Справа № 346/5535/17
Провадження № 1-кп/346/149/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000252 від 29 листопада 2017 року про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, згідно ст. 89 КК України не судимого, який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого механіка-водія розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат,

-у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 408 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений будучи військовослужбовцем не з`явився на службу з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Дані дії було скоєно за наступних обставин.

Так, 30 вересня 2016 року між АДРЕСА_2 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк три роки.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року № 249-РС солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого механіка-водія розвідувального відділення взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року № 249-РС солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обовязків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 рокуна території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обовязок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обовязкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату Муравйову достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

19 грудня 2016 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 29 листопада 2017 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу довійськової частини.

У підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, згідно якої сторони дійшли згоди щодо формування підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого, який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного правопорушення. Також сторонами, що уклали угоду визначено узгоджене покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме : покарання у виді п`яти роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, згідно якої враховуючи особу підозрюваного, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, сторони дійшли згоди про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить із наступного.

Відповідно до статей 468 та 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального законодавства України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в документі міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні беззастережно визнавши себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України також просить вказану угоду затвердити і призначити покарання та інші передбачені нею заходи, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Всі передбачені законодавчі наслідки від укладення угоди йому зрозумілі, угода укладена добровільно.

Аналіз матеріалів даного кримінального провадження та угоди дає суду підстави її затвердити.

Таким чином в судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_6 у діях, що кваліфікуються за ст. 408 ч. 3 КК України, як нез`явлення військовослужбовця на службу з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні виду покарання обвинуваченому суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить - щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 листопада 2017 року укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за №0000252 від 29 листопада 2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 408 ч. 3 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим за ст. 408 ч. 3 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання - п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком - три роки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обовязки:

періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 по місцю несення військової служби;

повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання.

У разі звільнення з військової служби, нагляд за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд з підстав передбачених п.1, 2, ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1