АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/716/17 Справа № 712/604/16-к Категорія: ч. 2ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2017 року , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та житель АДРЕСА_1 , маючий на утриманні малолітню дитину, інвалід II групи, раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України виправдано за відсутністю складу злочину.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000грн.

в с т а н о в и л а :
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 08.06.2014 близько 17 години , більш точний час встановити не представилось можливим, перебуваючи у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , підійшовши до неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на гойдалці в дворі того ж будинку, та на грунті неприязних відносин схопив останнього лівою рукою за шию, та в той же час умисно наніс йому удар кулаком правої руки в область обличчя, після чого неповнолітній ОСОБА_10 не втримав рівноваги та впав на грунтове покриття майданчика, внаслідок чого ОСОБА_8 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, які згідно висновку експерта № 1618 від 24.07.2014 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Органами прокуратури в ході розгляду кримінального провадження було змінено обвинувачення , і дії ОСОБА_8 були перекваліфіковані з ч.1 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позиція потерпілого в частині обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, не знайшла свого підтвердження і в цій частині обвинувачення він підлягає виправданню за відсутністю складу злочину .

На вказаний вирок подано апеляційні скарги:

- захисником ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який, вважаючи вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального закону, просив його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпані можливості їх отримати;

- представником потерпілого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_12 , який, вважаючи вирок суду незаконним та необгрунтованим, просив його скасувати через порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи , істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту, цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.;

- прокурором у кримінальному провадженні, який просив вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання обставинам вчинення злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок , яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 6 місяців арешту, та відповідно до ст.. 49 КК України звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого, просили закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України ; думки потерпілого ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_11 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого, частково погодилися з апеляційною скаргою прокурора та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ; думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_14 на підставі ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання, а не від кримінальної відповідальності, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора , частково погодилася з апеляційною скаргою представника потерпілого в частині м`якості призначеного судом обвинуваченому покарання, хоча вважає, що дії ОСОБА_8 судом першої інстанції за ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковані вірно, заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, апеляційні скарги захисника та представника потерпілого до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України , його винуватість у заподіянні ОСОБА_10 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , даними як в суді першої, так і апеляційної інстанції про те, що він на канікулах приїхав до брата ОСОБА_15 , який проживає в АДРЕСА_2 , 08.06.2014, близько 16-17 години вони пішли гуляти на дитячий майданчик, там ще були діти, він плюнув та попав якійсь дівчині на взуття, потім вона розповіла про це своєму батькові - ОСОБА_16 , який підійшов та почав його ображати, нецензурно висловлюватися і прогнав їх. Вони з братом пішли кататись на гойдалку, в цей час до них підійшов ОСОБА_8 , схопив його за шию та вдарив його кулаком в ліву частину голови, від чого він впав, потім ОСОБА_8 наніс йому удар ногою в правий бік. В лікарні у нього було виявлено струс мозку.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , даними як в суді першої, так і апеляційної інстанції про те, що 08.06.2014 у неї в гостях знаходився її племінник ОСОБА_18 , біля 17-00 год. вечора він з її сином пішов гуляти в дворі, через деякий час її син ОСОБА_19 прибіг і сказав, що ОСОБА_20 батько вдарив ОСОБА_21 . Коли ОСОБА_22 зайшов у квартиру, у нього на голові з лівого боку гематома. Хлопці розповіли, що гуляли на майданчику, там же були і дівчата. ОСОБА_22 пішов за болерну, плюнув і ненавмисно попав на черевик дівчинки сусідки ОСОБА_23 , яка потім розповіла про це своєму батькові ОСОБА_16 . Той підійшов до ОСОБА_21 , який гойдався на гойдалці, і почав ображати. Тоді ОСОБА_24 , син ОСОБА_8 , підбіг до батька, щось йому сказав, і останній схопив мовчки ОСОБА_21 за шию та вдарив в ліву частину обличчя, а потім - ногою в бік. Вона пішла на вулицю і побачила там чоловіків, які відпочивали та вживали алкогольні напої, запитала - хто вдарив ОСОБА_21 . ОСОБА_8 сказав, що він, оскільки ОСОБА_22 вдарив його сина ОСОБА_25 . Вона викликала поліцію і подзвонила брату. В лікарні ОСОБА_26 поставили діагноз - струс головного мозку.

