Справа № 135/1500/14-к
Провадження №11-кп/772/591/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.01.2017 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Суми, жителя

АДРЕСА_1 ,

зареєстрованого в

АДРЕСА_2 ,

українця, громадянина України,

раніше судимого, зокрема, востаннє:

- 17.02.2004 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 11.11.2009 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково згідно постанови Ордженікідзевського районного суду м. Харкова від 03.11.2009 року з невідбутим строком 7 місяців 3 дні позбавлення волі,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень.

Вирішено долю речових доказів. Речові докази по справі:

- наркотичний засіб - канабіс, масою 29,25 г, 17,03г, 121,06 г в перерахунку на суху речовину, фрагмент люмінісцентного олівця, фрагменти бинтів зі змивами з рук та без змивів, що знаходяться на зберіганні Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, вирішено знищити;

- п`ятнадцять грошових купюр номіналом по сто гривень кожна, а всього на загальну суму 1500 грн., які передані на зберігання до ПАТ КБ «Приватбанк» (акт прийому-передачі від 10.09.2014 року) - вирішено передати в дохід держави;

- мобільний телефон чорного кольору «Самсунг», грошову купюру номіналом 50 грн., які належать ОСОБА_7 вирішено повернути власнику.

Процесуальні витрати на залучення експертів вирішено віднести на рахунок держави.

Скаргу захисника обвинуваченого про порушення органом досудового розслідування прав та особистих свобод ОСОБА_7 у зв`язку з неналежним процесуальним оформленням його фактичного затримання та порушення права на захист задоволено, визнавши ці дії неправомірними.

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 8 липня 2014 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 132 по вулиці Наконечного в м. Ладижин Вінницької області, умисно, з корисливих спонукань, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , за грошові кошти в сумі 500 грн., полімерну пляшку сірого кольору, всередині якої знаходився різнокольоровий поліетиленовий пакет з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, що згідно висновку експерта № 787 від 09.07.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 29,25 г у перерахунку на висушену речовину.

Крім того, 16 липня 2014 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в парковій зоні, неподалік автомобільної заправки «АВІАС», що розташована по вулиці Наконечного в м. Ладижин Вінницької області, умисно, з корисливих спонукань, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , за грошові кошти в сумі 1500 грн. полімерний пакет зеленого кольору в середині якого знаходився поліетиленовий пакет жовтого кольору, в який поміщено поліетиленовий пакет рожевого кольору з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, що згідно висновку експерта № 849 від 21.07.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 121,06 г у перерахунку на висушену речовину.

Вказані дії ОСОБА_7 по епізоду від 08.07.2014 року стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів. По епізоду від 16.07.2014 року дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 скасувати вирок Ладижинського міського суду від 06.01.2017 року через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить провести судове слідство та повторно дослідити безпосередньо в суді апеляційної інстанції письмові докази. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді 7 років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора , який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження, безпосередньо дослідивши докази в суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора на виконання ст. 403 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо та давали б підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України

Врахувавши викладене вище, суд постановив вирок, який не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_10 місцевим судом виконано повністю.

Так, Чайковському органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення, як незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_7 жив по сусідстві на квартирі, вона не бачила, щоб до нього незнайомі ходили в гості. Одного вечора близько 19 год. 30 хв. коли виходила назустріч чоловіку який мав пригнати корів, стояла біля доріжки по тому ж боці дороги що й заправка і чула в парку крики. Потім бачила як з парку виводили ОСОБА_7 в кайданках і пішли в подвір`я, де він жив разом з іншими квартирантами.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснювала, що ОСОБА_7 винаймав в неї квартиру, коли в нього не було коштів, то допомагав щось робити по господарству. Разом з ним в будинку жили також чоловік з жінкою ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Одного вечора їй зателефонувала ОСОБА_15 і повідомила, що проводили обшук в будинку, знайшли наркотики. Через веранду заходять до будинку і нею користувались всі мешканці. Зранку того дня вона шукала на шкафу провід до радіо і не бачила ніяких наркотиків. На квартирі була майже кожен день і попередила квартирантів, щоб не водили туди нікого, тому там сторонніх не бачила. Також вказала, що чітко пам`ятає, що 08.07.2014 року ходила купувати в магазині обладнання і матеріали щоб вести воду, зокрема, пластикові труби, хомути, крани. ОСОБА_7 ходив по магазинах з нею. Увесь товар вони закупили у магазині біля хлібзаводу, закінчили скуплятись біля 18 години, викликали грузове таксі для перевезення товару, погрузили сантехніку, перевезли її до будинку по АДРЕСА_3 . Коли приїхали, ОСОБА_7 весь час був вдома, допомагав виконувати роботи, розгружати і носити куплене, нікуди не відлучався і до нього ніхто не приходив. Вдома були також інші квартиранти. Щоб приходили якісь незнайомі люди вона не бачила. Додому пішла біля 21 години.

