Справа180/1962/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючої судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8 ,

законного представника

малолітньої потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000752 від 01.07.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 п. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
30 червня 2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де разом з ним проживала його співмешканка ОСОБА_8 та її малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшов до ОСОБА_8 , яка знаходилась на дивані в спальній кімнаті та тримала на руках доньку ОСОБА_10 , та піднявши їх на руки, поніс на лоджію. Знаходячись на лоджії вищевказаної квартири, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи з необережності та не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, перечепився перед вікном лоджії, внаслідок чого ОСОБА_11 з малолітньою ОСОБА_10 випали через відчинене вікно лоджії квартири АДРЕСА_2 , що розташована на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку.
Внаслідок злочинної недбалості обвинуваченого ОСОБА_6 , який повинен був і міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді подвійного закритого перелому лобкової та сідничної кісток і дна правої вертлюгової западини з незначним зміщенням відламків, поверхневі садна та внутрішньо-шкіряні крововиливи на задній поверхні правого стегна та поверхнева рана на поверхні підошви правої стопи, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості; у малолітньої ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця на шкірі в області гребня клубової кістки справа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, підтвердив обставини, вказані вище. При цьому пояснив, що проживали з потерпілою ОСОБА_8 та її донькою разом. 30.06.2016 року, близько 23-30 год., він запропонував ОСОБА_8 піти на лоджию покурити, оскільки вона тримала на руках доньку, він взяв їх обох на руки і поніс на лоджию, де перечепився, коли хотів посадити їх на диван, нахилився до відчиненого вікна, внаслідок чого потерпіла з донькою випали на вулицю. Просить суворо не карати, обіцяючи більше злочинів не вчиняти.

Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що деякий час проживала разом з обвинуваченим. в 30.06.2016 року ОСОБА_6 вживав алкогольні напої з товаришем. Ввечері вона вкладала доньку спати, ОСОБА_6 покликав її з ним покурити на лоджию, вона відмовилася, оскільки тримала дитину. Після цього він взяв їх на руки і поніс на лоджію. Вони впали на диван в кімнаті перед лоджією, ОСОБА_6 знову взяв їх на руки і зайшов на лоджію з ними, де ОСОБА_6 не доніс їх до дивану і знову перечепився, внаслідок чого вона з донькою випали з вікна на вулицю. В цей день, як і раніше, вони з ОСОБА_6 не сварилися і він ніколи їй не погрожував. Вважає невинуватим ОСОБА_12 у вчиненні злочину, який йому інкримінується, просить його суворо не карати, оскільки вони примирилися і претензій до нього вона не має.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 суду пояснив, що малолітню ОСОБА_10 він забрав з лікарні до себе, і зараз вона з ним проживає. ОСОБА_13 йому розповідала, що вкладала доньку спати, ОСОБА_14 був п`яний, підняв їх і викинув з балкону.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що являється сусідкою ОСОБА_16 . Опівночі вона почула сварку і через деякий час почула такий звук, наче впало щось важке.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що являється сусідкою обвинуваченого, часто в його квартирі були сварки.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що вночі 30.06.2016 року він йшов зі стоянки, почув жіночий крик та звук падаючого предмету. Він підійшов і побачив потерпілу, яка лежала на клумбі під балконом, кричала. Він викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що обвинувачений являється її сином. Всі витрати на лікування потерпілої та її доньки вона оплатила. ОСОБА_8 їй розповідала, що син хотів покурити з нею на балконі і взяв її з донькою на руки і поніс на балкон, де перечепився біля відчиненого вікна і вони випали на вулицю.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що обвинувачений її сусід. 30.06.2016 року після 22-00 вона була на балконі, почула крики про допомогу. Вийшла на вулицю і побачила, що в огороді лежить дівчина і тримає на руках дитину. Це співмешканка обвинуваченого, з якою він проживав близько одного року. На її запитання дівчина відповіла, що її викинув ОСОБА_14 з балкону. До них додому часто приходили друзі і вони випивали.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що 30.06.2016 року він, як працівник поліції, за повідомленням чергової частини поїхав до будинку АДРЕСА_3 . Там вже були люди, які пояснили, що співмешканець викинув з балкону співмешканку з дитиною. Він з робітниками поліції піднялися до квартири обвинуваченого, двері ніхто не відчиняв протягом 20 хвилин, потім обвинувачений відчинив двері, він був у стані сильного алкогольного сп`яніння. В лікарні йому потерпіла пояснила, що вона була вдома з дитиною, прийшов п`яний ОСОБА_6 , чіплявся до неї, кричав, вони посварилися, взяв її з дитиною на руки і викинув з балкону.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.07.2016 року (т. 1. а.с. 241-249, т. 2 а.с. 5-14), слідчим оглянуто земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_3 та лоджію в квартирі АДРЕСА_4 даного будинку.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.09.2016 року (т. 1, а.с. 231) та відеозапису даної слідчої дії, свідок ОСОБА_18 на місці показав та розповів, де він побачив потерпілу.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 04.08.2016 року (т. 1, а.с. 233) та відеозапису даної слідчої дії, підозрюваний ОСОБА_6 на місці показав та розповів про події 30.06.2016 року. При цьому зазначив, що взяв на руки потерпілу з донькою і поніс їх на лоджію, коли проходив через кімнату, не втримався на ногах і впав на диван разом з ними. Потім підвівся, взяв їх знову на руки, вийшов на лоджію і хотів посадити їх на диван, але втратив рівновагу та його повело в бік вікна, де він випустив з рук за вікно ОСОБА_13 та її доньку. Також він пояснив, що перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння а тому відразу не міг відшукати ключів від вхідних дверей квартири, щоб вибігти на допомогу, а коли знайшов ключі, то побачив біля дверей співробітників поліції.

