Ухвала
Іменем України
01 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 615/652/17

провадження № 51- 2561 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор порушив питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Посилаючись у касаційній скарзі на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, прокурор своїх тверджень належним чином не обґрунтував та не навів доводів щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_4 покарання внаслідок мякості з огляду на положення ст. 414 КПК.
Натомість, як вбачається зі змісту скарги, вказує на неправильне застосування судом положень ст. 75 Кримінального кодексу України (далі КК), що позбавляє можливості встановити дійсну позицію прокурора з чим саме він не погоджується з розміром призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки чи з порядком його відбування відповідно до положень ст. 75 КК, на підставі яких засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Крім того, прокурор не зазначає яким чином істотне порушення вимог КПК, якого на думку прокурора припустився суд апеляційної інстанції в частині застосування відносно ОСОБА_4 положень ст. 76 КК, вплинуло на законність постановлених судових рішень, а такожна вид та розмір визначеного засудженому остаточного покарання.
Крім того, прокурор, при обґрунтуванні невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК обмежується лише загальними фразами, при цьому не конкретизує на які саме доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції не надав вичерпної відповіді у своїй ухвалі.
Оскільки касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурором має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3