Єдиний унікальний номер 235/4933/16-к
Номер провадження 11-кп/775/647/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду м.Бахмут Донецької області в режимі відеоконференції з ДУ «Бахмутська установа виконання покарання (№6)» Донецької області та з Красноарміським міськрайонним судом Донецької області апеляційні скарги прокурора Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 з доповненням до апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р., яким обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Пермь Російської Федерації та проживає в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років,
за участю прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р., ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

На зазначений вирок суду прокурором Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор:

- вважає, вирок суду підлягає скасуванню з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

- зазначає, що обвинувачений неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, у цьому кримінальному провадженні тиснув на слідчого, прокурора, суддів, у тому числі шляхом подачі письмових заяв, будь-яким чином намагався уникнути кримінальної відповідальності за скоєне ним діяння;

- вказує, що потерпілий прохав призначити обвинуваченому суворе покарання, прокурор прохав призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців, проте судом було призначено покарання обвинуваченому більш м`яке покарання без належного вмотивування;

- зазначає, що в порушення вимог ст. 100 ч.1 КПК України судом не з`ясовано у обвинуваченого його думку про долю речових доказів, а саме його одягу, який згідно вироку суду повинен бути знищений, чим порушив право власності обвинуваченого;

- прохає вирок скасувати, ухвалити новий вирок, визнати його винуватим за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців позбавлення волі; речові докази, а саме одяг обвинуваченого повернути йому або його довіреній особі; дослідити оскаржуваний вирок та дані про особу обвинуваченого.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор:

-прохає вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р. стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, істотним порушенням вимог КПК України в частині вирішення питання про речові докази та призначити новий судовий розгляд у Красноармійському міськрайонному суді Донецької області.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 :

- вважає, що вирок підлягає зміні по-перше у зв`язку з невідповідністю висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, оскільки судом не взяті до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; по друге у зв`язку з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального закону;

- вказує, що обвинувачений в судовому засіданні не визнав своєї винуватості за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та показав, що після того, як його почали бити його син з товаришами, він побіг, впав на землю, де знайшов ніж, яким захищаючись та відмахуючись від чотирьох нападників, наніс один удар потерпілому; ці показання підтвердив в суді свідок ОСОБА_10 , а також вони підтверджуються висновком СМЕ № 124 від 18.08.2016р. щодо наявності у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень, слідчим експериментом за участі обвинуваченого; на його думку все зазначене підтверджує, що існувала загроза життю та здоров`ю обвинуваченого і він діяв в межах самооборони;

- вказує, що слідчим при проведенні досудового розслідування та судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання захисту про призначення судово-медичної експертизи з метою перевірки показань обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту з його участю з певними питаннями;

- вказує, що прокурором було відмовлено надати диск та протокол із записом одночасного допиту між обвинуваченим та свідком ОСОБА_10 ;

- зазначає, що за фактом заподіяння обвинуваченому легких тілесних ушкоджень розпочато досудове розслідування за ч.1 ст. 125 КК України, за яким до теперішнього часу не прийнято рішення;

- вважає, що судом помилково кваліфіковані дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив злочин, передбачений ст. 124 КК України, а саме умисно заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони;

- прохає змінити вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.

В апеляційній скарзі обвинувачений:

- вважає вирок суду незаконним, несправедливим та таким, що підлягає скасуванню з підстав, по-перше, неповноти досудового розслідування та судового слідства; по-друге, неправильного застосування кримінального закону; по-третє, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи;

- вважає, що досудовим розслідуванням та судом неправильно кваліфіковані його дії, оскільки у нього був відсутній будь-який умисел, не перевірені інші версії, оскільки одразу був прийнятий обвинувальний ухил щодо нього;

- вказує, що при проведенні досудового розслідування та в суді були порушені його права;

- прохає дослідити всі наявні матеріали справи та докази, скасувати вирок як незаконний, несправедливий, надто суворий, ухвалений з порушенням його прав та змагальності сторін, справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в новому складі суду.

