Дата документу Справа № 334/8669/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/778/57/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/8669/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0003386, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2017 року, якою
відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новофедорівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, освіта вища, СПД, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
встановила:
ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2017 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що в матеріалах провадження вбачається наявність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, однак не достатньо доказів для того, щоб вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий суддя при ухваленні рішення, дійшов до висновку, що підозрюваним та його адвокатом надані обґрунтовані підстави вважати, що до ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як підозрюваний завірив суд про те, що він буде сприяти розслідуванню злочину, не буде впливати на свідків та переховуватись від органів досудового розслідування.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , посилається на невідповідність ухвали слідчого судді вимогам діючого кримінального та кримінального процесуального законодавства України. Апелянт вважає, що до його підзахисного можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20-00 години до 07-00 години наступної доби, оскільки при обранні слідчий суддею цілодобового домашнього арешту, не прийнято до уваги те, що підозрюваний працює та йому необхідно виконувати взяті на себе обов`язки для того щоб отримувати платню, за яку він може забезпечувати свої життєві потреби.

Просить суд апеляційної інстанції змінити ухвалу слідчого судді, та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20-00 години до 07-00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_2 , з 27.12.2017 року по 17.02.2018 року.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 посилається на необґрунтованість ухвали слідчого судді, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що судом не у повному обсязі досліджено матеріали кримінального провадження. Не враховано тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який свою провину не визнає. Також слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, який раніше судимий, характеризується посередньо, не працює, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Апелянт вказує, що застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту не відповідає тяжкості вчиненого злочину, а для належного забезпечення даного кримінального провадження необхідно застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити ухвалу слідчого судді, заперечували проти задоволення апеляційної скарги процесуального прокурора; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного вважала такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.3 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженні або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому від суду з метою уникнення кримінального покарання; знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілих чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 , слідчий суддя врахувала вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя врахував обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його вік та соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обґрунтовано прийшов до висновку про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що ні слідчим, ні прокурором не доведено обставин, які б свідчили про необхідність застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу. Суд апеляційної інстанції вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не переконливі і доходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора. Колегія суддів вважає, що наведені в клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі підстави не доводять необхідність застосування виняткового запобіжного заходу, а обмеження, передбачені ст.181 КПК України забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення доводів апеляційної скарги захисника підозрюваного за викладеними в ній мотивами. Суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, тяжкості покарання що загрожує, наявності постійного місця проживання, стан здоров`я, його репутацію, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання та обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4