У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисникаОСОБА_6 ,
при секретаріОСОБА_7 ,
розглянула в судовому засіданні 12 жовтня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000448, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 .
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2015 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця м. Запоріжжя, неодноразово судимого,
востаннє вироком Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 15
і ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України (далі КК)
до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів - на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК частково приєднано покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 20 000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня

2015 року постановлено виправити описку у резолютивній частині зазначеного вироку та вважати, що ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року зазначений вирок залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасовано з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2015 року змінено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року про виправлення описки скасовано. Виключено з мотивувальної частини вироку з числа доказів обвинувачення посилання суду на протоколи пред`явлення для впізнання по фотознімкам від 03 лютого 2015 року зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також на речові докази - чотири колеса, два передніх та задніх сидіння, дверні стекла у кількості 6 штук, радіаторну решітку, частини двигуна № 2101-1003013, багажну металеву решітку, кронштейн буксира, бампери. Виключено з резолютивної частини вироку посилання суду на ч. 1 ст. 71 КК при призначенні остаточного покарання. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів. Вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 03 лютого 2015 року по 26 серпня 2015 року включно, з урахуванням дати набрання вироком законної сили, та з 03 березня 2016 року по 25 травня 2016 року включно, з урахуванням рішення касаційної інстанції по провадженню до набрання вироком законної сили після нового апеляційного розгляду, з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 30 січня 2015 року приблизно о 13.30 год. за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 повторно з корисливих мотивів напроти під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_1 , шляхом підбору ключа, незаконно заволоділи автомобілем «ВАЗ-21053», державний номерний знак НОМЕР_1 , спричинивши власнику автомобіля ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 грн.
Крім того, 20 грудня 2014 року приблизно о 19.20 год. ОСОБА_8 у магазині «АТБ-Маркет», розташованому на вул. Хортицьке шосе, 18 у м. Запоріжжі, повторно таємно викрав продукти харчування на загальну

суму 352,74 грн.
21 грудня 2014 року приблизно о 08.45 год. ОСОБА_8 повторно у тому ж магазині таємно викрав продукти харчування на загальну суму

325,22 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК, посилається на необґрунтованість засудження останнього за ч. 2 ст. 289 КК. Вважає, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року, зокрема, не звернув належної уваги на відсутність в діях ОСОБА_8 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, на наявність серед доказів недопустимих, безпосередньо не дослідив докази у встановленому законом порядку, неправильно застосував ч. 5 ст. 72 КК. Указує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не були присутні у судовому засіданні під час нового апеляційного розгляду, хоча він як захисник ОСОБА_8 вважав їх участь обов`язковою. Вважає, що судом неналежним чином з`ясовано питання щодо застосування до засуджених під час досудового розслідування психологічного та фізичного тиску. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими й просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна повторно та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оскаржуються.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування доказах, і є обґрунтованим.
Так, ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що вони разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на прохання останнього відтягнули автомобіль його знайомого на буксирі для ремонту у село, заперечуючи при цьому свою обізнаність у тому, що даний автомобіль викрадається.
Разом із тим, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 ,даними, що містяться у протоколі слідчого експерименту, записом з камери відеоспостереження та іншими доказами, які узгоджуються між собою.
Доводи у касаційній скарзі про те, що у даному кримінальному провадженні апеляційний суд при новому апеляційному розгляді істотно порушив кримінальний процесуальний закон, не провівши судове слідство і не дослідивши безпосередньо докази, є безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції.
Однак, згідно з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу та аудіозапису судового засідання апеляційного суду убачається, що відповідне клопотання у суді не заявлялось.
Суд апеляційної інстанції перевірив усі докази, здобуті під час досудового розслідування та досліджені судом першої інстанції на предмет їх допустимості та достатності, та обґрунтовано виключив з числа доказів обвинувачення посилання суду на протоколи пред`явлення для впізнання по фотознімкам від 03 лютого 2015 року зі свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проводилися без присутності понятих, та на речові докази, які не досліджувались у судовому засіданні.
При цьому апеляційний суд, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, погодився з висновком суду першої інстанції про неспроможність доводів обвинувачених про відсутність у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 умислу на незаконне заволодіння автомобілем, оскільки сам характер дій узгоджених і спланованих свідчить про попередню змову обвинувачених. Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , сідаючи у чужий автомобіль, не могли не бачити, що замки на дверях автомобіля зламані, відсутні ключі від автомобіля, а також не заперечували, що були обізнані про відсутність документів на автомобіль. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 закріпляли трос для буксировки, ОСОБА_8 сів за кермо чужого автомобіля, при цьому двигун не заводив, оскільки ключів не було. Автомобіль тягнули на буксирі на значну відстань, приблизно з 13.30 год. до 19.30 год., їздили всі разом, а потім розпорядились автомобілем на власний розсуд, залишивши його у с. Дніпровські хвилі для розборки та домовившись про отримання за автомобіль 3 000 грн.
Отже, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 289 КК кваліфіковано правильно.
Доводи у касаційній скарзі захисника про те, що в ході досудового слідства до ОСОБА_8 застосовувались недозволені методи, унаслідок чого він вимушений був себе обмовити, досліджувались судами першої та апеляційної інстанцій та не знайшли свого підтвердження, з урахуванням того, що ОСОБА_8 протягом усього досудового розслідування заперечував наявність у нього умислу на незаконне заволодіння автомобілем. Також судами досліджено постанову прокуратури Запорізької області від 27 травня 2015 року про закриття кримінального провадження, порушеного за скаргами обвинувачених на незаконні методи ведення слідства, яка ніким не оскаржувалася.
Даних, які б свідчили про те, що під час розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що тягне безумовне скасування судових рішень, не встановлено.
Апеляційний розгляд провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим та його захисником в апеляційних скаргах доводи, у тому числі ті, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Також апеляційним судом ретельно проаналізовано та належним чином виконано вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону.
Крім того, оскільки ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду до набрання вироком законної сили тримався під вартою, апеляційний суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував йому в строк відбування покарання за цим вироком строк його попереднього ув`язнення, з урахуванням дат затримання і набрання вироком законної сили та дат постановлення рішення касаційної інстанції й набрання вироком законної сили після нового апеляційного розгляду, який відбувся 25 травня 2016 року.
Отже, підстав для скасування чи зміни судових рішень та задоволення касаційної скарги не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3