Про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, проте потерпілий до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області для участі у розгляді поданих апеляційних скарг на вирок суду в режимі конференції не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, тому колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд апеляційних скарг без його участі.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора з доповненням та прохав її задовольнити, а також заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та прохали їх задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з доповненням прокурора, часткове задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого за таких підстав.

Судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 (далі - обвинувачений) визнано винуватим у тому, що він будучи неоднаразово судимим, 02.05.2016 р. в вечірній час знаходився за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , на ґрунті особистої неприязні до свого сина ОСОБА_11 (далі-потерпілий), де у нього виник умисел на вбивство останнього, тобто на умисне протиправне заподіяння йому смерті. В якості знаряддя вчинення злочину обвинувачений вирішив використати кухонний ніж, який він взяв у вказаній вище квартирі, після чого скориставшись послугами служби таксі м. Мирноград, 02.05.2016 р., близько 22 год. 50 хв., прибув за місцем проживання потерпілого, а саме до третього під`їзду буд. АДРЕСА_2 , де між ними виникла сварка, під час якої обвинувачений, безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вказаним вище кухонним ножем, який знаходився у нього при собі, наніс потерпілому один удар в життєво важливу область - серце, внаслідок чого заподіяв колото-різане поранення грудної клітки зліва з пораненням стінки лівого шлуночка серця. Після нанесення вказаного удару ножем обвинувачений, будучи переконаним, що від зазначених ударів ножем неминуче настане смерть потерпілого, тобто що він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, втік з місця скоєння злочину.

Однак смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки потерпілого було доставлено до Красноармійської ЦРЛ, де йому була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого було заподіяно потерпілому наступні тілесні ушкодження:

- колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з пошкодженням серцевої сорочки і задньої стінки лівого шлуночка ближче до верхівки, яке ускладнилося тампонадою серцевої сорочки (об`ємом 500 мл крові), лівостороннім відкритим гемопневмотораксом (згустків до 1,5 літра) і геморагічним шоком 3 ступеня і за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого кваліфіковані ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, формулювання обвинувачення, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, визнаного судом доведеним є неконкретним, та повністю співпадає з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, його правовою кваліфікацією та формулюванням обвинувачення, що міститься в обвинувальному акті.

Так, мотивувальна частина вироку, а саме формулювання обвинувачення, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, визнаного судом доведеним чітко і правильно не відображає фактичних обставин справи, з огляду на докази, які були досліджені судом на підтвердження цих обставин.

Так у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, судом першої інстанції незрозуміло, нечітко та непокроково викладені обставини, що передували події кримінального правопорушення, а саме обставини, при яких обвинувачений, потерпілий та інші очевидці зустрілись на місці події, що має суттєве значення для правильного вирішення кримінального провадження.

Відсутнє у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним точне і зрозуміле описання способу та інших обставин вчинення злочину, а саме точну кількість ударів ножем було нанесено обвинуваченим потерпілому, поведінка обвинуваченого, потерпілого та інших очевидців події під час та після злочину. Поза увагою суду залишились обставини щодо появи на місці події та зникнення одразу ж після події знаряддя злочину ножа, оскільки крім показань свідка ОСОБА_12 ніхто не бачив ножа у обвинуваченого після його приїзду на місце події.

Також судом не зазначені конкретні причини недоведення обвинуваченим злочину до кінця з огляду на те, що з показань потерпілого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , викладених у вироку вбачається, що після нанесеного обвинуваченим удару ножем потерпілому останній піднявся із землі та відскочив від обвинуваченого, після чого свідок ОСОБА_14 посадив потерпілого до автомобіля та відвіз до лікарні. Відсутні у вироку висновки суду щодо припинення злочинних дій обвинуваченого за відсутності перешкод для їх продовження.

