Справа № 373/1158/17
Провадження № 1-кп/359/104/18
О К Р Е М А Д У М К А
судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1
передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2018 р. у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прийнятого більшістю голосів, визнано винним ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна; визнано винним ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 375 КПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду. Кожен з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Так, обставини вчинення кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не викликають сумнівів.
Разом з тим, не можу погодитися з висновком суду стосовно призначеного покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У п.1 Постанови ППВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р., Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.
Вказані роз`яснення також узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч.2 ст. 50 КК України).
Так, при призначенні покарання як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , судом вірно враховано наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, встановлені судом дані про осіб винних, та їх відношення до скоєного, а також позицію потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, та застосовано норми ч. 1 ст. 69 КК України, та призначити їм покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі та не застосовувати до обвинувачених додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Разом з цим слід відмітити, що призначення покарання не є справедливим, оскільки не відповідає встановленим обставинам справи та даним про осіб обвинувачених.
Так, з врахуванням викладеного, та оцінивши всі обставини вчинення кримінального правопорушення, всі досліджені докази в їх сукупності, норми права, які регулюють вказані правовідносини, в тому числі і ризики повторного вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, які виходячи з досліджених обставин справи та особистості обвинувачених, обставин, які пом`якшують покарання, (які за своєю правовою сутністю характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання), не є високими, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, приходжу до висновку, що перевиховання та виправлення як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , можливе без її ізоляції від суспільства та вважаю, за доцільне застосувати до них положення ст. 75 КК України, призначивши їм покарання з іспитовим строком терміном в три роки, з покладенням на них, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Така міра покарання відносно обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів, враховуючи обставини вчиненого злочину, його тяжкість та дані про осіб обвинуваченого, а також встановлені судом обставини в порядку ст. 69 КК України.
24.01.2018 р. Суддя ОСОБА_1