АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5055/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подав в інтересах власника майна ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить скасувати цю ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на квартиру його довірителя.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна був здійснений без повідомлення власника майна чи його представника, а про існування ухвали слідчого судді про накладення арешту на квартиру ОСОБА_8 він випадково дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 15 вересня 2017 року .

Стосовно ухвали слідчого судді, то представник ОСОБА_7 вважає її незаконною та необґрунтованою. Зокрема, ОСОБА_7 зазначає, що власник майна ОСОБА_8 не є учасником кримінального провадження. Крім того, автор апеляції звертає увагу, що з моменту початку розслідування у кримінальному провадженні № 0001997 від 24 вересня 2015 року слідчими органами не вчинюється жодних слідчих дій, крім накладення арешту на майно та визнання квартири речовим доказом. Як стверджує апелянт, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належить ОСОБА_8 на праві приватної власності, останній придбав відповідно до договору купівлі-продажу від 14 квітня 2015 року, коли жодних арештів на майно не існувало, а тому ОСОБА_8 є добросовісним набувачем вказаної квартири. На думку автора апеляції, наразі оскаржуваною ухвалою слідчого судді порушені права ОСОБА_8 вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю. При цьому представник запевняє, що не існує кримінального провадження, в якому вказане майно було речовим доказом, а тим паче, що сама по собі квартира, щодо продажу якої вчинювалися шахрайські дії, не містить будь-яких слідів злочину, не зберегла на собі і не містить будь-яких відомостей, які можуть бути використані як доказ під час кримінального провадження .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухали слідчого судді представник ОСОБА_7 пропустив з поважних причин, а тому цей строк необхідно поновити останньому, але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів судового провадження, клопотання заступника начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 було розглянуто слідчим суддею 04 серпня 2016 року без виклику власника майна ОСОБА_8 та його представника. Копію ухвали слідчого судді ОСОБА_8 чи його представник не отримували і дізналися про її існування лише 15 вересня 2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, а 20 вересня 2017 року представник власника майна ОСОБА_7 направив по пошті до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу. Хоча з часу постановлення оскаржуваної ухвали пройшло більше року, однак вищевказана причина пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді колегія суддів вважає поважною, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність поновити представнику ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2016 року.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, другим слідчим відділом Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001997, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 (в редакції, яка діяла до 01 липня 2011 року); ч. ч. 3, 4 ст. 358; ч. 4 ст. 190 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що постановами слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 від 09 березня 1998 року у кримінальній справі № 49-842, яка об`єднана з кримінальною справою № 49-800 за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 5 ст. 191 КК України, накладено арешт на нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_12 : квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_1 та офісне приміщення по АДРЕСА_4 . У червні 2011 року ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 передав для останньої грошові кошти у сумі 40000 доларів США для подальшої передачі їх через ОСОБА_14 в якості хабара працівникам Генеральної прокуратури України за вчинення дій з використанням їх службового положення зняття арешту із нерухомого майна, належного ОСОБА_15 , арешт на яке був накладений слідчим у кримінальній справі № 49-842. В подальшому ОСОБА_14 заволодів та розпорядився на власний розсуд коштами в сумі 40000 доларів США, одержаними від ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

Крім цього, органами досудового розслідування встановлено, що 22 липня 2011 року невстановлені особи з використанням завідомо підроблених офіційних документів, а саме паспорту ОСОБА_12 , постанови старшого прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_16 від 26 лютого 2001 року про закриття кримінальної справи № 49-842 за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 80, ст. 80-1 КК України та скасування постанови від 09 березня 1998 року про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_12 квартири АДРЕСА_1 , ввели в оману ОСОБА_17 під час продажу останньому зазначеної квартири, повідомивши потерпілого про відсутність заборони на відчуження квартири, внаслідок чого незаконно заволоділи коштами ОСОБА_17 у сумі 600000 доларів США.

15 червня 2016 року квартира АДРЕСА_1 постановою органу досудового розслідування була визнана речовим доказом.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 61615768, цей речовий доказ у кримінальному провадженні зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2015 року між останнім та громадянином ОСОБА_12 .

03 серпня 2016 року заступник начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 . Це клопотання мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення збереження цього речового доказу на неї необхідно накласти арешт.

04 серпня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання заступника начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 було задоволене і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 .

Задовольняючи дане клопотання органу досудового розслідування, внесене в межах кримінального провадження № 0001997, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення заступника начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вказану квартиру з огляду на те, що вона відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому підлягає арешту з метою забезпечення збереження її як речового доказу.

З урахуванням викладеного слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та належну правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання органу досудового розслідування і накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 .

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить громадянину ОСОБА_8 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства та застосував арешт цього майна, всупереч ствердженням апелянта, на засадах розумності і співмірності.

Зокрема, само по собі накладення арешту на майно у кримінальному провадженні передбачає тільки заборону на його відчуження, оскільки, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборони або обмеження користування чи розпорядження квартирою АДРЕСА_1 в даному випадку слідчим суддею не визначено, тобто слідчий суддя дотримався вимог, передбачених ч. ч. 10 12 ст. 170 КПК України.

Отже, доводи автора апеляції стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Поновити представнику ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2016 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання заступника начальника другого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4