Справа №705/225/18
1-кп/705/424/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року місто Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Громи Уманського району Черкаської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
На 8 лютого 2018 року у справі було призначене підготовче судове засідання, яке, у зв`язку з неявкою захисника ОСОБА_5 було відкладене на 20 лютого 2018 року.
У підготовчому судовому засіданні 20 лютого 2018 року прокурор висловив думку про те, що клопотання підсудне Уманському міськрайонному суду, відповідає вимогам КПК України і може бути призначене до судового розгляду. На запитання головуючого судді пояснив, що під час досудового розслідування не було встановлено стан осудності ОСОБА_3 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, а також не зміг пояснити, на якій підставі в якості законного представника ОСОБА_3 був залучений ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_5 вважав, що справа не може бути призначена до судового розгляду, так як клопотання складено за межами строків досудового розслідування і в ході досудового розслідування не встановлено чи перебував ОСОБА_3 у стані осудності на момент вчинення злочину. Порушення строків досудового розслідування мотивував тим, що справа незаконно зупинялась у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , а потім незрозуміло з яких підстав слідство було відновлене, хоча ОСОБА_3 не вилікувався від хвороби, у зв`язку з якою приймалось рішення про зупинення досудового розслідування. Невизначення стану осудності його підзахисного не дасть змоги суду ухвалити по справі законне рішення, так як не зрозуміло чи підлягатиме справа закриттю.
Законний представник ОСОБА_6 свою думку про можливість призначення справи до судового розгляду не висловив, пояснив, що його залучили як законного представника ОСОБА_3 лише тому, що у того немає близьких чи родичів, а ОСОБА_8 виконує обов`язки старости с.Томашівка. Проте, ОСОБА_3 взагалі не зареєстрований на території села, лише проживає без відповідної реєстрації.
Потерпілий ОСОБА_7 вважав, що справу слід призначити до судового розгляду.
Суд, заслухавши думку прокурора, інших учасників підготовчого судового засідання, дослідивши клопотання та додатки до нього, прийшов до висновку, що при складанні клопотання були допущені порушення вимог статей 291, 292 КПК України, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Згідно із ч.2 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
У відповідності до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У клопотанні, що надійшло до суду, належним чином не викладено фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими. Зокрема, не містить посилання на те, в якому стані (осудному чи неосудному) перебував ОСОБА_3 на час вчинення суспільно небезпечного діяння, а зазначено лише про те, що він перебував у стані неосудності на час проведення судово-психіатричної експертизи, тобто після вчинення суспільно небезпечного діяння. Незазначення вказаної обставини впливає як на оформлення клопотання, так і на хід та результати судового провадження.
Невизначеність стану ОСОБА_3 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, не дає можливості суду визначитись чи підлягає ОСОБА_3 , в разі доведення факту вчинення суспільно небезпечного діяння, звільненню від кримінальної відповідальності, якщо він був неосудним на час вчинення діяння, або ж ОСОБА_3 не підлягає кримінальному покаранню, якщо він захворів на психічну хворобу після вчинення суспільно небезпечного діяння. Вказані положення передбачені частинами 2 та 3 статті 19 КК України.
Крім того, виходячи з клопотання, в якому зазначено, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, можна лише припустити, що ОСОБА_3 вчинив таке діяння у стані неосудності, про що у клопотанні не вказано, так як в разі вчинення такого діяння у стані осудності відносно ОСОБА_3 могли б бути застосовані заходи медичного характеру за вчинення кримінального правопорушення, а не суспільно небезпечного діяння.
При викладенні дій, в яких підозрюється ОСОБА_3 , зазначено, що він мав намір на позбавлення життя ОСОБА_7 тобто вказано на наявність умислу в діях ОСОБА_3 , що може свідчити про перебування ОСОБА_3 в стані осудності на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, але такий висновок можливо лише припустити, так як відповідний стан ОСОБА_3 на момент вчинення діяння не вказаний у клопотанні.
Суд звертає увагу на те, що згідно статті 506 КПК України вживається термін «особа, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру», яка користується всіма правами підозрюваного чи обвинуваченого. Проте, у клопотанні вживається термін «підозрюваний», при цьому вживання такого терміну необгрунтоване.
Також, у клопотанні в якості потерпілого зазначений ОСОБА_7 .
Згідно вимог ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Одним із видів кримінального правопорушення є злочин, зокрема і діяння, передбачене ст.115 КК України.
Стаття 11 КК України визначає, що злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно із ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність.
Згідно із ч.1 ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Тобто, невизначеність стану осудності особи на момент вчинення злочину, не дає можливості визначитись із процесуальним статусом ОСОБА_7 .
Така суперечливість і невизначеність клопотання, яке ґрунтується лише на припущеннях, не дає змоги призначити справу до судового розгляду.
Питання порушення строків досудового розслідування, про що заявив захисник, мотивуючи свою позицію про неможливість призначення справи до судового розгляду, суд позбавлений можливості дослідити на цій стадії процесу, так як судом не досліджувались письмові докази у справі, і порушення строків досудового розслідування може мати наслідки вже в ході судового розгляду справи при визначенні допустимості чи недопустимості тих чи інших доказів.
Проте, судом встановлено, що в ході досудового розслідування в якості законного представника ОСОБА_3 була залучена особа, яка згідно вимог статті 44 КПК України не може бути законним представником.
Згідно вимог ч.2 ст.44 КПК України як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває недієздатний чи обмежено дієздатний.
ОСОБА_6 , який залучений постановою слідчого в якості законного представника ОСОБА_3 , під критерії, визначені у ч.2 ст.44 КПК України, не підпадає. Дослідженням постанови слідчого від 18.12.2017 року про залучення ОСОБА_6 в якості законного представника встановлено, що слідчий взагалі не обґрунтував, чому ОСОБА_6 набув такого процесуального статусу.
Стаття 506 КПК України визначає, що особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Тобто, залучення в якості законного представника особи, яка не могла, у відповідності до статті 44 КПК України, набути такого статусу, порушує права ОСОБА_3 на захист.
Враховуючи наявність порушень КПК України, допущених при складанні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, таке клопотання підлягає поверненню прокурору, яким було затверджене, для приведення клопотання у відповідність з вимогами КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 292, 314, 506, 512 КПК України , суд,
Ухвала про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1