АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Cправа № 661/2150/15-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11-кп/791/365/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в склад:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача-дактілолога ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження №0000759 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 січня 2018 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено: за ч.1 ст.121 КК України на 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 28.03.2015 року приблизно о 15:40 год., будучи на пішохідному переході навпроти будинку № 38-А по вул. Горького в м. Нова Каховка Херсонської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , три удари ножем в ліву частину тулубу, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину, порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_10 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції не достатньо надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, не врахував спосіб та обставини завдання тілесних ушкоджень. Наголошує, що при призначені покарання не враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 не визнав себе винним та не розкаявся, заподіяну моральну та матеріальну шкоду не відшкодував, намагався уникнути відповідальності, перекладаючи її на невстановлену особу, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення. З цих підстав просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Свої доводи мотивує тим, що суд дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам, деяким доказам взагалі не дав оцінки, деякі докази проігнорував, а тому висновки суду побудовані на припущеннях. Вважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також потерпілого ОСОБА_7 проведені з порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, ці свідки під час судового розгляду показали, що обличчя особи, яка наносила удари потерпілому, не бачили, а тому вони є неналежними та недопустимим доказами. Натомість з показань свідків - захисту ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 убачається, що в час вчинення злочину ОСОБА_10 знаходився в с. Дніпряни у себе вдома. Їхні показання підтверджено інформацією, отриманою від мобільного оператора МТС. Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги як доказ невинуватості особи цивільно-правовий договір від 25.03.2015 року про надання послуг, де вказано номер мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_10 .. Наголошує про недопустимість як доказу - протоколу огляду місця події від 28.03.2015 року, в ході якого було вилучено одяг потерпілого, оскільки ця слідча дія проведена з порушенням вимог ст. 233 КПК України без дозволу слідчого судді, які в подальшому визнано речовими доказами. До того ж, таблиці ілюстрацій до протоколу складено спеціалістом ОСОБА_18 , який не був учасником процесуальної дії. Апелянт вважає недопустимим доказом - висновок судово-медичної експертизи №330 НК від 06.12.2016 року, оскільки його побудовано на підставі дослідження медичної картки стаціонарного хворого, до якої стороною обвинувачення в порушення вимог ст. 290 КПК України не надано доступу стороні захисту. Тому висновки експерта не можуть ґрунтуватися на доказах, визнаних судом недопустимими. На його думку, висновок суду про допустимість висновку вказаної експертизи є безпідставним, оскільки судом порушено вимоги ст. ст.7, 17, 22, 290 КПК України. Зазначені порушення призвели до помилки в оцінці фактичних обставин та ухвалення необґрунтованого обвинувального вироку. Просить скасувати вирок щодо вирок щодо ОСОБА_10 та закрити кримінальне провадження;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 наводить аналогічні підстави для скасування вироку. Зазначає, що впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 проведено з порушенням вимог ч.ч. 6,7 ст.228 КПК України, а тому є недопустимими доказами. Єдиною особами, які вказала на ОСОБА_10 , як на особу, що скоїла злочин відносно ОСОБА_7 , є сам потерпілий та його друг - свідок ОСОБА_12 , які є зацікавленими особами. При цьому суд не мотивував, чому їх показання мають більш доказове значення, аніж ряд доказів, які підтверджують непричетність ОСОБА_10 до скоєного злочину. Письмові докази, на які послався суд у вироку, жодним чином не свідчать про причетність ОСОБА_10 до скоєння будь-якого злочину. Більш того, деякі з них свідчать про невинуватість ОСОБА_10 , зокрема, інформація від мобільного оператора МТС про те, що в момент скоєння злочину ОСОБА_10 знаходився за місцем проживання. Це також випливає з показань свідків захисту - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також свідка ОСОБА_19 співмешканки ОСОБА_10 , показання якої не відображено у судовому рішенні. Призначаючи повторну судово-медичну експертизу, суд фактично виконував обов`язки сторони обвинувачення, збираючи докази причетності ОСОБА_10 до інкримінованого злочину, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, суд не перевірив заяву ОСОБА_10 про застосування недозволених методів ведення досудового розслідування з боку співробітників поліції під час проведення слідчого експерименту. Суд обмежився лише написанням листа до прокуратури Херсонської області для вирішення питання по заяві ОСОБА_10 , що вказує на неповноту судового розгляду. Крім того, в ході досудового розслідування не було встановлено знаряддя злочину, яке не було вилучено при огляді місця події, не встановлено власника речей шапки, яку було вилучено, по якій не призначено ДНК-експертизи, не проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 з метою встановлення факту наявності чи відсутності знаряддя злочину, одягу зі слідами крові, належної потерпілому ОСОБА_7 , тощо. З цих підстав просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 ..

