Справа № 760/6387/18-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі детектива ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого детектива Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 про арешт майна,
в с т а н о в и в:

12 березня 2018 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого детектива Національного бюро Третього відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчою групою у складі детективів Національного бюро Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000418 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі наказу Фонду державного майна України від 27.11.2013 № 3925 на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків генерального директора ДП «ЗТМК» з 28.11.2013, які він виконував до 19.10.2015. Крім того, цим же наказом його призначено головою комісії з припинення ДП «ЗТМК». Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.01.2012 № 243 майновий комплекс ДП «ЗТМК» передано в управління Фонду державного майна України з метою утворення за участю недержавних учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі ТОВ «ЗТМК»), передбачивши: внесення до статутного капіталу ТОВ «ЗТМК» з боку держави майнового комплексу ДП «ЗТМК», внесення недержавними учасниками товариства свого вкладу лише грошовими коштами, суму і строки внесення таких коштів, напрями їх використання, порядок та строки погашення простроченої заборгованості ДП «ЗТМК» із виплати заробітної плати, податків, зборів, інших обов`язкових платежів та за спожиті енергоносії.
Таким чином, моменту призначення виконувачем обов`язків генерального директора ДП «ЗТМК» ОСОБА_4 був обізнаний, що отримання прибутку від діяльності ТОВ «ЗТМК» й технічна модернізація виробництва є стратегічним державним інтересом, для захисту та виконання якого засновано ТОВ «ЗТМК» 19.11.2013 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 № 955; договору про заснування від 22.02.2013 № 85, додаткової угоди до нього від 18.10.2013, які укладені між Фондом державного майна України та компанією «Толексіс Трейдінг Лімітед» (TOLEXIS TRADING LIMITED), зареєстрованою за законодавством Республіки Кіпр, сертифікат реєстрації НЕ 148292 від 11.05.2004, місцезнаходження за реєстраційними даними: Еміліу Хурмузіу Стріт, Лофітіс Бізнес Центр, 6-й поверх, офіс 3 та 4, П.К. 3035, Лімассол, Кіпр.
Також він був обізнаний, що створення ТОВ «ЗТМК» здійснено, виходячи з необхідності залучення інвестицій у розмірі не менше 100 млн. доларів США для впровадження сучасних прогресивних технологій та використання нового високопродуктивного обладнання з метою створення високорентабельного виробництва титанового шлаку, модернізації магнієвого виробництва і виробництва титану губчастого та титанових злитків до рівня, що відповідає аерокосмічним вимогам якості.
Проте всупереч вимогам вищезазначених нормативних актів ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами, у період часу з 21.11.2013 по 17.04.2015 з використанням службового становища виконувача обов`язків генерального директора ДП «ЗТМК», усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, вчинив розтрату коштів ТОВ «ЗТМК», отриманих як внески компанії «Толексіс Трейдінг Лімітед», з метою передачі третім особам для задоволення їх корисливих інтересів.
Всього ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 та іншими невстановленими особами, усвідомлюючи, що виникне безнадійна дебіторська заборгованість перед ТОВ «ЗТМК», тобто грошові кошти будуть безповоротно втрачені, в період часу з 28.11.2013 по 17.04.2015, діючи з метою розтрати грошових коштів цього товариства, в інтересах компанії «Толексіс Трейдінг Лімітед» щодо зменшення її зобов`язань зі сплати ВАТ «Запоріжжяобленерго» боргу ДП «ЗТМК» на загальну суму 275 732 997 грн., а також в інтересах ТОВ «Синтез Ресурс», ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа», ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» щодо покращення їх фінансового положення за рахунок грошових коштів ТОВ «ЗТМК», зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив розтрату вказаних грошових коштів на загальну суму 492 047 840,22 грн., що більш ніж в 807 960 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян у 2015 році та становить особливо великі розміри, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 ч. 5 Кримінального кодексу України.
05.05.2017 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України вручено в порядку ст.ст. 278, ч. 2 ст. 135 Кримінального процесуального Кодексу ОСОБА_6 (колишній дружині ОСОБА_4 ) особі, яка з ним проживає по місцю реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , а також, має спільний побут, що підтверджується отриманням нею плати за користування третіми особами належної ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 .

12.05.2017 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України вручено в порядку ст.ст. 278, ч. 2 ст. 135 Кримінального процесуального Кодексу Житлово-будівельному кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи.

30.05.2017 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України вручено в порядку ст.ст. 278, ч. 2 ст. 135 Кримінального процесуального Кодексу ОСОБА_7 (сину ОСОБА_4 ) дорослому члену сім`ї.

У подальшому, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, усвідомлюючи можливість його притягнення до кримінальної відповідальності і подальшої конфіскації належного йому та його близьким майна чи іншого обмеження їх права власності на вказане майно, вжив заходів щодо його приховування.

Так, 19.05.2017 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , яка є колишньою дружиною підозрюваного ОСОБА_4 , набула права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві приватної власності належала підозрюваному.

У судовому засіданні детектив підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з зазначених у ньому підстав.

Заслухавши думку детектива, дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2, 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Згідно ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Підставою арешту майна, яке належить ОСОБА_6 , є наявність ризику того, що вказане майно може бути відчужене чи передане на користь третіх осіб з метою приховування.

Вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , підпадає під ознаки п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки може бути визнана такою, що одержанавнаслідок вчинення злочину та/або є доходом від такого майна, і яка підлягає спеціальній конфіскації.

З огляду на наведене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , шляхом накладення заборони на відчуження вказаної квартири.
Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1