Справа № 761/8829/17
Провадження № 1-кс/761/5569/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Грейн Україна» на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУ ДФС України в м. Києві ОСОБА_5 у зв`язку з неповерненням вилученого останнім майна звернувся представник власника майна - Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Грейн Україна» (далі ПзІІ «Гленкор Грейн Україна») ОСОБА_3 .

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що між ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» (Україна) та Приватним товариством з обмеженою відповідальністю «Гленкор Агрікалчер Б.В.» (Королівство Нідерландів) укладено Угоду про відступлення права вимоги за Договором застави (закладу) зерна від 28.11.2016 № 1/28/11/16, згідно з яким первісний заставодержатель безвідклично відступив, а ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» прийняло на себе всі майнові права первісного заставодержателя.

Після спливу терміну виконання основного зобов`язання, передбаченого зазначеним договором, та у зв`язку з порушенням заставодавцем його умов, заставодержатель - ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» здійснив визначені законом заходи, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави.

Отже, на підставі вказаного Договору та відповідно до ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» набуло права власності на предмет забезпечувального обтяження - партію насіння ріпаку 1-го та/або 2-го класу у кількості 7 650 626 кг.

Предмет застави (закладу) переданий застовадавцем - ТОВ «КВС Груп» у заклад на зерновому складі ТОВ «ІЗТ».

У той же час, слідчий ОСОБА_5 листом від 22.09.2015 зобов`язав ТОВ «ІЗТ» забезпечити збереження вказаного майна, яке постановою слідчого від 23.07.2015 визнане речовим доказом.

Заявник також просив взяти до уваги, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою від 21.09.2015 (справа № 761/27555/15-к, провадження №1-кс/761/12693/2015) скасований арешт на майно заставодавця, у т.ч. на насіння ріпаку не подрібненого вищого та/або 1-го та/або 2-го класів у загальній кількості 9 075 000, 00 кг, частина якого 8 053 291 кг фактично перебуває на зберіганні на зерновому складі ТОВ «ІЗТ».

Крім того, після повторного накладення арешту на предмет закладу ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2015, зазначений захід забезпечення знову скасований 28.07.2016 Святошинським районним судом м. Києва ( справа №759/10405/16-к, провадження №1-кс/759/2327/2016).

Враховуючи, що на день звернення зі скаргою до вказаного майна не застосовані будь-які передбачені кримінальним процесуальним законом заходи забезпечення кримінального провадження, його перебування під контролем органу досудового розслідування суперечить закону та порушує право власності заявника.

На думку представника ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» ОСОБА_3 , наведене дає підстави для задоволення скарги та покладення на слідчого обов`язку повернути майно його законному володільцю - ПзІІ «Гленкор Грейн Україна».

У судовому засіданні представник ПзІІ «Гленкор Грейн Україна» ОСОБА_3 наполягав на задоволенні скарги з підстав, які у ній наведені.

Присутній під час розгляду скарги старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 суду повідомив, що досудове розслідування кримінального провадження №320 151 000 000 001 91 здійснюється ним, підтвердив доводи заявника про відсутність на теперішній час чинних судових рішень про накладення арешту на спірне майно. Постанова слідчого ОСОБА_5 від 23.07.2015 про визнання ріпаку речовим доказом не скасована. У вказаному провадженні про підозру жодній особі не повідомлялося, досудове розслідування триває. Слідчий ОСОБА_4 в цілому погодився з доводами заявника про відсутність підстав для подальшого утримання органом досудового розслідування спірного майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника володільця майна, аргументи слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування певного майна.

Главою 2 КПК встановлені засади кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених принципів кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти набуває зазначене у відношенні сторони обвинувачення через наявність у її представників широких можливостей реалізації повноважень примусового характеру, з метою запобігти зловживанню такими повноваженнями та свавільним застосуванням заходів примусового характеру.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №320 151 000 000 001 91 від 22.07.2015 за ч. 2 ст. 20, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.212 КК України.

У вказаному провадженні старший слідчий з ОВС першого відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_5 , посилаючись на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2015 про накладення арешту, своєю постановою від 23.07.2015 визнав речовими доказами ріпак не подрібнений (рапс) 1-го та 2-го класів ДСТУ 4966:2008 у кількості 8 006 731 кг, яке знаходиться в сховищах: силосах (банках) № 1, 42 ТОВ «Іллічівський зерновий термінал», та постановив зберігати зазначені речові докази у вищевказаних сховищах за адресою - Одеська область, м. Іллічівськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 10.

