Справа № 362/7312/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1267/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 20.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
20 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у відповідності до ст. 69 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнано винним у закінченому замаху на вбивство, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), вчиненому за наступних обставин.

09 вересня 2015 року близько 22:00 години ОСОБА_7 , перебував у стані алкогольного сп`яніння разом із своїм сином - ОСОБА_9 за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 . На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, в ході якої, у ОСОБА_7 виник намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 схопив ножа, який знаходився на кухонному столі, наблизився до потерпілого та з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 замахнувся ножем в область серця останнього. В свою чергу, потерпілий, з метою збереження свого життя, почав оборонятися, викручуючи ножа з рук ОСОБА_7 в результаті чого, отримав тілесні ушкодження, а саме: колото-різані рани тильної поверхні лівої кисті, третього міжпальцевого проміжку лівої кисті та зовнішньої поверхні лівого плеча. Однак ОСОБА_7 , незважаючи на опір ОСОБА_9 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, бажаючи настання смерті потерпілого, завдав йому одного удару кухонним ножем в область серця, тобто життєво важливий орган, тим самим спричинивши одиночне проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини з ушкодженням серця та лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі у зв`язку з тим, що потерпілому ОСОБА_9 після отриманих тілесних ушкоджень було своєчасно надано медичну допомогу.

Не погоджуючись з вироком, захисник обвинуваченого, потерпілий та прокурор подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив змінити вирок, призначивши більш м`яке покарання та на підставі ст. 75 КК України призначити покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку захисника, призначене покарання за своїм видом та розміром є явно не справедливим та не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачений повністю визнав вину у скоєному, заперечуючи намір на вбивство сина, щиросердечно розкаявся, критично оцінив свої дії та зробив для себе певні висновки, після вчинення злочину викликав швидку медичну допомогу, попросив вибачення у потерпілого та примирився з ним, відшкодувавши заподіяну шкоду. Крім того, обвинувачений є людиною похилого віку, має постійне місце проживання, за місцем якого характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, що може бути підставою для висновку суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Потерпілий в апеляційній скарзі просив змінити вирок та пом`якшити ОСОБА_7 покарання шляхом застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Потерпілий просив звернути увагу, що він не має ніяких претензій до свого батька, який вибачився перед ним, після скоєного злочину викликав швидку медичну допомогу, надавав йому допомогу на лікування, у повній мірі усвідомив свої дії та розкаявся в них.
Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого та потерпілий просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
На думку прокурора, покарання, призначене ОСОБА_7 , не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом у вироку, застосовуючи положення ст. 69 КК України, належним чином не обґрунтовано та не підтверджено матеріалами справи наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги прокурора Васильківського відділу Києво - Святошинської місцевої прокуратури та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого; пояснення захисника обвинуваченого та потерпілого, які просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України та на підставі ст. 75 КК України призначити йому покарання з іспитовим строком, заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора; думку обвинуваченого, який погодився з вимогами його захисника та потерпілого і заперечував проти задоволення вимог прокурора; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції не було в повній мірі дотримано цих вимог, що потягло за собою невідповідність його висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення та є підставою для його зміни.
Як убачається з матеріалів провадження, органами досудового розслідування, згідно обвинувального акту від 29 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні №0001370 дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).
Суд першої інстанції із вказаною кваліфікацією погодився та ухвалив вирок, засудивши ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з чим колегія суддів погодитись не може, оскільки із показань обвинуваченого вбачається, що він проживає з потерпілим в одній квартирі. Виховував його після трагічної загибелі дружини з дев`яти місяців. Суттєвих конфліктів між ними не було. Що сталося 9 вересня 2015 року було випадково. Син з великою силою відштовхнув його. Він впав на стіл, а потім на підлогу. Стіл перекинувся. Зі столу впав ніж. Обурившись таким вчинком сина, схопив ніж, який лежав поряд та вдарив цим ножем сина. Коли побачив кров - дуже перелякався. Вибіг на вулицю, щоб викликати швидку допомогу для надання сину медичної допомоги. У вчиненому дуже розкаюється. Син йому пробачив. Живуть разом в одній квартирі.
Ці показання узгоджуються з іншими, зібраними по справі доказами, зокрема:
-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив апеляційному суді, що 09 вересня 2015 року він прийшов у вечері зі служби до дому. Вечеряв у своїй кімнаті, а потім відпочивав. Батько прийшов пізно і між ними виник конфлікт, в ході якого він штовхнув останнього ногою, від чого батько впав на стіл, а потім на підлогу. Батько піднявся і ножем, яким він користувався коли вечеряв, вдарив його. Наніс один удар і вибіг з кімнати. Просив суворо не карати батька і призначити покарання без позбавлення волі;
-даними протоколу огляду місця події та фототаблицями до нього від 09.09.2015;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблицями до нього від 10.09.2015;
-висновками судово-медичної експертизи №493 м/д від 15.10.2015 щодо характеру і локалізації заподіяних тілесних ушкоджень;
Наведене свідчить, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 мав намір позбавити сина життя, у справі немає. Про відсутність такого наміру свідчать також характер взаємовідносин між ними як до, так і після вчинення злочину та факт завдання обвинуваченим лише одного удару і припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження, оскільки, маючи реальну можливість доведення умислу до кінця, обвинувачений не тільки припинив вчиняти дії, але й викликав своєчасну медичну допомогу.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року №1 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини», замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а також їх стосунки після вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, що при нанесенні удару ножем ОСОБА_7 не мав прямого умислу на умисне вбивство потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №493м/д від 15.10.2015 у ОСОБА_7 виявлено проникаюче колото різане поранення грудної клітки з ушкодженням серця та лівої легені, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки в момент заподіяння.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Так, злочин, скоєний ОСОБА_7 відповідно до ст.12 КК України вважається тяжким. Обвинувачений є особою пенсійного віку, відповідно до характеристики, наданої депутатом Васильківської міської ради, за місцем проживання з 1983 року проявив себе виключно з позитивної сторони, за свідченням сусідів є працьовитим, товариським і ввічливим, в побуті доброзичливий, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, апеляційний суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків. Колегія суддів також враховує дії обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення ним злочину, які полягали у тому, що він одразу викликав швидку медичну допомогу і такі його дії визнає пом`якшуючою обставиною.
Крім того, приймаються до уваги родинні відносини обвинуваченого із потерпілим, їх спільне проживання в одній квартирі, а також прохання потерпілого ОСОБА_9 не позбавляти батька волі.
Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, з огляду на викладене, у зв`язку із наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.69 КК України призначити ОСОБА_7 покарання нижче, він найнижчої межі, встановленої ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки. На думку колегії, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, і відповідатиме засадам ст.ст.50, 65 КК України.
Враховуючи, що апеляційним судом встановлено неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України як особливо тяжкого злочину, що не відповідає фактичним обставинам справи, а його дії перекваліфіковано як менш тяжкий злочин за ч.1 ст.121 КК України, з урахуванням конкретних обставин справи, думки потерпілого, який категорично заперечував проти суворості покарання, раніше призначеного судом першої інстанції, у зв`язку із чим подав апеляційну скаргу, колегія суддів вважає доводи і вимоги прокурора про скасування вироку і призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України змінити.
Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком два роки та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Врешті, вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:
Судді: