АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 658/1357/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/44/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 : адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000289 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора (зі змінами) на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09.02.2017 року щодо
? ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Херсонської області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
? ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Новотроїцьке Херсонської області, громадянина України, маючого початкову освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України не судимого
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України:

в с т а н о в и л а :
Цим вироком, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців кожного. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вказаним вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнані винними та засуджені за те, що вони за попередньою змовою між собою, 11 лютого 2016 року близько 01.00год., знаходячись в салоні автомобіля «Део Нексіа» д.н. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Семенівське шосе в м.Каховка Херсонської області, умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілого, здійснили напад , поєднаний із насильством на потерпілого ОСОБА_11 завдавши останньому не менше 7 ударів ножем по тулубу та правій руці, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я у вигляді різаних ран в області тулубу та правої руки, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 реалізовуючи вказану мету, заволоділи грошовими коштами в сумі 700грн., які знаходились в салоні автомобіля та належали ОСОБА_11 . Вказаними діями обвинувачені спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 700 грн.
В апеляційній скарзі захисник обвинувачених просить вирок скасувати в зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недоведенням винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, що їм інкримінується. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання обвинувачених про те, що між ОСОБА_12 та потерпілим сталась сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, тому умислу на вчинення розбійного нападу на потерпілого обвинувачені не мали, та безпідставно прийняв до уваги суперечливі показання потерпілого, який є заінтересованим у справі. Суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , який підтвердив вказані обставини, а також показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтвердили лише факт причетності обвинувачених до нападу на потерпілого, однак не причини цього нападу. Вважає, що суд вибірково відтворив у вироку показання свідків, умовчавши про те, що жодному з свідків потерпілий не повідомляв про вимагання в нього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 грошей, а лише показав, що обвинувачені хотіли його різати, боявся, що помре. Не зібрано доказів на підтвердження того, що обвинувачені заздалегідь готувались до вчинення злочину, пристосували ножі. Вважає недопустимими доказами висновок експерта від 18.04.2016 року № 22/68-к, який в описовій частині містить відомості про інше провадження, а також висновок експерта від 17.03.2016 року, який лише підтверджує факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а не вину обвинувачених у розбійному нападі. Обвинувачених було затримано майже на місці вчинення злочину, однак при затриманні при проведенні їх обшуку грошей виявлено не було, отже немає підстав стверджувати про те, що вони ними заволоділи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 наводив аналогічні доводи та апеляційні вимоги.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених та доведеність їх вини, просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не в повній мірі врахував відомості про тяжкість вчиненого злочину та особу винного, який характеризується негативно, раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, в тому числі й проти життя та здоров`я, вчинив тяжкий насильницький злочин, пов`язаний із застосуванням ножа, заподівши більше 7 ножових поранень потерпілому, що значно підвищує суспільну небезпечність особи винного. Вважає, що суд безпідставно врахував наявність на утриманні у ОСОБА_7 неповнолітньої дитини, оскільки доказів про надання дитині такого утримання, матеріали провадження не містять, а також безпідставно врахував незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки цей стан має тимчасовий характер. Провадження відносно ОСОБА_10 просить закрити в зв`язку із смертю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту у повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора просили відхилити, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив відхилити апеляційну скаргу захисника, заслухавши сторони в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 під час судового розгляду свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнавали, посилаючись на те, що розбійного нападу на потерпілого не вчиняли.
Ретельно перевіривши аналогічні доводи апеляції захисника колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України.

ДіїОСОБА_10 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковані вірно.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених про недопустимість доказів, що доводять їх винуватістьколегія суддів визнає безпідставними виходячи з наступного.
Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 дав послідовні показання про те, що він, працюючи приватним підприємцем, надавав послуги з перевезення пасажирів. В ніч з 10.02.2016 на 11.02.2016 в його автомобіль сіли обвинувачені, ОСОБА_10 - на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_7 - на заднє сидіння, попросили відвезти їх в с. Семенівка. По дорозі обвинувачені спілкувались між собою на романській мові, після чого несподівано ОСОБА_7 позаду підставив йому ножа до шиї, поки він зупиняв авто, ОСОБА_10 наніс інші удари ножем в різні частини тіла, при цьому обвинувачені вимагали надати їм кошти. Протягом тривалого часу між ним та обвинуваченими відбувалась боротьба, в ході якої він вирвався та вибіг з автомобіля для пошуку допомоги. Поруч знаходилась охорона служба, де він повідомив про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Обвинувачені намагались його наздогнати, але працівники охоронної служби їх зупинили. В подальшому забрав автомобіль, поставив його на територію бази таксі, де його вже чекала швидка допомога. Вранці в автомобілі виявив зникнення коштів в сумі 700грн.
Під час проведення слідчого експерименту 01.03.2016, потерпілий продемонстрував та на місці пояснив де саме і за яких обставин відбувся на нього напад 11.02.2016 ( т. 2, а.п. 51-53). Обставини, зазначені потерпілим у вказаному протоколі щодо місця часу та способу вчиненого кримінального правопорушення повністю співпадають з наданими потерпілим показаннями в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він приймав участь в якості понятого при проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , в ході якого останній розповів та продемонстрував обставини скоєння на нього нападу двома чоловіками, які розмовляли на романській мові, також зазначив, що з автомобіля зникли зароблені ним кошти.
Під час пред`явлення особи для впізнання, про що свідчить відповідні протоколи від 01.03.2016 (т. 2, а.п. 41-44) потерпілий ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_10 та ОСОБА_7 як на осіб, які 11.02.2016 вчинили на нього розбійний напад.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий також з впевненістю впізнав обвинувачених, як осіб які вчинили на нього розбійний напад 11.02.2016, вимагаючи при цьому від нього надати грошові кошти.
Висновком експерта №68к від 17.03.2016 підтверджено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у вигляді різаних ран в області тулубу та правої руки (не менше 7), які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Зазначені рани спричинені гострим знаряддям, не виключно в ніч з 10 на 11 лютого 2016 року (т.2 а.п.29).
Про спричинення обвинуваченими ударів потерпілому ножем, також свідчить висновок експерта №22/68к від 18.04.2016 (т.2 а.п.3), з якого вбачається, що спосіб спричинення тілесних ушкоджень, зазначений в протоколі слідчого експерименту від 01.03.2016, не суперечить механізму виникнення та характеру тілесних ушкоджень, виявлених при експертизі ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_15 в суді показав, що 11.02.2016 на базу по вул. Семенівське шосе, буд. 3а, де він працював охоронцем, забіг скривавлений потерпілий з голим торсом, в шоковому стані, просив надати йому допомогу, оскільки на нього скоїли напад. За ним бігли двоє чоловіків, на зустріч яким вийшов інший охоронець та не пустив їх на територію бази. Після чого потерпілий повернувся до власного автомобіля, який знаходився неподалік від їх бази.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в ніч з 10.02.2016 на 11.02.2016 на базу АТП забіг потерпілий, повідомив, що він таксист та нього скоєно напад. Позаду нього бігли обвинувачені, яких він з впевненістю впізнав в судовому засіданні, вони незрозумілою мовою щось кричали, поводились агресивно. Потерпілий коли їх побачив - убіг.
Показаннями вказаних свідків підтверджено показання потерпілого в частині місця вчинення нападу, та причетності до цього обвинувачених.
При затриманні обвинувачених, останні проявили непокору вимогам працівників поліції, в ході якої намагались застосувати ножі, які були вилучені (т.2 а.п.85-90)
З протоколів огляду від 11.02.2016 (т.2 а.п.24-25) вбачається, що в службовому кабінеті №2 Каховського ВП ГУНП в Херсонській області були оглянуті вказані ножі, які в подальшому були визнані речовими доказами (т.2 а.п.49).
Свідок ОСОБА_17 , яка працює диспетчером служби таксі, в якій працював потерпілий в судовому засіданні показала, що водій ОСОБА_11 вночі повідомив, що йому завдані ножові порання, попросив викликати швидку допомогу. Коли потерпілий приїхав до бази таксі, він знаходився в тяжкому стані, про події нападу детально не розповідав, оскільки на нього вже чекала медична допомога, яка забрала його до лікарні.
Свідок ОСОБА_18 показав суду, що вночі з 10.02.2016 на 11.02.2016 диспетчер ОСОБА_17 повідомила йому, що на водія таксі скоєно напад. Вранці разом з працівниками поліції було оглянуто автомобіль потерпілого, виявлено сліди боротьби зламаний підголовник, кров та одяг. В результаті огляду складено протокол.
Вказані та інші докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою і в сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_19 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 .
Доводи захисту про те, що потерпілий в ході досудового розслідування неодноразово змінював показання та зазначав лише про спричинення йому тілесних ушкоджень, суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання. Показання потерпілого, дані на досудовому розслідуванні, судом не досліджувались.
Під час судового розгляду потерпілий прямо вказував на вимагання в нього грошей. Про заволодіння грошима в ході нападу, він вказував також у заяві про злочин (том а.п. 1 230) та під час проведення слідчого експерименту.
Показання обвинувачених про те, що конфлікт стався через особисті неприязні стосунки об`єктивно не прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються показаннями потерпілого, даними в суді першої інстанції, який заперечував вказані обставини. В ході проведення слідчого експерименту потерпілий також не вказував, що обвинувачені пред`являли до нього будь-які претензії з ревнощів.
Крім того сама обстановка вчинення злочину потрапляння ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до таксі потерпілого у нічний час під вигаданим приводом, заздалегідь приготування ножів та невідкладене їх застосування після потрапляння до автомобіля потерпілого, свідчать по те, що вони готувались до цього злочину заздалегідь та їх дії були спрямовані саме на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, а не з метою з`ясування особистих стосунків, на чому наполягали обвинувачені.
Отже, дії, вчинені обвинуваченими щодо потерпілого, судом першої інстанції правильно розцінено як напад з метою заволодіння чужим майном.
Посилання захисника недопустимість як доказу висновку експерта №22/68к суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вихідні дані, а саме запитання для проведення експертизи містять описку, що підтверджується постановою про призначення експертизи від 20.03.2016. В решті висновок експерту відповідає вимогам ст.101-102 КПК України, та є належним і допустимим доказом.
З наведених підстав, аналогічні доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про хибний висновок суду щодо готування до вчинення злочину, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки обвинувачені ще до початку вчинення злочину мали при собі ножі й застосували їх до потерпілого, тобто досягли поставленої мети, при цьому кожен з обвинувачених застосував ножа, виконуючи певну роль один приставляючи до горла, з метою подолання опору, а інший наносячи тілесні ушкодження.
Узгоджені дії обвинувачених свідчать про прагнення досягти єдиного результату заволодіти майном потерпілого.
Протилежні показання обвинувачених суд обґрунтовано розцінив як обраний спосіб захисту з метою пом`якшення своєї відповідальності.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який негативно характеризується, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, незадовільний стан здоров`я дітей, та обґрунтовано призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 187 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Підстав для посилення покарання, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга прокурора (зі змінами) в цій частині також не підлягає задоволенню.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Разом з цим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.п. 213), виданого 02.10.2017 року Каховським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції в Херсонській області ОСОБА_10 помер, про що 02.10.2017 року складено актовий запис № 205.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що доводи захисника про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 з реабілітуючих підстав не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати зазначений вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України, закрити у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити частково.
Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09.02.2017 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України закрити у зв`язку із смертю обвинуваченого.

Цей же вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2