Справа № 307/1849/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/637/2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2017.
Цією ухвалою повернуто прокуророві обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з початковою освітою, неодруженої, що має сімох малолітніх дітей, не судимої, підозрюваної в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 190 та частинами 1, 3, і 4 ст. 358 КК України.
В обвинувальному вказується, що ОСОБА_8 з корисливих мотивів, умисно, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям:
-30.09.2013 внесла у заяву про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, приховавши, що проживає, веде господарство та виховує дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно з її батьком, подала цю заяву до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (РДА) по вул. Незалежності, 29 в м. Тячів і на підставі цього документу, шляхом отримання щомісячних виплат з вересня 2013 по липень 2017 року заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 8726 грн.74 коп.;
-01.12.2014 внесла у заяву про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, приховавши, що проживає, веде господарство та виховує дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 спільно з її батьком, подала цю заяву до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (РДА) по вул. Незалежності, 29 в м. Тячів і на підставі цього документу, шляхом отримання щомісячних виплат з грудня 2014 по липень 2017 року заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 7770 грн.60 коп.;
-24.11.2016 внесла у заяву про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, приховавши, що проживає, веде господарство та виховує дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно з її батьком, подала цю заяву до Тячівського управління соціального захисту населення Тячівської районної державної адміністрації (РДА) по вул. Незалежності, 29 в м. Тячів і на підставі цього документу, шляхом отримання щомісячних виплат з жовтня 2016 по липень 2017 року заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 1615 грн.62 коп..
Підставами для повернення обвинувального акта прокуророві в ухвалі суду зазначено те, що він складений з порушенням вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України: не містить формулювання конкретного обвинувачення з зазначенням ознак офіційного документа, вказаних у примітці до ст. 358 КК України, та правильної правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка враховувала б зміни кримінального закону після 19.05.2008, і тому унеможливлює визначення меж обвинувачення, здійснення судового розгляду на засадах законності, рівності усіх учасників процесу перед законом і судом та забезпечення обвинуваченій права на справедливий суд.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції «на стадію підготовчого судового засідання». Твердить, що обвинувальний акт містить як виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію кожного з них, так і формулювання обвинувачення, відповідає іншим вимогам ст. 291 КПК України, а висновки суду виходять за межі його компетенції, «оскільки фактично мають ознаки оцінки доведеності обвинувачення». Вважає, що формулювання обвинувачення ОСОБА_8 достатньо конкретизовано, всі кваліфікуючі ознаки «застосовано правильно» і «жодним чином не могли вплинути на порушення прав останньої».
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали і доводи апеляційної скарги, промову прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи, викладені в ухвалі і в апеляційній скарзі, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують,бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, отримати їх роз`яснення, правову допомогу захисника, в тому числі за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з пунктом п`ятим частини другої ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Цим приписам обвинувальний акт не відповідає: формулювання обвинувачення в ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор або не виклали всіх фактичних обставин кримінального правопорушення або не сформулювали належним чином обвинувачення ОСОБА_8 або ж не розрізняють цих термінів, їх значення і у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення.
А з огляду на це та враховуючи, що ст. 358 КК України з 2008 року неодноразово зазнавала змін, що у ОСОБА_8 , за наявності у неї лише початкової освіти, не було захисника, Апеляційний суд погоджується з судженнями, викладеними в оскарженій ухвалі. Суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, до оцінки доказів та аналізу обставин, про які в ньому йдеться, не вдавався і не вийшов за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, іншим чином. Твердження прокурора про те, що висновки суду першої інстанції «виходять за межі його компетенції, «оскільки фактично мають ознаки оцінки доведеності обвинувачення»» Апеляційний суд відкидає як такі, що не відповідають дійсності.
Вказані порушення кримінального процесуального закону унеможливлювали прийняття судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні будь-якого іншого рішення з числа передбачених частиною 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2017, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: