передбачене законом та прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без ізоляції його від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

В той же час посилання апелянта на неправомірне не застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого на думку колегії суддів є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання реально та неможливості застосування щодо нього ст. 75 КК України послався на те, що грубе порушення ПДР України, що призвело до скоєння тяжкого злочину ОСОБА_10 було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, сідаючи за кермо автомобіля в такому стані ОСОБА_10 протиставив себе суспільству, легковажно поставився до безпеки інших учасників дорожнього руху та поставив під загрозу їхнє життя.

При цьому суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 під час розгляду провадження в суді свою вину визнав в повному обсязі, надавав правдиві і послідовні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, злочин вчинив з необережності та не намагався уникнути відповідальності за скоєне, завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілим відшкодував в повному обсязі та оплатив їх лікування.

У суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просили не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_10 волі, посилаючись на добровільне відшкодування останнім завданої їм кримінальним правопорушенням шкоди, а також на наявність у обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх дітей, які потребують батьківської уваги, утримання та виховання.

Враховуючи, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, одружений, має на утримані двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мають ряд захворювань і потребують лікування, працює приватним підприємцем, оплатив лікування потерпілих та витрати, пов`язані з ремонтом пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_10 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства не може визнаватись обґрунтованим, а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України (т.1 а.с. 36-39, 46-98, 243, т.2 а.с. 56-92, 109-110).

Крім того, покладення на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, сприятиме контролю за його поведінкою в період іспитового строку з метою встановлення факту його виправлення.

Разом з цим, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного додаткового покарання, оскільки останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння грубо порушив ПДР України, внаслідок чого вчинив тяжкий злочин та заподіяв потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_10 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно в залі суду.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4