Крім того, слідчий визначив строк зберігання до прийняття рішення судом.

Того ж дня - 23.07.2015 відповідно до Акту приймання-передачі на відповідальне зберігання арештованого майна слідчий передав арештоване майно Генеральному директору ТОВ «Іллічівський зерновий термінал» ОСОБА_6 , окремо попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

У той же час, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 21.09.2015 скасований арешт, накладений на вищезазначене майно ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2015.

Слідчий суддя бере до уваги, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2015 накладений арешт на товарно-матеріальні цінності ТОВ «КВС Груп», у т.ч. на 80 067 т ріпаку, який зберігається в сховищах ТОВ «Іллічівський зерновий термінал». У той же час, не дивлячись на певне схожість ознак арештованого майна, воно піддане вказаному заходу забезпечення в іншому кримінальному провадженні, а саме - № 320 151 000 800 000 012 21 від 08.10.2015.

Крім того, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2016 арешт вказаного майна скасований.

Отже, на день розгляду скарги відсутні чинні судові рішення, на підставі яких обмежується право власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Рішення слідчого про визнання певних предметів або їх сукупності речовими доказами не дає права подальшого тривалого утримання без визначення їх процесуального статусу.

У цьому контексті слідчий суддя враховує, що згідно з ч. 1 ст.100 КПК вилучені стороною кримінального провадження речі мають бути якнайшвидше повернуті володільцю, за виключенням випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 КПК, тобто у разі отримання їх на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж у силу накладення на них арешту.

Отже, на перебування під безпосереднім контролем органу досудового розслідування предметів, речей, поширюються вимоги щодо необхідності накладення на них арешту.

У той же час, у силу ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки. Розумними строками є строки, які є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та виконання процесуальних рішень.

Після скасування 21.09.2015 раніше накладеного на вказаний продукт арешту, орган досудового розслідування без наявності законних підстав фактично продовжує утримувати це майно, позбавляючи його володільця права вільно ним розпорядитися.

Подальше утримання органом досудового розслідування вилученого майна продовжує обмежувати право власності суб`єкта господарювання, яке є власником або володільцем майна.

Зазначене вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б мінімізувало негативні наслідки та відновило би право власності відповідної особи у його повному обсязі.

Слідчий суддя також констатує, що згідно з наданим заявником витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) відбулася зміна обтяжувача «Гленкор Агрікалчер Б.В.» (Королівство Нідерландів) на ПзІІ «Гленкор Грейн Україна», останнє є заставодержателем партії насіння ріпаку 1-го та/або 2-го класу 7 650 626 кг.

Оскільки відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, які підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства, слідчий суддя вирішує скаргу виключно в межах надання правової оцінки рішенню та діям слідчого щодо утримання вилученого майна.

Виходячи з наведеного, ця ухвала не є рішенням про визнання права власності на майно, яке перебуває під контролем органу досудового розслідування.

Вирішуючи скаргу у частині визнання бездіяльності слідчого протиправною, слідчий суддя відмічає, що ч.2 ст. 307 КПК визначений вичерпний перелік рішень, які ухвалюються за наслідками розгляду слідчим суддею скарг, у тому числі на бездіяльність слідчого.

Вказаний перелік не надав слідчому судді повноважень щодо прийняття одного з рішень, на якому наполягає ініціатор скарги.

З огляду на положення ст. 26 КПК, якою визначено, що слідчий судді має діяти лише в межах наданих йому повноважень, скарга у частині визнання бездіяльності слідчого протиправною задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 8, 9, 16, 234, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «Гленкор Грейн Україна» задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №320 151 000 000 001 91, передати Підприємству з іноземними інвестиціями «Гленкор Грейн Україна» майно - частину партії ріпаку у кількості 7 650 626 (сім мільйонів шістсот п`ятдесят тисяч шістсот двадцять шість) кг, яка знаходиться у сховищах ТОВ «ІЗТ» (код ЄДР 33558271) за адресою - Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 10.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1