АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1117/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000833, внесене до ЄРДР 27.09.2015 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 27 вересня 2015 року приблизно о 20 годині 04 хвилини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем „Mitsubishi Lancer Evo 9, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Набережно-Лугової зі сторони вул. Юрківської в напрямку вул. Нижній Вал в м. Києві з перевищенням максимально допустимої швидкості, допустив порушення вимог правил безпеки дорожнього руху - п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 12.1, 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_12 та перед яким зупинився інший транспортний засіб, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.1, які інформували його про наявність цього переходу, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_12 , внаслідок чого, перед перехрестям із вул. Щекавицькою скоїв на нього наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, скасувавши запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Зокрема ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції з недостатньою повнотою взяв до уваги дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання, а також молодий вік, повне відшкодування матеріальної та часткове відшкодування моральної шкоди. Крім того ОСОБА_6 вказує, що керування транспортними засобами безпосередньо пов`язане з його роботою, а позбавлення такого права призведе до втрати можливості утримання його родини, а також відшкодовувати завдані злочином збитки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілу та її представника, які покладались на розсуд суду, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то підстав для його пом`якшення, як про те йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачається.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував дані про його особу, його позитивну характеристику до скоєння злочину, те, що він на спеціальних обліках не перебуває, визнав свою вину, його поведінка свідчить про щире каяття, працює ФОП « ОСОБА_13 », перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_14 , з якою мають на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 , 2010 р.н., часткове відшкодування матеріальної і моральної шкоди у розмірі 247500 грн., має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і правильно обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на що правильно звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор.

У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин, який відповідно до положень ч.4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху України, які є неприпустими для водія та призвели до смерті людини, і, погоджуючись з прокурором, вважає, що призначене йому судом першої інстанції додаткове покарання у виді 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами, є надто м`яким.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до незаконного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який він спеціальних обліках не перебуває, визнав свою вину, працює ФОП « ОСОБА_13 », перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_14 , з якою мають на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 , 2010 р.н., часткове відшкодування матеріальної і моральної шкоди у розмірі 247500 грн., має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і приходить до висновку, що покарання у виді 5 років позбавлення волі, визначене судом першої інстанції, та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприяти його виправленню та попередженню нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4