Справа №484/4869/14-к 25.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001318 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про скасування вироку на підставі угоди від 06.02.2015 р. відносно ОСОБА_6 у справі № 484/4869/14-к на підставі не виконання умов угоди,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання потерпілому ОСОБА_5 про скасування вироку на підставі угоди від 06.02.2015 р. відносно ОСОБА_6 у справі № 484/4869/14-к на підставі не виконання умов угоди.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілого.
Просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.09.2018 р. по справі № 484/4869/14-к провадження № 1-в/484/1/17 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі заявлене ним клопотання про скасування вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.02.2015 р., постановленого на підставі угоди про примирення.
Узагальнені доводи апелянта.
Вважає ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена зі значними порушеннями норм процесуального права, а відтак такою, що підлягає безумовному скасуванню.
Зазначає, що, усупереч вимогам ст. 476 КПК України, суд першої інстанції розглянув його клопотання без участі засудженого ОСОБА_6 , який є стороною угоди про примирення, затвердженої вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.02.2015 р. у справі № 484/4869/14-к.
На переконання апелянта, вказане порушення норм кримінально-процесуального права саме по собі вже є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що, відповідно до угоди про примирення, затвердженої вироком Первомайського міськрайонного суду від 06.02.2015 року, ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання виплатити йому моральну шкоду у розмірі 9 000 грн. до 01.08.2015 р.
При цьому, апелянт стверджує, що ОСОБА_6 до 01.08.2015 року грошові кошти у сумі 9 000 грн. йому не передавав та навіть не намагався передати ані особисто, ані через інших осіб. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначений факт до суду не було надано. У зв`язку з чим, він у 2015 році вже звертався з аналогічним клопотанням до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Проте, того разу вони з ОСОБА_6 домовилися про продовження строку виконання угоди про примирення до 20.12.2015 року. У зв`язку з чим, 07.10.2015 р. він звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду його клопотання, внаслідок чого, Первомайським міськрайонним судом ухвалою від 07.10.2015 р. його клопотання було залишено без розгляду. Проте, навіть після цього ОСОБА_6 йому кошти так і не сплатив у встановлений за погодженням між ними строк - до 20.12.2015 р.
Наголошує, що ОСОБА_6 угоду про примирення підписав добровільно, був обізнаний про наслідки її невиконання, у тому числі й щодо можливості притягнення до кримінальної відповідальності у разі її невиконання, проте коштів йому у визначений в угоді строк з урахуванням його продовження до 20.12.2017 р. не сплатив, жодного разу до нього з приводу сплати коштів не звертався, про продовження терміну сплати до вересня 2017 року не просив.
Отже, на переконання апелянта, ОСОБА_6 зі свого боку не вчиняв активних дій, спрямованих на відшкодування обумовлених угодою коштів у встановлений нею строк, не вживав жодних заходів щодо можливості сплати коштів частинами або щодо погодження з ним більш тривалого терміну сплати моральної шкоди.
Також апелянт вказує, що посилання на ту обставину, що ОСОБА_6 нібито передавав йому грошові кошти в сумі 9 000 грн., від яких він відмовився, не відповідають дійсності.
Стверджує, що ОСОБА_6 у день складання акту передачі грошових коштів, а саме, 12.09.2017 р., він взагалі не бачив і не міг бачити, оскільки він навіть до суду жодного разу не з`являвся, що підтверджується фактом розгляду його клопотання та ухвалення судом оскаржуваної ухвали за відсутності ОСОБА_6 а в дійсності, грошові кошти у сумі 9 000 грн. йому 12.09.2017 р. запропонувала особа чоловічої статі, яку він навіть не знає і яка, на його думку, є працівником поліції. При цьому, він дійсно відмовився отримувати ці кошти, оскільки вважає, що угода про примирення не була виконана ОСОБА_6 у встановлений строк, а відтак передача або не передача сторонніми особами йому коштів поза межами строку встановленого в угоді про примирення не змінює факту невиконання її обвинуваченим та не є підставою для відмови у задоволенні його клопотання.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
06.02.2015 р. у підготовчому судовому засіданні по кримінальному провадженню №0001318 між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_5 укладено угоду про примирення. учасники Обвинувачений та потерпілий дійшли угоди про можливість призначення обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 118 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. та виплати потерпілому моральної шкоди в розмірі 9 000 грн. до 01.08.2015 р.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав у повному обсязі, з узгодженою мірою покарання погодився, угода була добровільною, він цілком розумів свої права та наслідки укладення угоди, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, також розумів наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, та відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, і що виконання зобовязань іншою стороною в рамках цієї угоди залежить від дотримання ним закону та будь-якого положення складеної угоди.
