11-кп/775/23/2018(м)
222/299/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володарського районного суду Донецької області від 30 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Ічнянського району, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, військовослужбовця за контрактом, машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерного взводу інженерно-технічної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 407 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 , як військовослужбовець військової служби за контрактом, 25.10.2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 13 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерного взводу інженерно-технічної роти, з місцем дислокації в АДРЕСА_2 та поставлено на всі види забезпечення. Проходячи військову службу у вищевказаній посаді в особливий період, який настав з 17.03.2014 року на підставі Указу в/о Президента України № 303/2014 «Про оголошення часткової мобілізації» та відповідно до ч.1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» і діє по теперішній час, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової посади віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватись Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому і стримувати від негідних вчинків інших військовослужбовців. Так, 02.08.2015 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , діючи умисно, без поважних причин, в порушення встановленого порядку несення військової служби, самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та до 20 грудня 2015 року включно, був відсутній на службі без поважних причин та у вказаний період обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік. Вказує на те, що призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував те, що він являється молодою людиною, яка має щире бажання стати на шлях виправлення та стати повноцінним членом суспільства і ніколи більше не ставати на шлях скоєння злочинів, на даний час в повній мірі усвідомив скоєне, щиро розкаявся.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

15 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено в розшук, а апеляційне провадження по справі зупинено.

26 листопада 2017 року обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано слідчим Військової прокуратури Маріупольського гарнізону в порядку ст. 208 КПК України та у зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне поновити апеляційне провадження для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

Висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступень тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, схильний до вчинення адміністративних правопорушень при несенні військової служби. Крім того, судом першої інстанції правильно прийнято до уваги та враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та наявність на утриманні ОСОБА_7 двох малолітніх дітей, та призначив необхідне і достатнє покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч.4 ст. 407 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції обрано дуже сурове покарання та не в повному обсязі враховано обставини що характеризують його особу, являються безпідставними, оскільки при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було прийнято до уваги та враховано всі обставини, необхідні для правильного та законного розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання ніж передбачене санкцією інкримінованої статті, а саме на підставі ст. 75 КК України, та зазначає, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час перебував у розшуку, що характеризує його з негативної сторони та скоїв в цей період кримінальне правопорушення.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_7 поновити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Володарського районного суду Донецької області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: