УХВАЛА
21 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотів, Києво Святошинського
району, Київської області, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого
за адресою: АДРЕСА_2

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок судув частині призначеного покарання, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та йому призначене покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховував той факт, що викрадене ним майно було вилучено відразу після його затримання та повернуто потерпілому.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2017 року приблизно в 08 год. 45 хв. ОСОБА_7 умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись неподалік від магазину «Велмаркет», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, підійшов до раніше відомого йому ОСОБА_8 , який перебував неподалік від магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_5 , попросив у потерпілого ОСОБА_8 на короткий час належний йому мобільний телефон, повідомивши останньому про те, що його мобільний телефон потрібний йому для здійснення дзвінка, чим ввів ОСОБА_8 в оману. При цьомуОСОБА_5 , заздалегідь не збирався повертати мобільний телефон, переслідуючи умисел ним заволодіти.

Після чого, ОСОБА_8 добровільно передав ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон, в подальшому останній з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 1714 грн.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, не в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилаючись на вказану норму закону, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.
На підставі цього, суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі за ч. 2 ст. 190 КК України, як необхідного та достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, не можна визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин та що спонукало його до його вчинення.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно її визнав обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд першої інстанції правильно визнав рецидив злочину, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених ст. 395, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, які є умисними некорисливими злочинами та які не утворюють повторність із вчиненим обвинуваченим злочином, передбаченим ст. 190 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 на час ухвалення вироку судом першої інстанції працював, за місцем проживання скарг на нього не надходило (а.с. 28), на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 29 30).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував той факт, що шкода потерпілому фактично відшкодована шляхом повернення майна і потерпілим позов не заявлявся, будь яких претензій до обвинуваченого немає.
Крім того, як встановлено, ОСОБА_5 перебуває в шлюбі з ОСОБА_9 . Ця обставини свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого зі своєю родиною, що не може бути залишено поза увагою колегії суддів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, вчиненого в період незнятої і непогашеної судимості та особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, наявності обставини, що пом`якшує покарання: щирого каяття та обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_5 строку покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України, а саме до одного року позбавлення волі.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання є справедливим та достатнім, а тому відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити ОСОБА_5 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2