Потерпілий ОСОБА_5 в присутності його представника адвоката ОСОБА_8 також розуміли наслідки угоди та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення та змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди, і, що виконання зобов`язань іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним закону і будь-якого положення укладеної угоди.
Угода про примирення підписана обвинуваченим ОСОБА_6 , його захисником ОСОБА_9 та потерпілими ОСОБА_5 , його представником ОСОБА_10 .
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2015 р. затверджено зазначену угоду про примирення та обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі, узгодженому сторонами угоди, із застосуванням ст. 69 КК України, 3 400 грн.
Зобов`язано ОСОБА_6 до 01.08.2015 р. виплатити потерпілому ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 9 000 грн.
30.12.2015 р. до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_5 про скасування вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2015 р., яким затверджено угоду про примирення, укладену 06.02.2015 р. між потерпілими ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001318 від 02.07.2014 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, з підстав невиконання обвинуваченим умов зазначеної вище угоди про примирення, а саме: не виплати обумовленої в угоді суми грошових коштів моральної шкоди 9 000 грн.
Відмовляючи у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 , суд послався на те, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що на виконання умов угоди обвинувачений ОСОБА_6 передавав йому грошові кошти в сумі 9 000 грн., однак він відмовився, про що було складено акт, який приєднано до матеріалів справи.
За такого, суд дійшов висновку про те, що потерпілий ОСОБА_5 не довів факту невиконання обвинуваченим ОСОБА_6 умов угоди про примирення, укладеної 06.02.2015 р. між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_5 .
Також суд зазначив, що, як видно із змісту акту передачі грошових коштів, ОСОБА_5 записав, що відмовляється від отримання від ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 9 000 грн. з причини несвоєчасної виплати.
З урахуванням викладеного, на переконання суду першої інстанції, відсутні підстави для скасування вироку.
Що стосується твердження потерпілого про несвоєчасну сплату грошових коштів і у зв`язку з цим проведення індексації даної суми, то суд дійшов висновку, що дане не заслуговує на увагу, оскільки умовами угоди не передбачено.
Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
За ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ч. 2 ст. 476 КПК України передбачено, що клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, розглядається в судовому засіданні за участю сторін угоди.
Як вбачається з журналу судового засідання від 12.09.2017 р. та оскаржуваної ухвали, усупереч наведеним вимогам КПК України, суд першої інстанції розглянув клопотання потерпілого ОСОБА_5 про скасування вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2015 р., яким затверджено угоду про примирення, укладену 06.02.2015 р. між потерпілими ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001318 від 02.07.2014 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, без участі засудженого ОСОБА_6 , який є стороною вказаної угоди про примирення.

Виходячи з положень ст. ст. 409, 412 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
П. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.
У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України.
З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції не може бути визнане законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.
При новому судовому розгляді необхідно усунути вказане істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити зібрані у справі докази та інші докази, які можуть бути подані під час нового судового розгляду, дати їм належну оцінку, і прийняти законне й обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування ухвали.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про скасування вироку на підставі угоди від 06.02.2015 р. відносно ОСОБА_6 у справі № 484/4869/14-к на підставі не виконання умов угоди, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
____________________ ____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3