Постанова

Іменем України
29 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 226/1263/16-к

Провадження № 51 1269 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 у режимі відеоконференції,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000603 від 05 червня 2016 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитрова Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Димитровського міського суду Донецької області від 23 березня 2010 року за ст. 307 ч. 2, ст. 309 ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, якому ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2013 року невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі, звільненого 09 січня 2014 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 26 днів,
за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 7 місяців.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 07 червня 2016 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 07 червня 2016 року по 28 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Мирноградської міської ради 3 872 гривні 09 копійок у відшкодування витрат на лікування потерпілого.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 05 червня 2016 року приблизно о 09 годині ОСОБА_6 , відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_8 , з яким протягом 2-4 місяців у нього склалися тривалі неприязні відносили на ґрунті ревнощів до співмешканки ОСОБА_9 , призначив йому зустріч з метою з`ясувати відносини. У подальшому, попередньо взявши за місцем свого проживання розкладний ніж для залякування, прибув до літньої площадки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , де між ним і ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої приблизно о 09 годині 45 хвилин ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів, діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_8 розкладним ножем, який приніс з собою, завдав йому два удари, спочатку в область лівого плеча, а потім в область серця, після чого припинив свої дії, будучи переконаним, що він усі дії, спрямовані на вбивство. Однак, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_10 було надано своєчасну медичну допомогу.
Діями ОСОБА_6 потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 29 листопада 2016 року по 11 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а саме вимог статей 370 і 419 КПК України та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Указує на те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи його апеляційної скарги та апеляційної скарги його захисника ОСОБА_11 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, наслідком чого стала неправильна кваліфікація його дій за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України. Вважає, що в ухвалі апеляційного суду не зазначено підстав, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Також звертає увагу на те, що його клопотання про допит свідків і дослідження інших доказів проігноровано судом апеляційної інстанції.
У запереченнях на касаційну скаргу засудженого прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_12 указує на безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме щодо невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції вимогам статей 370, 419 КПК України, є безпідставними.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_6 , та обґрунтовано послався, у тому числі, на: показання самого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні не заперечував факту завдання ОСОБА_8 ударів ножем, в тому числі і удару в область грудної клітки; показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що після завдання йому першого удару ножем у плече, він піднявся з лавочки, ОСОБА_6 завдав йому другий удар ножем в область серця тоді, коли вони стояли навпроти один одного на відстані витягнутої руки, удар був цілеспрямований; показання співмешканки ОСОБА_9 про те , що протиправним діям ОСОБА_6 передував конфлікт з приводу її стосунків із ОСОБА_8 ; дані, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 11 липня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ; дані, які містяться у висновку судово-медичної експертизи від 07 липня 2016 року № 184 про заподіяні потерпілому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння; речовий доказ ніж довжиною 25,5 см з клинком 11,5 см.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на вбивство ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України.

Крім того, суд першої інстанції врахував висновок щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2015 року в справі № 5-24кс 15, і обґрунтовано зазначив, що припинення ОСОБА_6 своїх дій після завдання цілеспрямованого удару ножем у життєво-важливий орган в грудну клітку в область серця і сприяння ним у виклику швидкої медичної допомоги не може свідчити про відсутність прямого умислу на вбивство та про його добровільну відмову від вчинення злочину, оскільки він вже вчинив всі дії, які вважав за необхідне вчинити для вбивства потерпілого, але смерть його не настала з причин, незалежних від його волі.

Вирок суд за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи та визнав їх необґрунтованими, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
Відповідаючи на доводи апеляційних скарг про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство, суд апеляційної інстанції зазначив, що засуджений завдаючи удар ножем, який заздалегідь поклав до сумки і який для нього завідомо був знаряддям злочину, в область серця, безумовно розумів, що спричинить смерть потерпілому і бажав цього, але заподіяв лише тяжкі тілесні ушкодження. Смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілому своєчасно надано медичну допомогу. Апеляційний суд вказав, що намагання ОСОБА_6 викликати швидку допомогу після вчинення злочину не свідчить про його намір заподіяти ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження і це правильно визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання. Дана апеляційним судом відповідна належна оцінка і знаряддю вчинення злочину, його стану та іншим обставинам, пов`язаним з приготуванням та застосуванням ножа.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про залишення без уваги судом апеляційної інстанції його клопотання про безпосереднє дослідження доказів, допит потерпілого і свідків, то вони є безпідставними. Із аудіозапису судового засідання від 11 квітня 2017 року вбачається, що на запитання суду ОСОБА_6 пояснив, що він погоджується з повнотою показань свідків. Про процесуальні порушення під час збирання доказів ОСОБА_6 також не зазначав, лише не погоджувався з оцінкою доказів судом першої інстанції. За таких обставин йому було обґрунтовано відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засуджено ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3