Показаннями свідка ОСОБА_27 , даними в суді першої інстанції, про те , що він разом з братом ОСОБА_28 08.06.2014 близько 16-17 години пішли гуляти на дитячий майданчик. ОСОБА_29 плюнув та ненавмисно попав дівчинці ОСОБА_23 на взуття, про це вона розповіла своєму батькові, який підійшов і почав їх ображати нецензурно та прогнав їх, тоді вони пішли на гойдалку. Потім підійшов ОСОБА_8 схопив ОСОБА_21 за шию, вдарив кулаком по щоці - в ліву частину обличчя. Коли ОСОБА_22 впав та почав плакати ОСОБА_8 наніс йому удар ногою в тулуб. На майданчику ще було десь 5-6 дітей, були дорослі, які вживали спиртні напої.

Показаннями свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , даними в суді першої інстанції, а свідка ОСОБА_30 - також і в суді апеляційної інстанції, про те, що вони бачили , як чоловік, прізвище якого як з`ясувалось - ОСОБА_8 , на дитячому майданчику підійшов до хлопця на гойдалці - ОСОБА_10 , взяв його за шию та наніс йому удар рукою в ліву частину голови , потім коли останній впав - вдарив ногою.

Показаннями свідка ОСОБА_32 , даними в суді першої інстанції, згідно яких, 08.06.2014 він бачив, як хлопчика на дитячому майданчику на гойдалці вдарив рукою чоловік в обличчя.

Показаннями свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , даними в суді першої інстанції, згідно яких, 08.06.2014 вони бачила як ОСОБА_8 обурений пішов в сторону хлопців, один з яких закрутився на цепку на гойдалці і коли розкручувався - впав і побіг. Коли ОСОБА_33 вийшла з під`їзду - на лавці сиділи двоє хлопців, спитала у них що трапилось, високий хлопчик сказав, що його вдарив батько ОСОБА_35 . Вона бачила як ОСОБА_8 ще не встиг підійти до хлопця, а він вже впав з гойдалки.

Показаннями свідка ОСОБА_36 , даними в суді першої інстанції про те, що 08.06.2014 він разом з ОСОБА_8 та ще одним чоловіком відпочивали в дворі біля будинку. До них підійшла його донька та поскаржилася на хлопців, він пішов до них та попередив, згодом підійшла молодша донька і сказала, що хлопці її ображають, обплювали тапки. Хлопці на цей час вже перебігли до гойдалки. ОСОБА_8 підійшов до гойдалки, хлопець скочив з неї з переляку та впав. ОСОБА_8 нікого не бив.

Показаннями малолітніх свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , даними в суді першої інстанції, згідно яких, вони на вулиці влаштували пікнік, до них підійшли ОСОБА_22 з ОСОБА_40 , почали на них плювати та ображати, вони поскаржились батькам. ОСОБА_41 і ОСОБА_42 пішли до свого батька поскаржитися, він підійшов і зробив їм зауваження, але хлопці не реагували. Тому ОСОБА_43 пішов до свого батька, хлопці в цей час вже пішли гойдатися на гойдалці. Його батько почав підходити до них, а ОСОБА_44 розгойдався та впав. Потім хлопці побігли до дому.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2014 та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_45 вказав на обставини за яких ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 ( т.1 а.м.к.п.57-62) ;

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.07.2014 та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_10 вказав на обставини за яких ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження. ( т.1 а.м.к.п.85-92)

Даними висновку експерта №1618 від 24.07.2014, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_10 - травма голови зі струсом головного мозку, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ( т.1 а.м.к.п 94-95).

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений і його дії за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно. При цьому, проаналізувавши зазначені докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України ( обвинувачення за яким підтримували в суді першої інстанції потерпілий та його представники), і виправдав останнього за відсутністю в його діях складу даного злочину .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невчинення ним відносно потерпілого ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, є безпідставними та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою, а тому розцінюються колегією суддів як обраний ним спосіб захисту.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами кримінального провадження, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинуваченого щодо нанесення ОСОБА_8 на дитячому майданчику удару кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , який перебував на гойдалці, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 в частині невинуватості ОСОБА_8 , оскільки вони знаходяться у дружніх стосунках з обвинуваченим, а також показів малолітніх свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_46 ..

