Справа № № 585/2/18
Номер провадження 1-в/585/68/18
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
15 березня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років, -

В С Т А Н О В И В :
До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років.

В своїй заяві посилається на те, що він має право на звільнення його від покарання на підставі Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII про внесення змін до Кримінального кодексу України. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вправі пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від покарання. В рішеннях Європейського суду з прав людини «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританії» та «Кафкаріс проти Кіпру» Європейський суд дійшов висновку, що коли внутрішнє законодавство не передбачає можливості перегляду вироку до довічного позбавлення волі, довічне позбавлення волі не буде відповідати стандартам статті 3 Конвенції. Вважає, що суд застосовуючи практику Європейського суду має всі законні підстави для заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком 15 років, як на максимально встановлений законодавцем згідно п.11 ч.1 ст. 51 КК України. Тому просив визнати застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, що піддає його тортурам, жорстокому і нелюдському покаранню, що принижує його гідність; замінити невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі, на альтернативний час - 15 років позбавлення волі, як максимально встановлений законодавством, згідно п.11 ч.1 ст.51 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою заяву підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор заявив клопотання про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки він вже звертався до суду з аналогічною заявою і в задоволенні його заяви було відмовлено. Дана ухвала суду набула законної сили.

Засуджений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора, вважали, що засуджений має право на повторне звернення до суду з такою ж заявою.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року ОСОБА_5 засуджений за ст.ст. 121 ч.1, 147 ч.2, 187 ч.4, 189 ч.2, 263 ч.1, 289 ч.3, 296 ч.4, 115 ч.2 п.6, 70 ч.1 КК України і йому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахується з 04 березня 2004 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 19 лютого 2008 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року залишено без змін.

Таким чином, вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року набрав законної сили 19 лютого 2008 року.

В судовому засіданні також встановлено, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2017 року залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні також підтвердив, що вже звертався до суду з аналогічною заявою.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 03 червня 2016 року право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини «Желтяков проти України» від 09 вересня 2011 року вбачається, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставиться під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності і полягає в тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Оскільки засуджений ОСОБА_5 вже звертався з аналогічною заявою до суду, доводи, викладені в його заяві вже були предметом судового дослідження, на підставі якого судом було винесено ухвалу від 20 червня 2017 року про відмову в задоволенні його заяви, яка ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року залишена без змін, то він реалізував своє право на звернення до суду про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років.

Тому повторне звернення засудженого ОСОБА_5 із заявою, яке вже було предметом судового розгляду та апеляційного перегляду, є зловживанням правом.

У зв`язку з цим заява засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строк 15 років, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд на протязі семи днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , - на протязі семи днів з моменту її отримання.

Суддя підпис:

Копія вірна …

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1