Справа № 359/3711/17
Провадження № 1-кп/359/310/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнідин Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, за наступних обставин.
Так, 07.03.2017 р. приблизно о 23 год. 00 хв. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Патона в с. Вишеньки Бориспільського району, навпроти будинку № 78, зустрівся з ОСОБА_10 , та між ними на побутовому підґрунті зав`язалася бійка, під час якої останній впав на землю та з його рук випав належний йому мобільний телефон марки "Аррlе", моделі "Iphone 4" ІМЕІ: НОМЕР_1 .
У цей час у ОСОБА_7 , який побачив як мобільний телефон випав з рук ОСОБА_10 та впав поруч на землю, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно та з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії носять відкритий для ОСОБА_10 характер, оскільки останній, знаходячись поруч, спостерігав за його діями, підняв із землі вказаний мобільний телефон.
Побачивши вказані злочинні дії, ОСОБА_10 висловив законну вимогу зупинитися та повернути викрадене майно, на що ОСОБА_7 не зупинився, викрадене майно не повернув, а навпаки, з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, чим отримав можливість розпорядитись ним на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1 523 грн. 00 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого, а також думки його законного представника, захисника та прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, завданих матеріальних збитків потерпілому).
В судовому засіданні, ОСОБА_7 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись. Жалкує, що так сталось, запевнив суд у тому, що зробив з цієї події належні висновки та подібне більше не трапиться. Зазначив, що викрадене майно було ним добровільно повернуто власнику.
Показав, що 7 березня 2017 р. близько 23:00 год. чи 24:00 год., точно часу не пам`ятає, він разом зі своїм товаришем перебував в с. Гнідин Бориспільського району по вулиці Патона, де неподалік магазину, компанія із чотирьох хлопців розпивала спиртні напої, серед яких був і потерпілий. Він їх не знав та раніше ніколи не бачив. Ці хлопці почали виражатися в їх бік нецензурною лайкою та щось кричати, що викликало в нього невдоволення. Внаслідок чого між ним та потерпілим зав`язалася бійка, під час якої останній впав на землю та з його рук випав, належний йому мобільний телефон марки "Аррlе", моделі "Iphone 4". Даний телефон перебував на землі на відстані близько 2 м. від потерпілого, екраном донизу. В цей час у нього виник злочинний умисел на викрадення чужого майна, а саме даного мобільного телефону. Він, в присутності потерпілого, підійшов до даного телефону, підняв його із землі та поклав його до своєї кишені. Після цього він разом з телефоном з місця вчинення злочину втік, а саме пішов додому. Також зазначив, що внаслідок падіння в цьому телефоні побився екран. В подальшому викрадене майно він повернув власнику.
Зазначив, що розумів значення своїх дій, та те, що скоює відкрите викрадення чужого майна.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Таку кваліфікацію дій ОСОБА_7 суд вважає правильною.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_7 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим в присутності потерпілого ОСОБА_10 . За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. ОСОБА_7 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення грабежу. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього. Викрадання цього майна здійснювалось всупереч волі потерпілого, але незважаючи на це, ОСОБА_7 бажав ним заволодіти. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений. Таким чином, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є закінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_7 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України, за відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, особливості кримінальної відповідальності неповнолітніх, й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкції визначеної ч. 1 ст. 186 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин середньої тяжкості.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочинів.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.
Обвинувачений раніше не судимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де проживає разом з батьками, є неповнолітнім, особою молодого віку, без достатнього життєвого досвіду, виховується в повній сім`ї, неодружений, має базову загальну середню освіту, за період навчання у Вишенській ЗОШ І-ІІІ ступенів Бориспільської районної ради Київської області зарекомендував себе лише з позитивного боку, як трудолюбивий та комунікабельний учень, який має задовільний розумовий та фізичний розвиток, на даний момент ніде не навчався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА Київської області також не перебуває, не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, самостійних джерел доходів не має, в цілому живе за рахунок допомоги батьків.
З наданої досудової доповіді щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , складеної інспектором Бориспільського МРВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, вбачається, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_7 , з урахуванням даних, що характеризують його особу, з урахуванням способу життя та стосунків у родині, низької можливості вчинення повторного правопорушення, можливе без позбавлення волі на певний строк.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
Згідно поданих до суду матеріалів викрадене майно повернуто потерпілому. Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_10 він жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах, ближчих до мінімальних, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, з врахуванням положень ст. 102 КК України.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
З урахуванням викладеного вище та особи обвинуваченого, досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику неповнолітнього та викладених в ній висновків, відсутності тяжких наслідків від вчинення злочину і претензій потерпілої сторони, а також те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. ст. 75, 76, 104 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
В той же час, в судовому засіданні захисником обвинуваченим - адвокатом ОСОБА_9 було заявлено клопотання про застосування до ОСОБА_7 положень п. "а" ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки останній на момент вчинення злочину був неповнолітнім, та даний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, не є тяжким або особливо тяжким.
Обвинувачений підтримав клопотання адвоката ОСОБА_9 та просив застосувати до нього положення ЗУ "Про амністію у 2016 році".
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 підтримала клопотання адвоката ОСОБА_9 та просила його задовольнити.
Прокурор не заперечував проти застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 вимог ЗУ "Про амністію у 2016 році".
При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого - захисника ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_7 амністії суд виходить з наступного.
7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 10 даного Закону питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
У пункті "а" ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році" встановлено - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Вчинений ОСОБА_7 злочин є умисним, та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.05.2000 р., яке міститься матеріалах кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент скоєння кримінального правопорушення був неповнолітнім.
Таким чином, ОСОБА_7 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. "а" ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про амністію у 2016 році", дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_7 злочин вчинено 07.03.2017 р., тобто до набрання законом про амністію законної сили.
Обвинувачений не підпадає під перелік осіб, визначених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", відносно яких амністія не застосовується.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, та на момент вчинення злочину він був неповнолітнім, суд вважає необхідним клопотання адвоката ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. "а" ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році" задовольнити.
При цьому судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки застосування амністії.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальними витратами є 550 грн. за залучення експерта при проведення товарознавчої експертизи, які слід стягнути з обвинуваченого на користь держави України.
Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-69, 102, 104, ч. 1 ст. 186 КК України, суд
ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст.ст. 75, 104 КК України засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосувати положення п. "а" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання.
Речові докази у справі, після набрання вироком суду законної сили: мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 4» ІМЕІ НОМЕР_1 , - залишити в користуванні потерпілого ОСОБА_10 .
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1