Справа № 404/2/18
Номер провадження 1-кп/404/289/18
У Х В А Л А
Іменем України

10 січня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання у м.Кропивницькому в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002139 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кіровограда, проживаючої по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
03.01.2018 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда надійшов складений у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт, затверджений прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , та ухвалою суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання судом обговорено питання щодо відповідності складеного у кримінальному провадженні обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України та наявності підстав до його повернення прокурору згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Заслухавши прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акту, обвинувачену та захисника, які поклалися на розсуд суду, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України, пунктів «а» та «b» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Однією із найважливіших гарантій реалізацій вказаних прав є передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України вимоги до обвинувального акту, згідно з якими обвинувальний акт має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, тобто у підробленні офіційного документу, тобто документу, що містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує певний факт, який здатний спричиняти певні правові наслідки чи може бути використаний як документ-доказ у правозастосовній діяльності, складеного з дотримання визначеної законом форми та реквізитів.

Проте, положеннями ч.2 ст.358 КК України в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року, чинній станом на 23.11.2015 року (момент вчинення кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті), передбачалася кримінальна відповідальність за «складання чи видача працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи».

Також, положеннями ч.2 ст.358 КК України в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011 року із змінами, внесеними згідно з Законом №1666-VIІІ від 06.10.2016 року, чинній на момент складання обвинувального акту та направлення його до суду, передбачалася кримінальна відповідальність за «складання чи видача працівником юридичної особи незалежно від форми власності, який не є службовою особою, складання чи видача приватним підприємцем, аудитором, експертом, оцінювачем, адвокатом, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних чи адміністративних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, виготовлення підроблених офіційних печаток, штампів чи бланків з метою їх збуту або їх збут чи збут завідомо підроблених офіційних документів, у тому числі особистих документів особи».

Відтак при посиланні на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулюванні обвинувачення згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчий в обвинувальному акті був зобов`язаний навести усі обов`язкові ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, до яких, у разі обвинувачення особи в підробленні офіційного документу, безпосередньо закон відносить мету: «підроблення з метою використання або збуту посвідчень, інших офіційних документів …».

Проте, вказані вимоги Закону не виконано, оскільки при кваліфікації дій ОСОБА_3 слідчий в обвинувальному акті не вказав усі ознаки кримінального правопорушення, які передбачені нормами ч.2 ст.358 КК України, не зазначивши мету підроблення офіційного документу.

Таким чином в обвинувальному акті відсутня належна правова кваліфікація дій обвинуваченої з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність, що безпосередньо порушує вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Наведене порушує основоположне право обвинуваченої знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України), яке включає не тільки посилання стороною на номер частини та статті кримінального Закону, який порушено, але й наведення конкретних положень, визначених вказаними частиною і статтею.

При цьому суд не погоджується із доводами прокурора про те, що слідчий має право викласти в обвинувальному акті кваліфікацію дій обвинуваченої так, як вважає її встановленою, навіть без зазначення усіх обов`язкових ознак правопорушення, визначених у частині статті КК України.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд має створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

До обов`язку слідчого при складанні обвинувального акту Законом віднесено зазначення правової кваліфікації дій обвинуваченої з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність. Виконання цього обов`язку безпосередньо пов`язане з реалізацією обвинуваченою права на захист від зрозумілого обвинувачення. Неповне виконання вказаного обов`язку на стадії складання обвинувального акту тягне за особою порушення права на захист обвинуваченої з моменту здійснення судового провадження за таким обвинувальним актом, навіть під час підготовчого судового засідання.

На переконання суду в разі наявності в положеннях частини статті закону України про кримінальну відповідальність обов`язкових ознак кримінального правопорушення, які до того ж є альтернативними (з метою використання або збуту), при складанні обвинувального акту для забезпечення реалізації права на захист необхідно в обов`язковому порядку зазначити одну з таких ознак чи обидві. Інакше буде порушено право обвинуваченої на захист.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, які у тому числі викладені у ст.291 КПК України.

При цьому прокурор дійсно має право змінити висунуте обвинувачення під час судового розгляду, на що він посилався під час підготовчого судового засідання. Проте, обвинувачення, яке було висунуте раніше та не відповідає положенням КПК України, неминуче порушить право обвинуваченої на захист в разі початку судового провадження за ним, а тому суд вважає, що наявні підстави до прийняття рішення у підготовчому судовому засідання про повернення обвинувального акту прокурору.

Також суд звертає увагу на те, що не вдається до оцінки обставин кримінального правопорушення та його доведеності, а зважає лише на виконання вимог кримінального процесуального Закону та допущені порушення при складанні обвинувального акту.

Неналежне посилання на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність прямо порушує вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, є підтвердженням порушення права обвинуваченої знати в чому її обвинувачують - п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, за переконанням суду, є безумовною підставою до повернення обвинувального акту прокурору, який його затвердив, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст. 369-372, 376, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002139 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, повернути прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1