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним не містить відомості про наявність у обвинуваченого численних тілесних ушкоджень, а також про факт його прибуття обвинуваченого до лікарні одразу ж після події, що свідчить про його небайдуже ставлення до наслідків вчиненого, де він вже був затриманий.

Як видно з вироку суду, обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що 02.05.2016р. зранку знаходився вдома в АДРЕСА_1 . Його мати ОСОБА_16 прийшла з роботи, потім зібралась і поїхала в гості в м. Красноармійськ (Покровськ) до його колишньої дружини ОСОБА_12 та його сина ОСОБА_17 . Через деякий час він зателефонував матері і з розмови з нею зрозумів, що вона вжила спиртні напої. Ввечері того ж дня він ще раз зателефонував матері, трубку взяла його колишня дружина і сказала, що мати випила і спить. Він написав їй СМС- повідомлення з таким змістом « для чого ти споюєш матір, вона що твоя ровесниця», після цього відключив телефон. Потім знову ввімкнув телефон і побачив, що йому телефонував син ОСОБА_17 . Він зателефонував потерпілому і по телефону вони посварились, оскільки син став висловлюватись в його адресу нецензурною лайкою, ображав його. У відповідь він сказав, що приїде в м. Красноармійськ і вони поговорять, заодно він хотів забрати свою матір додому. Потім викликав автомобіль «таксі» і поїхав в м. Красноармійськ (нині Покровськ) на мк-н «Южний». Коли таксі під`їхало до третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , там стояв його син з іншими людьми (скільки їх було сказати не може). Тільки він вийшов з автомобіля «таксі», як до нього підійшов син ОСОБА_17 , щось сказав і вдарив його в лоб. Йому здалось, що хтось підбіг із-за дерева і на нього посипались удари. Він впав на коліна і, прикриваючись руками, бачив, що біля нього було кілька осіб, але обличчя їх він не бачив. В цей час він побачив на асфальті ніж (на його думку, кухонний і належить його колишній дружині), взяв його і став ним розмахувати, щоб відігнати від себе хлопців, навіть не відчув, що когось ударив ножем. Коли піднявся з колін, його колишня дружина вдарила його по голові якимсь предметом. Один з хлопців, що були з сином, сказав, що він (обвинувачений) вдарив ОСОБА_17 ножем. Він кинув ніж на місці події і коли сина повезли в лікарню, також пішов до лікарні. Біля лікарні його побачили друзі сина, скрутили йому руки і здали в поліцію.

Погоджується, що тілесні ушкодження сину спричинив він, проте не умисно, а захищаючись від ударів. Умислу на вбивство сина у нього не було, їхав, щоб поговорити з сином, ніж з собою не привозив.

Судом першої інстанції не зроблений аналіз показань обвинуваченого з цього приводу та їх зіставлення з іншими доказами, в тому числі показаннями потерпілих, свідків, висновку СМЕ, обвинуваченого тощо, оскільки щоб з`ясувати зміст умислу обвинуваченого необхідно врахувати попередню поведінку під час та після злочину, усі обставини злочину, знаряддя злочину, кількість поранень, їх характер і місця, причини припинення злочинних дій.

Судом першої інстанції не були належним чином перевірені та не надана оцінка показанням обвинуваченого про те, що у нього був відсутній умисел на вбивство потерпілого, оскільки умисне тяжке тілесне ушкодження за багатьма ознаками подібне до замаху на вбивство. Відмінність між цими злочинами полягає в їхніх суб`єктивних ознаках у спрямованості умислу і в змісті його інтелектуального моменту. Судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого не було зроблено аналізу щодо розмежування замаху на вбивство і тілесного ушкодження.

Для точного визначення спрямованості умислу обвинуваченого судом першої інстанції не були особливо ретельно досліджені ознаки об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим злочину, оскільки об`єктивною мірою його наміру є зміст його дій та їх форма.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при викладенні у вироку результатів аналізу й оцінки зібраних у справі доказів допущені серйозні помилки.

При ухваленні вироку суд не дав остаточну оцінку багатьом доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Достовірність, допустимість та належність доказів була досліджена та перевірена в судовому засіданні поверхово, без з`ясування причин суперечностей між різними джерелами.

Прийняття одних доказів і відхилення інших доказів невмотивоване.

Так, потерпілий в судовому засіданні показав, що 02.10.2016р. він з друзями відпочивав в піцерії «Густо», йому зателефонувала його матір та повідомила йому, що обвинувачений іде до них додому, щоб забрати свою матір, яка гостила у них. Він зрозумів, що обвинувачений посварився з матір`ю, погрожував їй і тому він зателефонував обвинуваченому, вони посварились, обвинувачений не бажав, щоб вони спілкувались з його матір`ю (бабусею потерпілого), при цьому обвинувачений погрожував йому. Після телефонної розмови з батьком, він пішов додому, маючи намір захистити матір від обвинуваченого, оскільки мати розповідала йому, що батько раніше кидався на неї з ножем , тому він зателефонував ОСОБА_18 , щоб той підстрахував його в разі необхідності. Коли підійшов до будинку, в якому мешкає, біля 3-го під`їзду побачив свою матір та бабусю, які чекали обвинуваченого. В цей час до них підійшли ОСОБА_14 та ОСОБА_19 і всі разом вони стали чекати таксі, на якому їхав обвинувачений.

В проміжок часу 22-23 год. 02.05.2016р. до будинку під`їхав автомобіль таксі, з якого вийшов обвинувачений та пішов йому назустріч, схватив за плечі, щоб зупинити. Обвинувачений також схватив його за плечі в вони штовхали одне одного. Чи наносили при цьому удари один одному сказати не може. В цей час він відчув біль в лівій частині грудної клітки і відскочив від обвинуваченого, побачив, що той тримає ніж в руці, розмахує ним і кричить, що всіх поріже, до нього ніхто з його друзів не зміг підійти, ОСОБА_20 говорив обвинуваченому, щоб той викинув ніж. Зі слів матері йому відомо, що в цей час вона вдарила обвинуваченого якимсь предметом по голові, але чим він не знає, обвинувачений відштовхнув її і мати впала на коліна, в цей час до нього (потерпілого) підбіг ОСОБА_14 , який побачив у нього кров з лівого боку, бачив, що обвинувачений вдарив його ножем, а тому посадив його в автомобіль і відвіз в хірургічне відділення Красноармійської ЦРЛ, де з 02.05.2016р. до 12.05.2016р. він проходив лікування стаціонарно, а потім до 19.07.2016 року амбулаторно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 її колишній чоловік, потерпілий ОСОБА_21 їх спільний син. З обвинуваченим відносини погані, оскільки він займався наркотиками, були випадки коли хватався за ніж, з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_16 вони підтримували добрі відносини, їздили до неї в гості і вона бувала в них. 02.05.2016 р. до них в гості приїхала бабуся ОСОБА_16 , ввечері збиралась їхати додому, але передумала і вирішила поїхати вранці, прилягла відпочити. Близько 20.00 години на телефон бабусі зателефонував обвинувачений ОСОБА_7 , вона підняла трубку і сказала, що бабуся спить і приїде вранці, це не сподобалось обвинуваченому і вони посварились по телефону, потім обвинувачений телефонував їх сину і погрожував йому, що той захлинеться кров`ю, сказав, що їде на таксі, після чого біля 22.00 години вони з бабусею вийшли на вулицю, підійшов син та друзі сина, чекали «таксі». Через деякий час під`їхав обвинувачений на автомобілі «таксі», вийшов з автомобіля і вони з сином зчепились між собою. Вона намагалася їх розборонити, але ОСОБА_20 її не пускав. Потім вона побачила в руках обвинуваченого ніж, з яким той йшов в бік хлопців, що стояли поруч і кричали, щоб той викинув ніж. Щоб зупинити обвинуваченого, вона взяла якусь палицю, що лежала на землі і вдарила нею ОСОБА_7 по голові, той випустив ніж з рук, потім підняв його і пішов. Крім неї і сина ніхто тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив, вважає, що ОСОБА_7 дуже небезпечний для суспільства і сина він хотів навмисно вбити, оскільки ніж взяв з дому і удар сину наніс в область серця, причиною такої поведінки, на її думку, є те, що обвинувачений не хотів, щоб вона з сином спілкувались з його матір`ю, його злило, що вони його ігнорують, крім того обвинувачений боявся, що його мати оформить свою квартиру на онука ОСОБА_22 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні вказала, що є матір`ю обвинуваченого, син намагався налагодити відносини з онуком, але той не хотів з ним спілкуватись. 02.05.2016р. ОСОБА_12 , її колишня невістка, запросила до себе в гості в АДРЕСА_3 , сину сказала, що поїхала в м.Красноармійськ. Біля 14.00 години вона приїхала за вищевказаною адресою, ОСОБА_21 спав, його мати ОСОБА_23 накрила стіл. Потім онук прокинувся, посидів з ними на кухні і пішов з дому. Близько 18.00 години вона хотіла їхати додому, але невістка вмовила її залишитись і вона лягла відпочивати, через деякий час невістка розбудила її і сказала «цей їде», маючи на увазі її сина ОСОБА_24 . Вона стала збиратись додому і у вікно на кухні побачила, що під`їхав автомобіль «таксі», з якого вийшов її син і пішов в сторону, коли вона вийшла на вулицю вже нікого не бачила, підійшла до автомобіля «таксі» щоб розрахуватись, водій сказав, що вона має заплатити за сина 170 грн., таких грошей у неї не було, вона сказала це водієві « таксі» і зайшла в квартиру. Після чого вона з невісткою стали шукати її онука і сина, зателефонували в поліцію і їм сказали, що ОСОБА_17 оперують, а ОСОБА_25 затримали працівники поліції.

