Справа № 728/1168/17
Провадження № 51-3459ск18
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 березня 2018 року м. Київ
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду
у складі колегії:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365, щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Червоний Плугатар
Талалаївського району Чернігівської області,
жителя
АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини
За вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 8 серпня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Судом ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Як установив суд, 14 травня 2017 року о 20.00 год. в приміщенні літньої кухні на АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 умисно завдав удару кухонним ножем ОСОБА_6 , спричинивши їй тяжких тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного поранення живота, проникаючого у черевну порожнину.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, просить на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням скаржника, місцевий суд необґрунтовано застосував до засудженого положення ст. 75 КК і звільнив його від відбування покарання з випробуванням, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу. На думку прокурора, апеляційний суд залишив поза увагою допущені порушення і, не навівши в ухвалі докладних мотивів залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, постановив рішення, яке не відповідає ст. 419 КПК.

Мотиви Суду
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
У силу ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК у разі, якщо суд (крім випадків засудження за корупційний злочин) при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що при призначенні ОСОБА_5 покарання було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, а обраний захід примус та порядок його відбування не відповідає визначеним у законі загальним засадам.
Як убачається з копії вироку, суд, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі обставини та відсутність обставин протилежного змісту, призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції кримінального закону, а також дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, проте в умовах здійснення контролю за його поведінкою.
Відповідно до наданої копії оспорюваної ухвали, апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи прокурора щодо м`якості покарання й умотивовано з посиланням на матеріали справи визнав їх необґрунтованими, вказавши підстави з яких відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення.
Так, констатуючи відсутність порушень статей 65, 75 КК, суд апеляційної інстанції, поряд із ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_5 діяння, зазначив дані про особу винного, його позитивну характеристику, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, що було визнано пом`якшуючими обставинами. З огляду на все це, відсутність обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд, урахувавши також думку потерпілої, яка просила не позбавляти засудженого волі, погодився з рішенням місцевого суду та його висновком про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.
Правових підстав вважати, що інститут умовного звільнення було застосовано неправильно, а обране засудженому покарання є явно несправедливим через м`якість немає.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3