У вироку Ладижинського міського суду від 22.05.2015 року, який скасовано апеляційним судом, наявні показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 відносно того, що ОСОБА_7 перебував із ОСОБА_12 08.07.2014 року, допомагав виконувати роботи по купівлі та доставці товару, до нього ніхто не приходив і весь час був в її полі зору.

Під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.06 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Розмежування підбурювання до вчинення злочину від викриття злочину розкрито в ряді рішень ЄСПЛ.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 05 лютого 2008 року у справі "Романаускас проти Литви" зазначив, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли підсудний заявляє про підбурювання його до вчинення злочину, національний суд повинен ретельно перевірити матеріали кримінальної справи, оскільки з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд справи в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції всі докази, отримані внаслідок підбурювання з боку поліції, мають визнаватися недопустимими.

На думку ЄСПЛ, провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів, а підбурюють цю особу до вчинення злочину. При визначенні того, обмежилися чи співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення злочину, ЄСПЛ розглядає два фактори: наявність підстав для проведення відповідних заходів та роль співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину. Належними підставами здійснення названих вище заходів ЄСПЛ визнає конкретні і достатні фактичні дані, що вказують на можливе вчинення особою злочину. Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, "приєдналися" чи вони до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку. У разі відсутності у сторони звинувачення явних доказів того, що провокація по суті не мала місця, обов`язок розглянути заяву особи про здійснену відносно неї провокацію, встановити відповідні фактичні обставини і з`ясувати, вбачаються чи її ознаки, лягає на національний суд. Таким чином, провокація злочину в сенсі, в якому вона заборонена пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції, має місце, коли відсутні підстави для проведення відповідних заходів, співробітники правоохоронних органів не обмежуються пасивним розслідуванням або національні суди нехтують зазначеними вище позитивними зобов`язаннями.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що у місцевого суду були підстави для організації перевірки заяви обвинуваченого щодо провокації злочину ще й з інших причин.

Так, закупівля наркотичного засобу проводилась після внесення 04.07.2014р. та 14.07.2017 р. до ЄРДР даних на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, що, на думку місцевого суду, є одним з аргументів наявності провокації з боку поліції.

Як свідчить практика, враховуючи джерела, з яких слідчий та прокурор самостійно виявляє обставини, що свідчать про вчинене кримінальне правопорушення, з метою штучного збільшення показників самостійно виявлених злочинів оперативними підрозділами МВС України в порушення вимоги ч. 5 ст. 214 КПК України реєстратори вносять до ЄРДР такі відомості за наявності заяв громадян та інших повідомлень (інформації контролюючих органів та юридичних осіб). Тобто замість реєстрації заяви конкретної особи складається рапорт, який і реєструється в електронній системі, та відповідно обліковується не як звернення, а як виявлення злочину правоохоронним органом, що також не додає законності ухваленому судом вироку.

З показів свідка ОСОБА_18 та особи, що здійснювала контрольну закупівлю « ОСОБА_9 » вбачається, що прояв ініціативи у контактах з ОСОБА_7 виходив від працівників міліції, які надавали « ОСОБА_9 » інструкції, номер телефону ОСОБА_7 .Крім того, « ОСОБА_9 » пояснювала, що вона сама пропонувала ОСОБА_7 продати їй наркотик; повторна пропозиція з продажу наркотику також виходила від неї, тобто вона сама обидва рази домовлялась з ОСОБА_19 по телефону.

Під час проведення оперативних закупівель аудіозапис або відеозйомка не проводилися, як пояснив ОСОБА_18 .

Телефон, вилучений у ОСОБА_7 при обшуку, суду надано не було, даних про те, що телефонні дзвінки і суть розмови фіксувались немає, хоча «Інструкція про порядок проведення оперативної закупівлі..» наголошує на необхідность фіксації розмови та дій, що підтверджують протиправну діяльність продавця. При огляді телефона взагалі не вказано, чи були інші вхідні, вихідні, пропущені дзвінки, зокрема 16.07.2014 року, хоча вказати такі номера необхідно було, враховуючи, що ОСОБА_9 з ОСОБА_7 домовлялась по телефону.

Апеляційний суд вважає ,що стороною обвинувачення не зібрано достатньо доказів, які б підтвердили попередню домовленість ОСОБА_7 та « ОСОБА_9 » про придбання нею 08.07.2014 року та 16.07.2014 року наркотичного засобу канабісу.

В місцевому суді стало відомо та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 04.07.2014 слідчим до ЄРДР було внесено дані про вчинення кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307 КК України. У відомостях зазначено, що на підставі рапорта ст. оперуповноваженого БНОН Ладижинського МВ ОСОБА_18 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄДРД про те, що в м. Ладижин по вул. Наконечного проживає особа на ім`я ОСОБА_20 , який розповсюджує наркотичний засіб канабіс за ціною 100 грн. за 10 г.

Рапорт же оперуповноваженого БНОН Ладижинського МВ ОСОБА_18 містить інформацію про те, що йому з оперативних джерел стало відомо, що у м. Ладижин по вул. Наконечного громадянин на ім`я ОСОБА_20 розповсюджує наркотики, у зв`язку з чим просить внести дані відомості до ЄРДР з метою проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі.

Сам же допитаний у якості свідка оперуповноважений БНОН Ладижинського МВ ОСОБА_18 суду пояснив, що оперативно-розшукова справа відносно збуту ОСОБА_7 наркотиків не заводилась.

Суд вірно зазначив, що на час внесення відомостей до ЄРДР єдиним джерелом даних відомостей була інформація оперуповноваженого ОСОБА_18 , отримана, за його словами, з оперативних джерел, тобто доцільності проводити оперативну закупівлю наркотиків у ОСОБА_7 08.07.2014 року- не було. Між оперативними закупками, які відбувались 08.07.2014 року та 16.07.2014 року пройшов певний час, протягом якого відсутні інші дані щодо збуту ОСОБА_7 наркотичних засобів іншим особам.

При обшуку, в помешканні ОСОБА_7 не було виявлено нічого такого, що б свідчило про систематичне зайняття таким прибутковим видом діяльності як збут наркотиків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що всі дії органу досудового розслідування були провокативними, направлені на змушення ОСОБА_7 вчинити збут наркотичного засобу.

Також суд вірно зазначив, що прокурор ОСОБА_21 виніс постанову про проведення оперативної закупки 06.07.2014 року, тобто за дві доби до його призначення прокурором у даному провадженні, хоча постановою прокурора міста Ладижин Вінницької області від по кримінальному провадженню № 0000128 від 04.07.2014 року процесуальним керівником призначений 08.07.2014 року. (Т.1 а.с № 108). Враховуючи викладене, вказана негласна слідча (розшукова) дія- контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, була проведена 8 липня 2014 року в межах кримінального провадження № 0000128, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2014 року, на підставі постанови прокурора, який на час винесення постанови не мав повноважень на здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням в межах цього кримінального провадження, тому суд вірно відхилив цей доказ як недопустимий.

Також суд вірно відхилив і такий доказ як висновок експерта №787 від 09.07.2014 року, згідно якого встановлено, що надана на дослідження речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 29,25 г у перерахунку на висушену речовину, пославшись на те, що наркотичну речовину отримано із процесуальними порушеннями та без належних доказів її придбання саме в ОСОБА_7 .

Щодо обвинувачення ОСОБА_7 з приводу епізоду від 16.07.2014 року суд вірно послався на наступне.

Постанови прокурора міста Ладижин Вінницької області від 15.07.2014 року процесуальними керівниками по кримінальному провадженню № 0000128, призначенні прокурори ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Постановою прокурора м. Ладижин від 17.07.2014 року процесуальними керівниками по кримінальному провадженню № 0000128, замість раніше призначених прокурорів, призначенні прокурори ОСОБА_24 та ОСОБА_23 .

Разом з тим, прокурором прокуратури м. Ладижин ОСОБА_22 15.07.2014 року винесено постанову про проведення контролю за вчиненням злочину по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000137 від 14.07.2014 року (Т. 3 а. с. №№88, 89), тобто по кримінальному провадженню, за яким його призначено не було.

Судом встановлено, що вказана негласна слідча (розшукова) дія - контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки, була проведена 16 липня 2014 року в межах кримінального провадження № 0000137, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2014 року, на підставі постанови прокурора, який не мав повноважень на здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням в межах цього кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд вірно не взяв до уваги докази, отримані за результатами оперативної закупки 16.07.2014 року, а саме: протокол огляду грошових купюр із ксерокопіями грошових купюр від 16.07.2014 року; протокол огляду покупця від 16.07.2014 року; протокол оперативної закупівлі від 16.07.2014 року з додатками; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 16.07.2014 року, які оформлені в процесі підготовки та в ході проведення негласної слідчої розшукової дії (контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки 16.07.2014 року).

Також суд відхилив і такий доказ як висновок експерта №849 від 21.07.2014 року, згідно якого встановлено, що надана на дослідження речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 121,06 г у перерахунку на висушену речовину, оскільки отримано дану речовину із процесуальними порушеннями, крім того, без належних доказів її придбання саме в ОСОБА_7 .

Крім того, жоден зі свідків не підтвердив, що бачив факт передачі наркотиків та отримання коштів ОСОБА_7 .

Також суд не взяв до уваги і такий доказ як протокол обшуку від 16.07.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду від 14.07.2014 року надано слідчій Ладижинського МВ УМВС ОСОБА_25 дозвіл на обшук домоволодіння по АДРЕСА_3 , проте обшук проводився слідчим Ладижинського МВ УМВС ОСОБА_26 без відповідних повноважень на вчинення даної процесуальної дії.

Щодо протоколу освідування особи від 16.07.2014 року,то вбачається, що в присутності понятих було проведено змиви з поверхні рук ОСОБА_7 (Т.1 а.с.№156). Згідно висновку експерта №3/1023 від 10.10.2014 року на поверхнях фрагментів бинта, вказаних як змиви з правої руки ОСОБА_7 , нашарувань речовин-люмінофорів не виявлено (Т. 2 а.с.№№ 174-181).Хоча кошти перед врученням закупнику було оброблено відповідною речовиною, яка легко передається при контакті. Згідно висновку експерта №464-Д від 08.08.2014 року (Т.2 а.с. №№ 46-50) при проведенні дактилоскопічної експертизи встановлено, що на поверхні 15 грошових купюр номіналом 100 грн., вилучених при особистому обшуку ОСОБА_7 , слідів рук не виявлено. Не виявлення слідів рук ОСОБА_7 підтверджує, що він коштів в руки від закупника не брав. Всі зазначені обставини вірно врахував районний суд при ухваленні судового рішення.

Також встановлено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме після затримання ОСОБА_7 16.07.2014 року близько 19 год. 47 хв., не роз`яснено останньому права на захист, яке було роз`яснено лише 17.07.2014 року, не залучено захисника одразу після затримання, не зважаючи, що ОСОБА_7 хотів скористатись своїм правом на захист.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим ,якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. А згідно з правилами ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора. Тобто,обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається , здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 414, 420 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.01.2017 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3