Заслухавши доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником ОСОБА_9 , просили їх задовольни, частково підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 щодо скасування вироку, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційних скарг без задоволення, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційних скаргах стороною захисту заявлені клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема, про допит свідків-обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків захисту - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , та письмових доказів, які, на їх думку, судом першої інстанції досліджені не повністю та із порушеннями.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Зі змісту апеляційних скарг захисників убачається, що їхня доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про його непричетність до вчинення інкримінованого злочину, а також аналогічні доводи сторони захисту в апеляційних скаргах, є непереконливими.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 не визнав себе винним і стверджував, що 28.03.2015 року він був на роботі в м. Нова Каховка, а після 14 години перебував у себе вдома в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради.

Ці заперечення ОСОБА_10 проти обвинувачення були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_10 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, підтверджуються наступними доказами.

Зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те, що 28.03.2015 року близько 15-16.00 год. він разом з другом ОСОБА_12 йшли по вул. Горького в м. Нова Каховка Херсонської області. На пішохідному переході він відчув, що незнайомий чоловік ( ОСОБА_10 ) намагається витягнути з його кишені гаманець, він відштовхнув того. Тоді ОСОБА_10 завдав йому тілесні ушкодження, чим він не бачив, але в подальшому побачив на дорозі ніж. Його товариш ОСОБА_12 , який був неподалік, бачив як ОСОБА_10 наносив йому удари ножом, розборонив його і обвинуваченого. Після чого, ОСОБА_10 пішов, а ОСОБА_12 та таксі доставив його до лікарні. Він добре запам`ятав обличчя ОСОБА_10 і впевнено впізнав його за фотознімками.

Ці ж обставини підтвердив свідок ОСОБА_12 (очевидець), який показав, що бачив, як ОСОБА_10 достав з пакету ніж, яким наніс декілька ударів в ліву частини тулубу ОСОБА_7 .. Він підбіг і відтягнув обвинуваченого від потерпілого, який вибив ніж у ОСОБА_10 .. Після чого, ОСОБА_10 втік в сторону магазину, а він на таксі доставив потерпілого до лікарні, одяг якого був у крові. Він добре запам`ятав обличчя ОСОБА_10 і впевнено впізнав його за фотознімками.

Вони же, при пред`явлені особи для впізнання за фотознімками впізнали ОСОБА_10 , який ножем заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_7

(т. 3 а.п. 85 -88)

Зазначені показання потерпілого та свідка були перевірені судом і правильно визнані достовірним джерелом доказів, оскільки вони підтверджуються іншими доказами.

Колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів правдивість показаній потерпілого та свідка у суду не було, оскільки вони є послідовними і узгоджуються з іншими доказами, а тому доводи сторони захисту про недостовірність їхній показаній позбавлені підстав.
Свідок ОСОБА_14 (очевидець) показав, що, коли він їхав на автомобілі в м. Нова Каховка, то побачив на пішохідному переході бійку, було два молодика ( ОСОБА_7 і ОСОБА_12 ) і чоловік ( ОСОБА_10 ). Він бачив, як один з молодих чоловіків, вибив ногою ніж у чоловіка ( ОСОБА_10 ), це був звичайний кухонний ніж. Чоловік, у якого вибили ніж, схожий на обвинуваченого, так як пройшло багато часу і він усе не пам`ятає.