Згідно висновку експерта № 69/64 від 19.07.2016 року (т. 2. а.с. 19-20), у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді подвійного закритого перелому лобкової та сідничної кісток і дна правої вертлюгової западини з незначним зміщенням відламків, поверхневі садна та внутрішньо-шкіряні крововиливи на задній поверхні правого стегна та поверхнева рана на поверхні підошви правої стопи, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. При цьому, не можна виключити, що всі ці тілесні ушкодження, могли бути спричинені одночасно, за тим механізмом, на який посилається потерпіла, тобто при падінні з висоти 2-го поверху на тверду поверхню.
Згідно висновку експерта № 66 від 07.07.2016 року (т. 2. а.с. 21-22), у малолітньої потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірі в області гребня клубової кістки справа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 08.09.2016 року (т. 2, а.с. 37-42), ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням не страждав і на теперішній час не страждає, під час інкримінованих йому дій міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 2, ч. 2 ст. 115 КК України за ознакою закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, малолітньої дитини.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 2, ч. 2 ст. 115 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме на вищевказані показання свідків та письмові докази.

Однак, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 2. ч. 2 ст. 115 КК України не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки прокурором на підтвердження вини обвинуваченого не надано належних та допустимих доказів.

Так, склад правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, передбачає наявність прямого умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині, діяння у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідку у вигляді смерті людини та причинного зв`язку між вказаними діяннями та наслідком. Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердила показання обвинуваченого та пояснила, що її падіння з вікна було випадковим, оскільки ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння і перед входом у лоджію падав у кімнаті з ними на руках, а потім так само втратив рівновагу на лоджії біля відчиненого вікна, він ніколи не погрожував їй вбивством та ніколи її не бив.

Покази в судовому засіданні свідків підтверджують тільки факт падіння потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з вікна лоджії, та не спростовують показань обвинуваченого, які ним дані в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що умислу на вбивство ОСОБА_8 та її доньки не мав, все вийшло випадково, оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння і коли вийшов на лоджію з потерпілими на руках і хотів посадити їх на диван, втратив рівновагу та його повело в бік вікна, де він випустив їх з рук за вікно.

Аналогічні пояснення ОСОБА_6 давав і при проведенні слідчого експерименту в якості підозрюваного.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я потерпілих, взяв ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на руки та виніс на лоджію, де хотів посадити їх на диван, але втратив рівновагу та перечепився біля вікна, внаслідок чого, в результаті злочинної недбалості, потерпілі випали з вікна на вулицю, і дана обставина знайшла підтвердження у судовому засіданні та не спростована дослідженими судом доказами.

Показання потерпілої ОСОБА_8 під час допиту під відеозапис, який оглянуто судом у судовому засіданні, стосовно того, що ОСОБА_6 «викинув її з донькою з балкону», суд не може розцінювати як доказ умислу обвинуваченого на вбивство двох осіб, в тому числі малолітньої дитини, оскільки в судовому засіданні потерпіла пояснила, що перебувала у шоковому стані, нервувалась через стан дитини і тому давала такі пояснення. При цьому в судовому засіданні потерпіла наполягала на тому, що все відбулося випадково з вини ОСОБА_6 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і не втримав їх з донькою на руках, коли перечепився біля вікна лоджії.

Досліджені судом протоколи слідчих експериментів, протоколи огляду місця події, висновки експертиз узгоджуються з показами потерпілої та свідків і не спростовують версію обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілих.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та повинно доводитися належними та допустимими доказами, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів приходить до висновку, що сам факт падіння з вікна ОСОБА_8 з ОСОБА_10 не свідчить про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство, оскільки пояснення ОСОБА_6 , який заперечував умисел на вбивство ОСОБА_13 з донькою, нічим не спростовані.

До пояснень прокурора в частині того, що доказом умисних дій обвинуваченого є відстань від стіни будинку до міста падіння потерпілих, суд відноситься критично, оскільки це припущення прокурора, яке не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він посягнув на здоров`я особи, скоївши злочин невеликої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів не перебуває, позитивна характеризується за місцем мешкання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо малолітнього.

Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів повинна бути міра покарання у вигляді обмеження волі. Але, враховуючи те, що обвинувачений раніше не судимий, розкаявся, визнав свою вину, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Враховуючи те, що обвинувачений не працює, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Судових витрат по справі немає. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді двох (2) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації,

-повідомляти орган пробації про зміну місця проживання

-періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації.

Речові докази рушник, що зберігається в камері схову речових доказів Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 89 знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: