Справа № 477/423/18
Провадження № 1-в/477/42/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно засудженого:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зоря Вітовського району миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у відповідність із законодавством України, -
ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України (далі - Міністерство) звернулось до суду з клопотанням, в якому просило привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м.Оренбургу Російської Федерації від 01 червня 2017 року про засудження громадянина України ОСОБА_6 за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі «Інтернет»), організованою групою, в особливо великому розмірі) до 9-ти років позбавлення волі.
В обґрунтування клопотання Міністерство зазначає, що згаданий вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_6 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Оренбурзькій області», кінцевий строк відбування покарання 09.02.2026 року. Останнє відоме місце проживання та реєстрації ОСОБА_6 в Україні - АДРЕСА_1 . Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_6 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.
На підставі ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження здійснюється за допомогою технічних засобів.
У судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явився, направив листа, відповідно до якого підтримує заявлене клопотання та просить про його розгляд без участі представника Міністерства, посилаючись на приписи ч.1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України.
Захисник засудженого ОСОБА_4 просив дане клопотання задовольнити, мотивуючи наявністю всіх законних підстав задля цього та права засудженого відбувати покарання на території держави, громадянином якої він є.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду м. Оренбургу Російської Федерації від 01.06.2017 року.
Заслухавши думку прокурора та захисника засудженого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянина України ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
01 червня 2017 року громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Ленінського районного суду м.Оренбургу Російської Федерації за ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ до 9-ти років позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 20 червня 2017 року та приведений до виконання.
ОСОБА_6 звернувся із заявою про можливість його передачі для подальшого відбування покарання до України, мотивуючи проживанням на території України усіх його родичів та його належністю до громадянства України. ОСОБА_6 також письмово підтвердив, що йому роз`яснені юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання.
Відповідно до даних управління федеральної служби виконання покарань по Оренбурзькій області, початок строку відбування покарання ОСОБА_6 становить 01.06.2017 року, закінчення строку 09.02.2026 року. У відбутий строк покарання зараховано строк його перебування під вартою з 10.02.2017 року по 31.05.2017 року включно. Станом на 18 жовтня 2017 року строк відбутого покарання склав 8 місяців 8 днів, невідбутий строк покарання 8 років 3 місця 22 дні (а.с. 25).
Додаткового покарання не призначалось, амністії та помилування до засудженого ОСОБА_6 не застосовувалось.
Згідно довідки медичної частини ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Оренбурзькій області», ОСОБА_6 за наслідками медичного огляду від 01.08.2017 року є здоровим та працездатним.
Згідно листа Державної міграційної служби України від 16.01.2018 року 6.5-512/6-18 засуджений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України.
За даними Шевченківської сільської ради, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
26 лютого 2018 року наказом Міністерством юстиції України за № 538/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_6 , керуючись ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції РФ від 29.11.2017 року за № 06-148411/17.
Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.
Відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_6 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України зокрема за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, а саме - замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою, в особливо великому розмірі, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.3 ст. 68 КК України, строк покарання за замах не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто в даному випадку не може перевищувати 8-ми років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:
а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
З урахуванням наведеного та положень ст. 602 КПК України, суд України має керуватися положеннями ст. 11 Конвенції.
Так, статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Замінюючи вирок, компетентний орган:
а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
З огляду на викладене, суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.
Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
З огляду на положення ч.3 ст. 68 КК України та положення п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, строк покарання ОСОБА_6 не має перевищувати 8-ми років позбавлення волі.
Однак, відповідно до п. d) ст. 11 Конвенції, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Виходячи з положень ч.4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи з положень п. d) ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, суд не вбачає підстав для зменшення строку відбування покарання і застосування положень ч.3 ст. 68 КК України.
Враховуючи, що за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи, суд вважає за необхідне не призначати додаткове покарання передбачене ч.2 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна засудженого.
З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_6 судом Російської Федерації, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.9,11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, суд за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України визначає покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.
Окрім цього, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Частиною 1 п. 1 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
З огляду на вказані вимоги, на підставі ст. 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 10 лютого 2017 року.
Згідно розпорядження вирок відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 20.06.2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року діяла з 24.12.2015 року до 20.06.2017 року включно, в строк відбування покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 10 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.15 та ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, ст.9 Конституції України, ст. ст.9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м.Оренбурга від 01 червня 2017 року, яким громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зоря Вітовського району Миколаївської області, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним, а саме: ч. 3 ст. 30 та ч.5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 3 ст.15 та ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України.
Визначити засудженому ОСОБА_6 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ленінського районного суду м.Оренбурга РФ від 01 червня 2017 року у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з часу затримання з 10 лютого 2017 року, в строк відбування покарання зарахувавши термін перебування його під вартою з 10 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1