Він же, під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками впевнено впізнав ОСОБА_10 , який під час сварки ножем заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 (т.3 а.п.91, 92 )

Свідок ОСОБА_13 показав, що у м. Нова Каховка до нього підбіг глухонімий хлопець (свідок ОСОБА_12 ) та жестами показав, що треба відвести до лікарні іншого хлопця (потерпілого ОСОБА_7 ). Він відвіз хлопців до лікарні, бачив порізи на тілі потерпілого. Самого конфлікту він не бачив. Також він бачив чоловіка ( ОСОБА_10 ), який побіг в сторону магазину. Він не може впевнено сказати, що обвинувачений ОСОБА_10 є тією особою, що спричинила тілесні ушкодження потерпілому, але схожий на нього.

Він же, під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками впізнав ОСОБА_10 , який був учасником конфлікту, під час якого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження. (т.3 а.п.89, 90)

Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 суд правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони не є суперечливими та узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 щодо обставин вчиненого злочину, незважаючи на те, що ці свідки під час судового розгляду впевнено не вказали на ОСОБА_10 , як особу, що вчинила злочин, через те, що з дня вчинення злочину минуло майже 2 роки 6 місяців. При цьому свідок ОСОБА_14 показав, що чоловік, у якого вибили ніж, схожий на обвинуваченого.

Вони же, при пред`явлені особи для впізнання за фотознімками впевнено впізнали ОСОБА_10 , як особу, що вчинила злочин.

Зазначені обставини жодним чином не свідчить про те, що показання потерпілого і свідків є недостовірними та недопустимими доказами, тому доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Висновками судово-медичної експертизи № 330-к від 06.12.2016 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження: колото-різана лівій боковій поверхні тулубу по підпахвовій лінії, раневий канал, від якої проникає в плевральну порожнину, потім в черевну порожнини з пошкодженням бриджі товстого кишківника, спричинена гострим знаряддям, що має колюче-ріжучу дію, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

Колото-різана рана по передній черевній стінці в лівій підвздошній області, раневий канал від якої проникає в черевну порожнину із пошкодженням кишківника, спричинена гострим знаряддям, що має колюче-ріжучу дію, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

Колото-різана рана в лівій підлопаточній області, раневий канал від якої не проникає в плевральну чи черевну порожнину, спричинена гострим знаряддям, що має колюче-ріжучу дію, відноситься до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Всі тілесні ушкодження утворилися, не виключно 28.03.2015 року, їх утворення в результаті падіння з висоти власного зросту, виключається. (т.2 а.п.62-64)

Висновки зазначеної вище експертизи не є суперечливими, які узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 відносно знаряддя злочину, локалізацію та механізм утворення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, та підтверджують той факт, що ОСОБА_10 ножем заподіяв тілесні ушкодженняОСОБА_7 , якими спростовуються твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_10 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаної вище експертизи немає, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час судового розгляду за участю сторін обвинувачення та захисту, яким судом дано належну оцінку.
Наведені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_10 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, недопустимих та недостовірних доказах, зокрема, показаннях потерпілого та свідків, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_10 про його непричетність до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що він на момент вчинення злочину перебував у себе вдома в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради, як і наведеним у вироку показанням свідків захисту ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили наявність алібі у обвинуваченого, з яких випливає, що 28.03.2015 року після 14 години ОСОБА_10 перебував у себе вдома смт. Дніпряни, на які посилаються захисники в апеляційних скаргах, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які вказали на обвинуваченого ОСОБА_10 , як особу, що умисно заподіяла тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що ці особи (потерпілий та свідки) могли обмовити ОСОБА_10 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, а також про можливу фальсифікацію доказів органом досудового розслідування, в матеріалах провадження немає, і доводи сторони захисту з цього приводу є голослівними.
При цьому суд правильно зазначив, що свідок ОСОБА_17 бачив ОСОБА_10 26 чи 27.03.2015 року, тобто напередодні вчинення злочину, тоді як подія злочину мала місце 28.03.2015 року; свідку ОСОБА_15 невідоме місце перебування ОСОБА_10 з 15 до 17 години, тобто в проміжок часу коли стався злочин; свідок ОСОБА_16 бачив ОСОБА_10 востаннє 28.03.2015 року о 14 годині, тоді як злочин скоєно близько 15:40 год., що жодним чином не підтверджує алібі обвинуваченого ОСОБА_10 ..

