Справа № 308/9569/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні №000102 прокурора відділу прокуратури області юриста 1 класу ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:
Прокурор відділу прокуратури області юрист 1 класу ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №000102.
В обґрунтування клопотання прокурор вказує на те, що 11.09.2017 року слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 у вересні 2017 року, перебуваючи на території Італійської Республіки у м. Падова, вирішив незаконно перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю 0,4688 грам особливо небезпечного наркотичного засобу «марихуана», з метою подальшого перевезення в м. Миколаїв для особистого вживання. З цією метою, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою уникнення викриття під час переміщення наркотичного засобу через митний кордон України, завернув вказану наркотичну речовину в паперовий згорток, яку обмотав резинкою, потім помістив в паперову упаковку з під сигарет «Marlboro Gold» українського виробництва, туди ж помістив металеву дробівку для подрібнення марихуани з залишками наркотичної речовини, та приховав в особистій шкіряній сумочці чорного кольору. Надалі, 10 вересня 2017 року ОСОБА_4 на належному йому автомобілі марки «BMW 520D», реєстраційний номер НОМЕР_1 вирушив з м. Падова, (Італія) в напрямку України. Під час поїздки, шкіряну особисту сумочку з прихованою «марихуаною», він розмістив на передньому пасажирському сидінні автомобіля. 11 вересня 2017 року, о 5 год. 10 хв. ОСОБА_4 прибув на митний пост «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, обрав для проходження митного контролю смугу руху «зелений коридор», заявивши таким чином про відсутність предметів, заборонених до переміщення через митний кордон України, та під час проходження митного контролю, маючи намір перемістити на територію України прихований від митного контролю особливо небезпечний наркотичний засіб «марихуану», усвідомлюючи, що її переміщення через митний кордон України заборонене, не заявив про наявність особливо небезпечного наркотичного засобу «марихуани» в ході усного опитування інспектором митниці. Надалі, в ході проведення митного контролю автомобіля, на передньому пасажирському сидінні було виявлено особисту шкіряну сумку чорного кольору, в якій було приховано від митного контролю паперову упаковку з під сигарет «Marlboro Gold» українського виробництва, в якій знаходилася загорнута в папір обтягнутий резинкою, речовина рослинного походження сіро- зеленого кольору, в цій же пачці знаходилась металева дробівка для подрібнення марихуани з залишками наркотичної речовини. Згідно з висновком експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 6/660 від 15.09.2017 р., вищевказана речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, а також залишки речовини на металевій дробівці для подрібнення марихуани, містить тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабісом» («марихуаною»), обіг якого заборонено. Маса «канабісу» («марихуани») в перерахунку на суху речовину становить 0, 4688. Згідно Таблиці I Списку N 1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 р. «канабіс» («марихуана») відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні контрабанди особливо небезпечного наркотичного засобу, тобто його переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 305 КК України. Згідно даних зазначених в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , легковий автомобіль марки «BMW 520D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_3 , білого кольору належить ОСОБА_4 .
У відповідності до ч. 2 п.п. 1,3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, та можливої конфіскації майна , а тому прокурор у клопотанні просить накласти арешт на вилучений в ході проведення огляду автомобіль.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав та мотивів викладених у ньому. Надала пояснення аналогічні викладеним у клопотанні. Зокрема вказала, що захиснику підозрюваного ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, а постановою слідчого від 09.10.2017 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 .
Власник майна на розгляд клопотання не з`явився, оскільки місце знаходження його не відоме. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000102 від 11.09.2017 року, попередня правова кваліфікація ч.2 ст. 305 КК України.
Постановою слідчого ОСОБА_5 від 11.09.2017 року в порядку ст.ст. 98, 100, 110 КК України: вилучені в ході проведення огляду речі, зокрема автомобіль марки «BMW 520D», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000102 .

Постановою слідчого ОСОБА_5 від 09.10.2017 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000102 .

Захиснику підозрюваного ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 305 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Під час розгляду клопотання слідчим доведено, що відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами від 11.09.2017 року тимчасово вилучений 11.09.2017 року у ході проведення огляду місця події автомобіль марки «BMW 520D», реєстраційний номер НОМЕР_1 має значення речового доказу у кримінальному проваджені №000102 та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Санкція ст. 305 ч.2 КК України передбачає застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, яке знаходиться на початковому етапі, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а тому клопотання про накладення арешту на вилучений 11.09.2017 року у ході проведення огляду місця події автомобіль марки «BMW 520D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №000102 прокурора відділу прокуратури області юриста 1 класу ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки «BMW 520D» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися та користуватися автомобілем.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її ухвалення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1