Справа № 755/9884/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006217 від 05 травня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 04 травня 2017 року приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Chrysler 300-C» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по пр-ту Тичини 16/2, на нерегульованому пішохідному переході скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 ..

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до КЛШМД м. Києва.

Під час руху водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п.п. 2.3.б)., 10.1., 18.1. Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.2.3.б). ПДР України: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі ;

- п. 10.1. ПДР України: "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.",

- п. 18.1. ПДР України: Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_7 , виразилось в тому, що він 04.05.2017 року приблизно о 15 год. 50 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Chrysler 300-C» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі для руху по проїзній частині пр-ту Тичини, у напрямку вул. Шумського зі сторони вул. Дніпровська набережна в м. Києві, під`їжджаючи до позначеного нерегульованого пішохідного переходу зупинився, та розпочавши рух після зупинки, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка в той час рухалась по пішохідному переходу, з ліва на право по ходу руху автомобіля марки «Chrysler 300-C» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 844/Е від 12.06.2017 р.: «Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 04.05.2017 о 16.06 год. у ОСОБА_5 , мали місце такі ушкодження середнього ступеню тяжкості.

- закрита травма правого передпліччя у вигляді перелому дистального кінця діафізу правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків;

- закрита травма правої гомілки у вигляді уламкового перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету (тів), могли утворитись в термін та за обставин вказаних у постанові, тобто 04.05.2017 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).

Морфологічні властивості виявлених переломів дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і відновлення функції правого передпліччя та правої гомілки буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно до п.п. 2.2.1/в та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. за №6.

Таким чином, між подіями транспортної травми від 04.05.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно висновку експерта №12-1/1196 від 20.06.2017 встановлено, що в ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки «Chrysler 300-C» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, у якого експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія автомобіля «Chrysler 300-C» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вимогам пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України.

Дана ДТП виникла з вини водія ОСОБА_7 , котрий порушив вимоги п.п. 2.3.б), 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінив свої дії та виразив готовність понести відповідальність за вчинене, однак зауважив, що в зв`язку з тим, що повністю ніс витрати по лікуванню потерпілої, то частково визнає цивільний позов частині моральних збитків.

Вказані показання обвинуваченого суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_7 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, а також доказів, якими обґрунтовується цивільний позов.
Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що вона 04.05.2017 переходячи пішохідний перехід, подивилась по сторонах, переконавшись, що автомобілів немає ат пішла по «зебрі». Коли дійшла до середини переходу, то побачила, що з правого боку в метрах 10 15 від переходу стоїть автомобіль, який пропускає пішоходів. Вона пройшла пару кроків, а повернувши голову вправо, побачила, що ця машина рухається на неї. Вона подумала, що водій поспішає і просто хоче ближче під`їхати до переходу. Однак через мить вона відчула удар з правого боку і в той момент почула хруст власних кісток, а також сильну біль в руці та нозі, після чого впала. Після чого перехожі викликали їй швидку, допомогли встати та перейти на узбіччя дороги, де вона втратила свідомість. Коли прибула швидка допомога, їй було надано першу допомогу та доправлено у МКЛШМД. Після того як їй було зроблено всі необхідні маніпуляції, і в зв`язку з тим, що дома за нею може доглядати донька, вона відмовилась від госпіталізації.
При цьому, потерпіла вказала, що, на цей час, має претензії до обвинуваченого матеріального характеру.
Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, у зв`язку чим кваліфікує його дії саме за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду, просив вибачення, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, у межах своєї вини відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
В свою чергу, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше не судимий, одружений, має середню спеціальну освіту), наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 286 КК України зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.

Про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями), характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання та оскільки переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Цивільний позивач та її представник, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили суду, що моральна шкода полягає у пережитих потерпілою стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.
У судовому засіданні цивільний відповідачта його захисник заявлений цивільний позов визнали частково, а саме зауважили, що визнають її тільки у міру вини обвинуваченого та враховуючи конкретні обставини справи в даній ситуації вважають моральні страждання цивільного позивача перебільшеними, тобто такими, що не випливають з дій цього відповідача. Та просили суд врахувати, що цивільному відповідачу повною мірою зі сторони цивільного відповідача надавалась матеріальна допомога на лікування.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Так, у даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого потерпілій було завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу та вартісного лікування.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з відповідачаз урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача 5000 гривень.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків з числа регламентованих ч. 5 т. 194 КПК України слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уполвноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання за адресою АДРЕСА_2 , з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 5000 (п"ять тицяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006217 від 05 травня 2017 року автомобіль «Крайслер» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у володінні власника.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи від 20.06.2017 № 12-1/1196 у сумі 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 83 копійки та витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи від 12.06.2017 № 884/Е у сумі 1796 (тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 90 копійок.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1