Також суд дав належну оцінку цивільно-правовому договору від 25.03.2015 року, укладеного між ФОП « ОСОБА_20 » та ОСОБА_10 про надання послуг, в якому зазначено номер мобільного телефону, яким користувався на той час ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), інформації операторів мобільного зв`язку щодо роздруківки мобільного зв`язку, як на підтвердження алібі обвинуваченого ОСОБА_10 , про його відсутність в місці скоєння злочину 28.03.2015 року близько 15:40 год. на пішохідному переході напроти будинку № 38-А по вул. Горького в м. Нова Каховка, на що посилаються захисники в апеляційних скаргах, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони не підтверджують той факт, що саме о 15:40 год. по 17:04 год. 28.03.2018 року ОСОБА_10 перебував в районі дії станції мобільного зв`язку за місцем свого проживання в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради. Доказів того, що саме того дня ОСОБА_10 користувався мобільним телефоном, дзвінки якого перевірялися судом, стороною захисту не надано, окрім цивільно-правовому договору від 25.03.2015 року, укладеного саме напередодні злочину 25.03.2015 року. (т.2. а.п. 11) При цьому суд правильно зазначив, що цей договір не зареєстрований в Новокаховському міському центрі занятості, що у 2015 році ФОП « ОСОБА_20 » перебував на спрощеній системі оподаткування і не звітував про наявність договірних зобов`язань перед третіми особами ( ОСОБА_10 ), а тому доводи сторони захисту з цього приводу є непереконливими.

Доводи сторони захисту про недопустимість та неналежність доказів обвинувачення - протоколів слідчих дій, зокрема, огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, висновку судово-медичної експертизи, були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянти стверджують про недопустимість та неналежність письмових доказів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.233 КПК України передбаченого, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі дія - огляд місця події від 28.03.2015 року проведено на території ЦМЛ м. Нова Каховка, де в коридорі на підлозі було виявлено та вилучено одяг потерпілого ОСОБА_7 - футболку, майстерку, джинси, на яких є пошкодження та плями бурого кольору. Приміщення лікарні - коридор є громадським місцем і не потребує дозволу слідчого судді про проведення такого огляду відповідно до ст. 237 КПК України. Не зазначення у цьому протоколіучасника слідчої дії спеціаліста експерта, яким складено та підписано додаток до протоколу таблицю ілюстрацій (фотографії) згідно вимог ст. 105 КПК України, не є істотним порушенням вимог КПК України та не може бути підставою для визнання протоколу огляду з додатками та речових доказів неналежними та недопустимими доказами.

Також є безпідставними доводи захисників про недопустимість як доказів - протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому та свідкам, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вимоги ст.228 КПК України слідчим дотримано в повному обсязі, при цьому порушень прав та свобод людини допущено не було.
Перед пред`явленням особи для впізнання потерпілому та свідкам, слідчий попередньо з`ясував, чи можуть вони впізнати особу, опитав їх про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що отримано відповідні пояснення та зафіксовано у протоколах. Жодних зауважень з приводу проведених слідчих дій не надходило.
Позбавлені підстав і доводи сторони захисту про недопустимість як доказу - висновку судово-медичної експертизи № 330-к від 06.12.2016 року, яку було призначено під час судового розгляду за клопотанням прокурора з метою встановлення обставин та перевірки позиції захисту щодо неналежності та недопустимості доказів.

