Справа № 129/233/18
Провадження по справі № 1-кп/129/201/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2018 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000204 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні хвора матір похилого віку, не працюючого, учасника антитерористичної операції, несудимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

Встановив:
Молодший сержант ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період залученої до антитерористичної операції військової частини НОМЕР_1 (колишня військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_2 призначений наказом її командира на посаду водія 3-ї гармати 1-го взводу 2-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, всупереч ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом під час мобілізації на особливий період, з сімейних мотивів та метою ухилення від військової служби для догляду за хворою матір`ю похилого віку, навмисно незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 12.06.2017 р. без поважних причин самовільно, без дозволу командирів, залишив військову частину НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд в АДРЕСА_1 , до 23.06.2017 р. - дня повернення до цієї військової частини.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення без поважних причин військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 (колишня військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується по АДРЕСА_2 та приймає участь в проведенні антитерористичної операції, призначений наказом її командира на посаду водія 3-ї гармати 1-го взводу 2-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом під час мобілізації на особливий період, з метою ухилення від військової служби за сімейними обставинами, - необхідністю догляду за хворою матір`ю похилого віку, вирішив ухилитися від військової служби і 12.06.2017 р. без поважних причин самовільно, без дозволу командирів, залишив військову частину НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд в АДРЕСА_1 , до 23.06.2017 р. - дня повернення до цієї військової частини.

З урахуванням позицій прокурора, обвинуваченого, які заявили про спрощений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Обираючи покарання, за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд враховує щире каяття і правдиві показання ОСОБА_4 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, посередні характеристики, наявність на утриманні хворої матері, відсутність судимості, його участь в антитерористичній операції.

Зазначені обставини суд визнає винятковими стосовно ст.69 КК України, що дає підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв тяжкий стосовно ст.12 КК України злочин, і запобігання скоєнню ним нових злочинів, призначивши більш м`яке порівняно з санкцією ч.4 ст.407 КК України покарання, - у виді грошового штрафу.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого запобіжного заходу не обирати.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд,

Присудив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді грошового штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400,00 грн.).

Запобіжного заходу відносно засудженого не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Суддя: