Провадження № 1-кп/331/150/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«30» січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувані за № 0003115 від 25.10.2017 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, сімейний стан не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:

- 20.02.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 301 КК України до штрафу в сумі 1700 гривень, 26.03.2015 року сплачено суму штрафу в розмірі 1500 гривень, 03.08.2015 року сплачено суму штрафу в розмірі 200 гривень;

- 02.06.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 гривень, штраф в сумі 850 гривень сплачений 27.12.2017 року;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
25 жовтня 2017 року о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у неповнолітнього ОСОБА_7 мобільний телефон «LGV10 H901» imei: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 10-1689 від 24.11.2017 року складає 5433 гривні 33 копійки та, який належить матері останнього ОСОБА_4 . Після чого, скориставшись відсутністю неповнолітнього ОСОБА_7 , зник з вказаним телефоном з місця скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_7 , дослідженням матеріалів слідчих дій, висновку експерта, документів, що підтверджують наявність речових доказів та матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що 25.10.2017 року, приблизно о 14-50 годині він зайшов до свого знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте, останнього вдома не було, двері йому відчинив неповнолітній брат Видима - ОСОБА_9 . Він поросив ОСОБА_9 надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після здійснення дзвінка, він повернув телефон ОСОБА_9 та вийшов на вулицю. Через деякий час він знову повернувся до ОСОБА_9 та попросив у останнього ще раз надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_9 передав йому свій мобільний телефон, після чого він сказав, що здійснить дзвінок і поверне йому мобільний телефон. ОСОБА_9 зайшов у квартиру, а він залишився у під`їзді. Поки ОСОБА_9 перебував у квартирі, а він розмовляв по телефону, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , він вирішив заволодіти його телефоном, після чого втік разом із телефоном в руках з під`їзду будинку. Даний телефон він згодом здав у ломбард, що розташований на ринку «Анголенко», отримавши за нього грошові кошти в сумі 2000 гривень, які витратив на власні потреби.

Окрім цього додав, що йому дуже соромно за вчинене, він усвідомив свою протиправну поведінку, зробив для себе відповідні висновки, зобов`язався в подальшому не вчиняти подібні дії.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вона не була раніше знайома. 25.10.2017 року, в післяобідній час, коли вона поверталась додому, їй зателефонував її молодший син ОСОБА_10 та запитав, чи немає у них вдома якось старого не потрібного телефону. Вона відповіла, що нема і на цьому їх розмова припинилась. Хвилин через десять, після розмови з ОСОБА_9 , коли вона підходила до будинку, де проживає, на її мобільний телефон поступив дзвінок з невідомого номера телефону. Вона прийняла дзвінок, та дізналась, що це телефонує їй її син ОСОБА_9 з мобільного телефону працівника поліції, який їй повідомив, що у нього викрали мобільний телефон. Після цього, вона разом із сином звернулась із заявою до правоохоронних органів про вчинення злочину. На даний час мобільний телефон, яким користувався її син знаходиться в поліції. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого вона не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що обвинуваченого ОСОБА_5 він знає як знайомого свого брата. 27.10.2017 року до нього додому прийшов ОСОБА_5 та поцікавився чи вдома його брат. Він відповів, що брата немає дома, після чого ОСОБА_5 спитав в нього чи немає якогось телефону, щоб здійснити дзвінок. Він запропонував йому свій телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_5 здійснив дзвінок, після чого передав йому його телефон. Через деякий час ОСОБА_5 знову повернувся та попросив у нього ще раз надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Він передав йому свій телефон та повернувся в квартиру, залишивши ОСОБА_5 зі своїм телефоном на сходах у під`їзді, будучи впевненим, що останній здійснить дзвінок та поверне йому телефон. Через деякий час він повернувся в під`їзд та побачив, що ОСОБА_5 зник з його телефоном. Після цього він вибіг у двір будинку та почав розшукувати ОСОБА_5 . Розшукуючи ОСОБА_5 , він побачив працівників поліції, до яких звернувся за допомогою. Після чого, він разом із матір`ю звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину.

Окрім цього, провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами:

- рапортом працівника поліції від 25.10.2017 року, відповідно до якого о 14-40 годині зі служби «102» від заявника ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , знайомий його брата попросив телефон для здійснення дзвінка, не повернув його та втік;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 просить органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 25.10.2017 року, зловживаючи довірою, заволодів мобільним телефоном «LGV10 H901», який належить її сину ОСОБА_7 ;

- заявою ОСОБА_11 , який добровільно видав мобільний телефон «LGV10 H901» в корпусі чорного кольору imei: НОМЕР_1 , який він раніше придбав у незнайомої особи;

- протоколом огляду предмету від 03.11.2017 року, відповідно до якого, оглянутий мобільний телефон «LGV10 H901» imei: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору знаходиться у робочому стані, без пошкоджень;

- висновком експерта № 10-1689 від 24.11.2017 року, яким встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону «LGV10 H901» imei: НОМЕР_1 , придбаного потерпілою в серпні 2017 року, на момент скоєння злочину складає 5433 гривні 33 копійки.
Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 має судимість, яка не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив злочин невеликої тяжкості, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, не одружений, дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», на диспансерному обліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» не перебуває, брав участь в антитерористичній операції.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, усвідомив свою протиправну поведінку, приніс вибачення потерпілій.

Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить з наступного.

Санкцією ч. 1 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, або обмеження волі.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 53 КК України, штраф становить собою міру покарання, що виражається у стягненні із засудженого в дохід держави певної суми грошей.

Зі змісту статті 57 КК України вбачається, що виправні роботи відбуваються тільки за місцем роботи засудженого, призначаються на певний строк і протягом цього строку із заробітку засудженого здійснюються відрахування в дохід держави.

Громадські роботи, як зазначено в ст. 56 КК України полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Покарання у вигляді обмеження волі, відповідно до ст. 61 КК України, полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, тому такі покарання майнового характеру, як штраф та виправні роботи суд не вбачає підстав застосовувати, так само, як і не вбачається підстав для застосування покарання у вигляді обмеження волі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та, беручи до уваги, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків та не завдало реальних матеріальних збитків, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді громадських робіт, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Речові докази:
- мобільний телефон «LGV10 H901» imei: НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до постанови у кримінальному провадженні № 0003115 повернути потерпілій ОСОБА_4 , як законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1