Справа №488/2034/17 04.10.2017
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000570 від 02.03.2017р. за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017р., стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганська, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1)21.05.1992 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) з відстроченням виконання вироку на 2 роки;
2)24.09.1992 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
3)02.06.1999 року Севастопольським міським судом за ст. 78, ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 07.08.2002 року звільненого за відбуттям покарання;
4)29.07.2003 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 24.04.2007 року звільненого за відбуттям покарання;
5)16.04.2008 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 27.06.2012 року звільненого за відбуттям покарання;
6)12.07.2013 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 17.06.2016 року звільненого за відбуттям покарання;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Під час апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 місяці.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 майнову шкоду, завдану злочином, у сумі 1900 гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Так зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше починаючи з середини 1992 року шість разів судимий за вчинення умисних зочинів проти власності, у тому числі за тяжкі злочини, судимість за які не знята та не погашена у вставноленому законом порядку.
Зауважує, що ОСОБА_6 висновки щодо своєї противпавної повідінки не зробив, на шлях виправлння не став, а навпаки через 8 місяців після звільнення із місць позбавлення волі вчинив новий корисливий злочин.
Звертає увагу, що в провадженні Жовтневого районного суду Миколавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, який він скоїв відносно особи похилого віку, тобто через місяць після злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за оскаржуваним вироком, на думку апелянта, вказане свідчить про те, що обвинувачений, становить підвищену небезпеку для суспільства.

Не погоджується й прокурор із врахованою судом обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , його щире каяття та зазначає, що ОСОБА_6 у нетривалий проміжок часу систематично вчиняв крадіжки й зупинився виключно внаслідок застосування запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою.

Вказує, що судом не прийнято до уваги та належним чином не оцінено той факт, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не вжив заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, завдану злочином у сумі 1900грн.

На думку апелянта призначене покарання на мінімальних строк, передбачений санкцією ч.2 ст. 185 КК України, є таким, що хоча і не виходить за межі санкціїзазначеної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, проте за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, не відповідає особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що 25.02.2017 року в період часу з 10 годин 00 хвилин по 12 годин 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись з дозволу ОСОБА_10 , у приміщені літньої кухні, що знаходиться на території належного останній домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись корисливим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно, шляхом вільного доступу повторно вчинив крадіжку мобільного телефону «Bravis А503 Joy», вартістю 1600 грн.; та модему 3G HUAWEI EC 122, вартістю 300 грн., що належать потерпілому ОСОБА_9 . Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1900 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України відповідно, є вірними, апелянтом не оспорюють ся, а тому в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

ЩЗо стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не дотримано в повній мірі.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, не в достатній мірі врахував обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який не вперше притягається до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 раніше шість разів був засуджений за вчинення корисливих, в тому числі і тяжких злочинів, звільнився з місць позбавлення волі 17.06.2016 року , проте, висновків щодо своєї противпавної поведінки не зробив, на шлях виправлння не став, а навпаки через вісім місяців після звільнення із місць позбавлення волі вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та протиправну направленість його поведінки. Про зазначене також свідчить той факт, що в провадженні Жовтневого районного суду Миколавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, який він скоїв відносно особи похилого віку через місяць після вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за який він притягується до кримінальної відповідальності за оскаржуваним вироком.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно було призначено ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, що є мінімальним покаранням, визначеним санкцєю вказаної статті, тому доводи прокурора про те,щ о судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 надто м`яке покарання, яке за своїм видом та розміром не відповідає особі обвинуваченого та не сприятиме його виправленню є слушними.

Разом з тим суд першої інстанції обґрунтовано визнав наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки , ОСОБА_6 визнав себе винним, розкаявся в скоєному, немає сім`ї та постійного місця проживання, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.

Однак, враховучи, обставини вчиненного кримінального правопорушення, а саме через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі та особу обвинуваченого, який раніше шість разів судимий за вчинення умисних злочинів против власності, у тому числі за тяжкі злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вказані пом`якшуючі покарання обставини не можуть суттєво вплинути на вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосувано закон України про кримінальну відповідальність, що потягло неправильне призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

При призначені покарання ОСОБА_6 , апеляціний суд враховує обставини вчиненного ним кримінального правопорушення, думку потерпілого, який погодився з доводами прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, офіційно не працює, характеризується негативно, має хронічне захворювання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та збіг тяжких особистих обставин, а також обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів і вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість, з ухвленням свого вироку відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України , апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017р. стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст.185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В іншій частині вищезазначений вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий

Судді