Крім того, свідок пояснила, що коли відпочивала в квартирі невістки, син ОСОБА_24 на її телефон прислав СМС- повідомлення, там були слова «для чого її запросили, щоб напоїти», невістка не стала її будити, взяла її телефон і прочитала СМС- повідомлення, після цього невістка зателефонувала ОСОБА_17 , що вона говорила онуку вона не чула, але знає, що онук після цього по телефону став ображати її сина ОСОБА_24 , а той сказав, що приїде і буде розбиратись. В лікарні вона дізналась, що син вдарив ножем онука. Крім того, невістка зізналась, що вдарила по голові палицею обвинуваченого. На цей час вона на стороні сина, оскільки жаліє його, вважає, що у сина не було наміру вбивати онука.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , в судовому засіданні пояснили, що потерпілий ОСОБА_21 є їх товаришем, обвинуваченого ОСОБА_7 раніше не знали. 02.05.2016 року в вечірній час ОСОБА_13 та ОСОБА_14 разом з друзями відпочивали в піцерії «Густо» на мікрорайоні «Шахтарський» в м. Красноармійську (нині Покровськ) Донецької області. Близько 23.00 години до них підійшов потерпілий, трохи посидів і десь пішов, після чого зателефонував ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і попросив їх підійти до під`їзду його будинку АДРЕСА_4 , що вони і зробили. Там вже були ОСОБА_21 , його мати та бабуся, а також ОСОБА_15 , якого потерпілий попросив підійти до нього, оскільки має приїхати його батько, який по телефону погрожував йому, казав, що приїде і всіх поріже. Через кілька хвилин під`їхав автомобіль «таксі», з якого вийшов обвинувачений, між ним та потерпілим почалася сварка, потім бійка. Вони знаходилися на відстані 5 м від обвинуваченого і потерпілого, ОСОБА_14 пояснив, що бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 вдарив ножем потерпілого ОСОБА_22 в той час коли, потерпілий потягнув його за плечі на себе, потерпілий відскочив від обвинуваченого, а обвинувачений з ножем пішов на них, а потім зник з місця події. Тілесні ушкодження потерпілому були спричинені під час бійки з батьком, ОСОБА_14 побачив це, посадив ОСОБА_17 в автомобіль і відвіз в лікарню, в цей час обвинувачений з ножем пішов на ОСОБА_13 та ОСОБА_15 і мати потерпілого вдарила обвинуваченого 2 рази палицею по голові, від удару палицею у обвинуваченого пішла кров з голови. Після чого, у лікарні ОСОБА_14 побачив обвинуваченого з розбитою головою, хто це зробив він не знає, сам тілесних ушкоджень обвинуваченому він не наносив. Вони затримали обвинуваченого та доставили його до Покровського відділку поліції. Вважають, що обвинувачений навмисно спричинив сину тілесне ушкодження, оскільки перед ним був тільки син. ОСОБА_26 підходив до них, намагався їх розтягнути, а потім відійшов. Вони особисто тілесних ушкоджень обвинуваченому не наносили.

Так, з урахуванням наведених вище показань учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції визнаючи винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 115, ч.1 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, при цьому особою були виконані усі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин було закінчено з причин, які не залежали від її волі, не з`ясував повно, всебічно та об`єктивно всі фактичні обставини справи, що має суттєве значення для правильного вирішення кримінального провадження.

Так, у вироку відсутній ретельний аналіз й оцінка зібраних у справі доказів, достовірність яких досліджена та перевірена судом поверхово, без з`ясування причин суперечностей між різними джерелами доказів. У вироку багатослівно викладені все показання обвинуваченого, потерпілого, свідків замість того, щоб чітко, коротко і зрозуміло викласти ту їх частину, де йдеться про фактичні дані, що стосуються події злочину.

Так, у вироку непереконливо обґрунтовані висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, висновок суду в цій частині викладений без будь-якого обґрунтування та зведений до констатації про кваліфікацію дій обвинуваченого за вказаною статтею кримінального закону.

Також відсутнє мотивування у вироку дій обвинуваченого, яке полягає у зіставлені ознак фактично вчиненого діяння і ознак злочину, передбаченого ст.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та з обґрунтуванням фактичними обставинами висновку про їх відповідність.

Непереконливим є висновок суду у вироку про зміст умислу обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він в мотивувальній частині вироку не підтверджений наведенням конкретних доказів, а саме коли за часом він сформувався у обвинуваченого з обґрунтуванням цього фактичними обставинами справи.

Судом також не зроблено обґрунтування у обвинуваченого про те, що коли він завдав удар ножем область грудної клітини потерпілого, він передбачав або не передбачав настання смерті потерпілого або розраховував на те, що може її відвернути, передбачав чи не передбачав настання смерті потерпілого, оскільки це є найважливішою ознакою, що розмежовує замах на вбивство та умисне тілесне ушкодження. Якщо обвинувачений, заподіюючи тілесні ушкодження, передбачав настання смерті потерпілого, то незалежно від фактичних наслідків, його дії утворюють замах на вбивство.

З огляду на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та вимоги ст. 94 КПК України по оцінці доказів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином не були перевірені всі обставини справи та не надано всебічної, повної та об`єктивної оцінки зібраним по справі доказам, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

Таким чином наведене вище безперечно тягне до скасування вироку, оскільки він ухвалений з порушенням норм матеріального права без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, без об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, та без наведення належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно і всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального - процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість, достовірність та достатність, перевірити інші доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах, зокрема щодо необґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, перевірити всі можливі версії події, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе судове рішення.

Якщо суд при новому судовому розгляді справи дійде до висновку про винуватість ОСОБА_7 у тому ж обсязі та за тією ж кваліфікацією його дій, то призначене йому покарання за цим вироком, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок його суворості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376 ч.2, 405, 407, 418 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р., яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років задовольнити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років задовольнити частково.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2017р яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме по 14.01.2018р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: