Дата документу Справа № 316/1438/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/101/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №316/1438/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодара Запорізької області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком міського суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 13 березня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля вхідних дверей до нічного клубу «Ваніль», розташованого по вул.Радянській, 27а у м.Енергодарі Запорізької області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 , не передбачаючи, що від його протиправних дій можуть утворитися тяжкі наслідки, хоча зобов`язаний був і міг передбачити дані наслідки, кулаком правої руки наніс один удар в область голови потерпілого ОСОБА_9 , в результаті чого останній втратив рівновагу та впав на асфальтоване покриття, при цьому вдарившись правою стороною голови. У результаті падіння потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепної мозкової травми, забій головного мозку, перелом кісток склепіння та основи черепа, лікворно-гіпертензійний синдром, забиття м`яких тканин верхньої губи, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.128 КК, як необережне спричинення тяжкого тілесного ушкодження. Йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вирішено питання про цивільний позов, речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом обставини справи, доведеність вини обвинуваченого, правову кваліфікацію його злочинних дій, не погодився із ухваленим щодо ОСОБА_8 рішенням суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор зазначив, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд недостатньо врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, ніде не працює, завдану потерпілому шкоду не відшкодував, в результаті його дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Після вчинення злочину обвинувачений покинув потерпілого у критичному стані. Крім того, суд помилково врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки наведені вище обставини свідчать про відсутність з боку обвинуваченого щирого каяття. Тому прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ст.128 КК покарання у виді 2 років обмеження волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу сторона захисту просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки наведені в ній доводи є безпідставними, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

В судове засідання не з`явились потерпілий і його представник, які надали суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду до розгляду Верховним Судом їх касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду про повернення їх апеляційної скарги в цій справі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Судова колегія вважає причини неявки потерпілого і його представника в судове засідання неповажними. Їх участь з огляду на положення ст.325 КПК колегія суддів вважає необов`язковою. А тому апеляційна скарга прокурора розглянута за відсутності потерпілого і його представника.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. У зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст.128 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд не дотримався вимог зазначеного закону.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції хоча і зазначив про врахування ним ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу винного, його відношення до скоєного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, однак не в повній мірі врахував наслідки вчиненого ОСОБА_8 злочину та те, що хоча засуджений і визнав свою вину, але завдану злочином шкоду потерпілому в повному обсязі не відшкодував, швидку медичну допомогу потерпілому ОСОБА_9 не викликав після отримання ним травми, допомоги йому на місці не надав.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені судом першої інстанції пом`якшуючі обставини хоча і враховані ним при призначенні покарання ОСОБА_8 , але носять лише формальний характер виходячи з наступного.

Розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Активне сприяння розкриттю злочину - це будь-які дії особи, яка вчинила злочин, що мають на меті надати допомогу правоохоронним органам у встановленні обставин даної справи, а також осіб, які брали участь у вчиненні злочину або були причетні до нього.

Факт щирого розкаяння особи у вчиненні злочину, її активного сприяння у його розкритті, повинні знайти своє закріплення в матеріалах кримінальної справи: виходячи з показів обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмовій заяві потерпілого, довідках установ та організацій, тощо.

Колегія суддів приходить до висновку, що у справі відсутні дані, які вказують на відверту і щиру поведінку ОСОБА_8 , які можуть свідчити, що засуджений дійсно щиро розкаявся, оскільки на момент ухвалення вироку були відсутні дані того, що ОСОБА_8 в повній мірі надав матеріальну допомогу на лікування потерпілого та відшкодував завдані злочином збитки. Навіть в суді першої інстанції ОСОБА_8 , формально визнаючи себе винним, зазначив, що саме потерпілий спровокував бійку, замахнувшись на нього рукою, намагаючись вдарити його. Проте таке заперечення повністю спростовується змістом відеозапису камери спостереження, на якій чітко зафіксовано, що в момент нанесення обвинуваченим ОСОБА_10 удару в обличчя, останній тримав руки внизу, ніякого замаху взагалі не було, провокація бійки була відсутня. Удар був обвинуваченим нанесений зненацька. Жодної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого не було. Після того, як ОСОБА_9 впав на підлогу в непритомному стані ОСОБА_8 цинічно переступив через нього і пішов геть, не намагаючись організувати надання хоча б якоїсь допомоги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_8 внаслідок м`якості. За таких обставин, судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню.

При призначенні покарання, суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 вчинено злочин невеликої тяжкості. Він раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Вину формально визнав. Частково відшкодував завдану шкоду, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно. Дані обставини унеможливлюють призначення максимального розміру покарання.

Разом з тим, судова колегія приймає також до уваги, що злочин вчинено обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок вчиненого злочину потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він шість днів перебував у комі, будучи підключеним до апарату штучного дихання. Потерпілий 111 днів перебував на лікуванні. Судова колегія приймає до уваги думку потерпілого, який вимагав призначення обвинуваченому суворе покарання.

Крім того, судова колегія при вирішенні питання про обрання виду покарання виходить з того, що попередня ухвала апеляційного суду Запорізької області від 19.07.2016 року, якою апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, була скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2017 року. При цьому судова колегія касаційної інстанції дійшла висновку про м`якість призначеного ОСОБА_8 міським судом покарання. Висновки касаційного суду відповідно до ст. 439 КПК для апеляційного суду при новому розгляді є обов`язковими.

Судова колегія не вправі призначити ОСОБА_8 покарання у виді передбачених санкцією ст.128 КК виправних робіт, оскільки обвинувачений не надав об`єктивних доказів (трудової книжки, зареєстрованого трудового договору) свого працевлаштування.

А тому, з огляду на наведені обставини, судова колегія дійшла висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у немаксимальному розмірі.

Разом з тим, відповідно до ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно зі ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено злочин невеликої тяжкості. З дня вчинення даного злочину обвинуваченим минуло три роки. Відтак обвинувачений підлягає звільненню від покарання на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначення виду і розміру покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ст.128 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В решіт вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4