Справа № 675/2122/17
Провадження № 1-кп/675/121/2017
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі матеріали

кримінального провадження № 0000489, внесеного до Єдиного реєстру

досудових розслідувань 19 жовтня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
06 жовтня 2017 року близько 17 години ОСОБА_5 перебував на території Плужненської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів, в с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області по вул. Островського, 2, спільно зі своїм знайомим ОСОБА_4 та його співмешканкою ОСОБА_6 . В подальшому, в ході розмови у ОСОБА_4 виникла словесна суперечка з ОСОБА_5 на ґрунті ревнощів, в ході якої ОСОБА_5 безпричинно наніс три удари долонею правої руки по потилиці ОСОБА_4 , внаслідок чого останній упав на землю. Коли ОСОБА_4 піднявся з землі та продовжив рух в напрямку свого місця проживання, ОСОБА_5 , наздогнавши його, знову наніс потерпілому один удар долонею правої руки по потилиці, а потім схопив ззаду за комір куртки та повалив на землю. В цей час ОСОБА_4 повідомив, що при падінні він втратив власний мобільний телефон, та розпочав перевіряти власні кишені. Під час пошуків спільно з ОСОБА_5 мобільний телефон ОСОБА_4 так і не знайшов та вирішив повернутись за місцем свого проживання, а пошуки продовжити наступного дня. ОСОБА_5 , зрозумівши, що ОСОБА_4 пішов додому, не знайшовши власного мобільного телефону, вирішив знайти його з метою подальшого викрадення. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повернувшись на місце, де востаннє падав ОСОБА_4 , з власного мобільного телефону зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_4 та виявив телефон на землі. Надалі, діючи умисно, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, з метою власного збагачення ОСОБА_5 таємно викрав у свою користь мобільний телефон марки «Nokia» моделі «206» чорного кольору, вартістю 361 гривня, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 10 гривень та флеш-картою пам`яті «Kingston Micro SD», об`ємом 2 Gb, вартістю 100 гривень, належні ОСОБА_4 . Одразу після цього ОСОБА_5 розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд: відніс його додому за місцем свого проживання, чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_4 на суму 471 грн.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

23 жовтня 2017 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про примирення на таких умовах:

- обвинувачений ОСОБА_5 повністю та беззаперечно визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення відносно потерпілого, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за встановлених обставин;

- потерпілий ОСОБА_5 підтверджує факт примирення з обвинуваченим, здійснює акт його прощення в результаті вільного добровільного остаточного волевиявлення, яке виключає будь-який неправомірний вплив шляхом обіцянок, насильства, погроз, фізичного або психічного примусу;

- сторони повністю дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України;

- сторони дійшли взаємної згоди щодо міри покарання, яке має понести підозрюваний за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч. 5 п. 1 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпілий пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди про примирення, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди, судом не встановлено.

Узгоджена потерпілим і обвинуваченим міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, не суперечить інтересам суспільства, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових правопорушень. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема, враховано, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, що пом`якшує його покарання.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, котрий злочин скоїв вперше, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, суд дійшов висновку, що укладену між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про примирення слід затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_5 заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Суд приймає до уваги, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_5 покладені на нього процесуальні обов`язки виконував, спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду або перешкоджати кримінальному провадженню не робив, інше кримінальне правопорушення не вчинив, ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, прокурор з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до суду не звертався, а тому суд вважає, що доцільно не обирати ОСОБА_5 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази підлягають поверненню власнику.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України,

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про примирення, укладену 23 жовтня 2017 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Nokia» моделі «206» чорного кольору, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , залишити у власності ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_2 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 5, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 статті 474 КПК України;

прокурором, виключно з підстав затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1