Питання про витребування, дослідження та долучення як доказу - медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 були вирішені судом безпосередньо під час судового розгляду. У судовому засіданні, яке відбулось 11.11.2016 року, за результатами дослідження медичної картки, судом було з`ясовано думку учасників кримінального провадження стосовно долучення до матеріалів провадження медичної картки і жодних зауважень з цього питання від сторони захисту не надходило, при цьому судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ознайомлені з матеріалами кримінального провадження і їхні права жодним чином не було порушено.

А тому доводи захисника про порушення вимог ст. 290 КПК України щодо ненадання доступу на ознайомлення з медичною карткою стаціонарного хворого №1447 на ім`я ОСОБА_7 , слід визнати надуманими. (т.2 а.п.50-52)

Крім того, як убачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування всі зібрані докази стороною обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України було надано стороні захисту для ознайомлення, про що свідчать відповідні протоколи за підписами захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 , а також їх розписки про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Будь-яких зауважень з приводу ненадання доступу до матеріалів кримінального провадження від них не надходило, в тому числі під час підготовчого судового засідання та судового розгляду. (т.3 а.п. 8, 9, 24 -28, 109, 110)

У матеріалах провадження наявна вмотивована ухвала суду від 11.11.2016 року про необхідність призначення судово-медичної експертизи (т.2 а.п.53-55), яка призначена відповідно до вимог ст. ст. 242, 332 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення з метою встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, тобто, для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Висловлена захисниками позиція щодо недопустимості як доказу - висновку судово-медичної експертизи суперечить і не узгоджується з вимогами ч.2 ст.87 КПК України, та не свідчить про істотні порушення прав і основоположних свобод людини.

Посилання захисника ОСОБА_9 про те, що суд не перевірив заяву ОСОБА_10 про застосування недозволених методів ведення досудового розслідування з боку співробітників поліції під час проведення слідчого експерименту, є безпідставними.

За результати дослідження доказів обвинувачення, судом відповідно до вимог ст. 87 КПК України визнано недопустимим доказом - протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 через порушення його права на захист, так як цю слідчу дію було проведено у відсутності захисника, залученого після обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 ..
Клопотання про допит понятих, які брали участь у проведенні слідчого експерименту, з метою перевірки заяви ОСОБА_10 про застосування недозволених методів ведення слідства, на що вказує захисник, під час судового розгляду сторона захисту не заявляла. Відповідні заява ОСОБА_10 та повідомлення суду були розглянуті прокуратурою Херсонської області, за результатами розгляду яких, установлено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні, і це рішення прокурора не було оскаржено стороною захисту до слідчого судді. (т.1 а.п.171, 217)
Позбавлені підстав і доводи захисників про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення та захисту щодо їх належності та допустимості на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Не встановлення під час досудового розслідування знаряддя злочину, а також власника речей шапки, яку було вилучено при огляді місця події, на що посилається захисник ОСОБА_9 , ніяким чином не спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс три удари ножем в ліву частину тулубу ОСОБА_7 , чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, за який він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України.
Отже, викладені в апеляційних скаргах захисників доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_10 , є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Необґрунтованими є доводи захисників про неповноту судового розгляду, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілого, свідків-очевидців злочину, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновку судово-медичної експертизи, допиту свідків - захисту, яким дано належну оцінку у вироку.
Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, в тому числі про допит свідка ОСОБА_19 , на що посилається захисник ОСОБА_9 , сторона захисту не заявляла.
Порушень кримінального процесуального закону, у тому числі права ОСОБА_10 на захист при збиранні, досліджені доказів, розгляді клопотань, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду не виявлено.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку, а також для закриття провадження, як про це ставлять питання захисники в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.
Що ж до доводів потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується задовільно, вперше вчинив злочин, не перебуває на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога, що він не визнав себе винним, не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і з урахуванням цих конкретних обставин обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його м`якість, та про необхідність призначення більш суворого покарання, як про це ставить питання потерпілий, колегія суддів не знаходить.

Даних про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування вироку чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги сторін обвинувачення та захисту мають бути залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 квітня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 24 квітня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2