З урахування зазначеного, доводи захисника ОСОБА_9 , щодо ненадання оцінки показанням свідків: ОСОБА_33 , ОСОБА_47 , ОСОБА_34 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , малолітніх свідків: ОСОБА_37 , ОСОБА_50 , ОСОБА_39 , ОСОБА_27 , висновку експерта, а також постановлення вироку на суперечливих доказах не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Доводи представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, оскільки останній раптово, без пояснення підстав, схопив неповнолітнього ОСОБА_10 за шию і вдарив його кулаком в ліву частину обличчя в людному місці, на дитячому майданчику на очах у дітей та дорослих, є безпідставними, об`єктивно не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п.4 вказаної Постанови, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Верховний Суд України у згаданій постанові акцентував увагу на тому, що при відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Районним судом вірно встановлено відсутність доказів того, що при вчиненні своїх протиправних дій ОСОБА_8 був озлоблений, агресивний, виявляв відкрито виражене зневажливе ставлення до громадського порядку, ігноруючи елементарні правила поведінки моральності та благопристойності , діючі в суспільстві, чим грубо порушив громадський порядок і спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Як, тобто встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не був знайомий з потерпілим ОСОБА_10 , причиною раптового виникнення у нього неприязних відносин до потерпілого та заподіяння йому тілесних ушкоджень стала поведінка самого потерпілого, який, перебуваючи на дитячому майданчику, ображав дітей, плював на їх речі та зневажливо ставився до неодноразових зауважень дорослих щодо припинення своїх дій. Тобто обвинувачений ОСОБА_8 , у вибраний ним спосіб, намагався припинити зневажливі дії потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, тому апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про порушення прав потерпілого при зміні прокурором обвинувачення, а саме - не роз`яснення судом першої його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі є необгрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з матеріалів провадження та звукозапису судових засідань вбачається, що в ході розгляду кримінальному провадження судом першої інстанції прокурором двічі змінювалось обвинувачення ОСОБА_51 , копії обвинувальних актів вручались учасникам провадження під розписки (т. 1 а.м. 180-182, 196), а головуючим по справі було роз`яснено потерпілій стороні право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Вказане обвинувачення потерпілий та його представники й підтримували в суді першої інстанції.

Посилання представника потерпілого на неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обтяжуючих покарання обставин: вчинення злочину щодо неповнолітньої особи та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними.

В статті 67 КК України визначено перелік обставин, які обтяжують покарання, вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, вчинення злочину щодо неповнолітньої особи до даного переліку не відноситься.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається з висунутого органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачення , як первинного - за ч.1 ст. 296 КК України (яке підтримувала в судовому засіданні сторона потерпілих) , так і зміненого прокурором під час розгляду провадження в суді першої інстанції на ч.2 ст. 125 КК України, йому не інкримінувалось вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд першої інстанції розглядав дане кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення. При цьому, докази перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння в матеріалах провадження відсутні.

Посилання представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 на невідповідність вироку суду вимогам ч. 1 ст. 334 КПК України є безпідставними, оскільки ст. 334 КПК України регулює питання, щодо об`єднання та виділення матеріалів кримінального провадження і жодним чином не стосується змісту вироку.

Колегія суддів вважає, що при вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦПК України та Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та обґрунтовано задовольнив його частково, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, прийнявши рішення про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 5000 грн, розмір якої є співрозмірним з обсягом страждань та незручностей понесених потерпілим ОСОБА_10 .. При цьому, колегією суддів не встановлено обґрунтованих підстав для задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 в повному обсязі, як того просить представник потерпілого в апеляційній скарзі, та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн..

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який не судимий, є інвалідом другої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, та за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо погіршення становища обвинуваченого та призначення йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

При цьому, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_8 від кримінального покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України суд першої інстанції в достатній мірі мотивував таке рішення та прийшов до вірного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання, однак в резолютивній частині вироку зазначив про звільнення ОСОБА_8 відповідно до ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України від кримінальної відповідальності, що суперечить мотивувальній частині вироку, а тому вказана невідповідність підлягає виправленню на підставі ст. 408 КПК України, шляхом зміни вироку суду в частині застосування ч. 5 ст. 74 КК України, з виключенням з резолютивної частини вироку суду рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та прийняттям рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінального покарання.

В решті - вирок районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково, апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині застосування ч. 5 ст. 74 КК України.

Виключити з резолютивної частини вироку суду рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнити від кримінального покарання, призначеного вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2017 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті - вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :