Провадження № 11-кп/792/136/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 678/56/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника ОСОБА_10 ,
представника цивільного

позивача ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року в кримінальному провадженні №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а:
Вироком Летичівського районного суду від 25 листопада 2016 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм у ПП « ОСОБА_14 », на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі стоком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Обрано ОСОБА_12 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки: не залишати місця свого проживання - квартиру АДРЕСА_2 в період з 22 години до 06 години; повідомляти про зміну свого місяця проживання, роботи, навчання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь держави 3830,11 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз; на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 40741,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Вироком ухвалено стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування» на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 49500 грн.

Цивільний позов ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_9 , до ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ПрАТ «Страхова компанія «Юнісон Страхування» залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_12 визнано винним у тому, що він 08 лютого 2015 року близько 19 години, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» моделі «Vario», р.н. НОМЕР_1 , з несправною роботою гальмівної системи, яка полягала у відсутності кінематичного зв`язку між кожухом заднього мосту та важелем приводу регулятора тиску в гальмівних механізмах задніх коліс, рухаючись автодорогою «Стрий-Кіровоград-Знам`янка» на 292 км+650 м в с. Голосків в напрямку смт. Летичів Хмельницької області, будучи засліпленим світлом фар зустрічних автомобілів, не прийняв мір для зупинки керованого ним транспортного засобу без зміни напрямку руху, перетнув суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1.,яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив дотичне зіткнення із зустрічним автомобілем «Audi-100», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався в напрямку м. Хмельницького, після чого, продовжуючи рух по зустрічній смузі руху, допустив зіткнення з зустрічним автомобілем ЗАЗ «TF69Y0 Lanos ЗНГ», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_20 , який рухався позаду автомобіля «Audi-100», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.2, 19.3, 31.4.1 Правил дорожнього руху України та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 56 від 16 березня 2015 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка наступила о 21 год. 30 хв. 08 лютого 2015 року в реанімаційному відділенні Летичівської центральної районної лікарні.

Такі дії ОСОБА_12 кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст. 286 КК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 вважає, що призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і просить змінити вирок місцевого суду, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На його думку, суд першої інстанції, призначаючи покарання, не врахував поведінки інших водій причетних до дорожньо-транспортної пригоди, його необережних дій в складних дорожніх умовах та при раптовій зміні дорожньої обстановки, відсутність обтяжуючих покарання обставин, що значно знижує суспільну небезпеку його злочинних дій, а також не врахував таких пом`якшуючих покарання обставин, як добровільне відшкодування збитків потерпілим, його щире каяття, сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину.

Вважає, що суд не взяв до уваги характеризуючі його особу дані - молодий вік, наявність на утриманні малолітнього сина, а також те, що він є єдиним годувальником в сім`ї, вперше притягається до кримінальної відповідальності. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на думку потерпілих про необхідність призначення йому реального позбавлення волі, так як після пред`явлення ним суду чеків на підтвердження оплати сум заподіяних злочином збитків, що була здійснена на передодні судового засідання, думка потерпілих щодо призначення йому покарання не була належним чином з`ясована у самих потерпілих, які не прийняли участі і в судових дебатах. Крім того, просить суд звернути увагу на те, що прокурор орієнтував суд на призначення йому менш суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги сторони захисту, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку її доводів з підстав наведених у ній, думку прокурора та представника потерпілої про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Зібрані по справі докази досліджені судом безпосередньо, об`єктивно та з достатньою повнотою, оцінка їм в їх сукупності дана відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно вирішено питання про їх належність й допустимість.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому основного покарання із врахуванням положень ст.75 КК України, оскільки покарання ОСОБА_12 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, та призначив ближче до мінімального покарання, як за видом так і за розміром, визначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України.

Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Приймаючи рішення про неможливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що реальне відбування покарання наближене до мінімального сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Вказані вимоги закону місцевим судом також дотримані в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.2, 19.3, 31.4.1 Правил дорожнього руху України та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1., що спричинило ДТП, в результаті якої водій автомобіля ЗАЗ ОСОБА_21 отримав численні тілесні ушкодження, в тому числі тяжкі, від яких помер у центральній районній лікарні.

При цьому ОСОБА_12 керував транспортним засобом з несправною гальмівною системою, що вказує на факт ігнорування останнім встановлених правил керування транспортними засобами та свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим дій та його особи.

Внаслідок ДТП, окрім заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що призвели до смерті останнього, ОСОБА_12 допустив зіткнення із автомобілем «Ауді-100» під керуванням водія ОСОБА_15 .

Дана обставина не є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 286 КК України, проте в сукупності з іншими обставинами, які впливають на таку кваліфікацію, підвищує ступінь тяжкості скоєного за характером наслідків, що настали.

Крім того, судом враховано і позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому реальної мирі покарання.

Отже, наведені дані в їх сукупності, грубе порушення обвинуваченим ПДР, суспільна небезпечність вчинених дій, тяжкість наслідків що настали та позиція потерпілої, унеможливлюють застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав вину у скоєному, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання.

Посилання апелянта на те, що суд, визначаючи міру покарання, не врахував віктимну поведінку інших учасників ДТП, безпідставні, оскільки даними висновку судово-автотехнічної експертизи встановлено, що саме дії обвинуваченого перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку із наслідками, що настали.

Виходячи з наведеного, покарання призначене ОСОБА_12 місцевим судом, колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, та підстав для його пом`якшення шляхом застосування ст.75 КК України не знаходить.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_12 за тяжкістю призначеного покарання, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне рішення місцевого суду залишити без змін.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_12 просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», не позбавлений батьківських прав, на день набрання чинності зазначеним Законом має неповнолітнього сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав, вчинив необережний тяжкий злочин, не підпадає під обмеження ст.9 даного Закону, апеляційний суд вважає можливим застосувати до нього положення п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнити від відбування основного і додаткового покарання призначеного судом першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі п. «в» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_12 від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вироком Летичівського районного суду від 25 листопада 2016 року у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 2 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .