АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/2609/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1915/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
- 02 червня 2004 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 23 грудня 2010 року по відбуттю строку покарання;
- 31 січня 2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21 січня 2016 року по відбуттю строку покарання,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 1 квітня 2016 року за правилами ч.2 ст. 75 КК України ( в ред. від 26.11.2015 року).
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 12 червня 2017 року в порядку ст. 539 КПК України визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з 16 травня 2017 року.
Згідно вироку, ОСОБА_8 23 березня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку № 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові, маючи намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих спонукань, суб`єктивно усвідомлюючи свої протиправні дії, ззаду підбіг до потерпілої ОСОБА_9 , 1937 року народження, та відкрито, шляхом ривка, із правої руки потерпілої вирвав господарчу сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, де знаходився жіночий гаманець, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності, із грошовими коштами у сумі 400 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 400 грн. 00 коп..
В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд. Посилається на невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, вказує на невірну кваліфікацію його дій та недопустимість деяких доказів по справі. Не визнаючи своєї провини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, зазначив, що докази по справі були одержані органами досудового слідства через застосування до нього незаконного фізичного та психічного впливу під час затримання . Ніякого грабежу він не вчиняв, а лише заволодів сумкою потерпілої, коли вона залишила її без нагляду. Це підтверджується відсутністю на сумці будь-яких ознак «ривка» а також його відбитків на ній. Отже не можна вважати речовим доказом сумку потерпілої. Як не вважає такими доказами взуття та рюкзак, вилучені у нього під час слідства. Потерпіла взагалі не пригадала як він був одягнений, а окрім її показів інших доказів у справі немає. Зокрема, відсутній відеозапис із камер спостереження, не допитаний судом свідок ОСОБА_11 , але суд посилається у вироку на ці докази.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , узгодивши позицію із обвинуваченим, змінила свої доводи і також просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав вказаних її підзахисним.
В апеляційній скарзі на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12 червня 2017 року обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати її та вирішити питання відповідно до закону. Зазначає, що вирок суду не набув законної сили , а тому в порядку ст. 539 КПК України суд не мав права розглядати подання Харківської УВП №27.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг на вирок суду, але підтримав апеляцію обвинуваченого на ухвалу суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є правильними.
При цьому, беручи до уваги те, що в судовому засіданні ОСОБА_8 по суті не визнав себе винуватим у вчиненні грабежу, суд дав належну оцінку його показам про обставини вчинення ним злочину, на яких він наполягав. Зміст показів ОСОБА_8 зводився до того, що він таємно викрав жіночу сумку, яка стояла на землі, а її власниця знаходилась на відстані близько 8 метрів та не спостерігала за його діями. Втікаючи з місця вчинення злочину він не чув жодних вигуків потерпілої. На такі обставини обвинувачений посилається і в апеляційній скарзі.
Проте доводи обвинуваченого спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді пояснила що в той день проходила біля будинку по вул.. Верхньо- Гиївській в м. Харкові , тримаючи в руках господарську сумку, в якій знаходився гаманець із грошима в сумі 400 гривень, пенсійне посвідчення та картка метрополітену. Обвинувачений підбіг ззаду, вихопив із її рук сумку та втік. Вона кричала вслід йому, вимагала зупинитися і пішла в той бік , куди він втік. Вона бачила, як нападник зупинився, обернувся так, що вона розгледіла його обличчя. Він порсався в сумці, а потім кинув її на землю й побіг далі. Документи були знайдені пізніше в кінці провулка Золотарівського.
Посилання обвинуваченого про обмову потерпілою, яка є особою похилого віку, не розуміє в повному обсязі зміст подій, що відбулись та не пам`ятає предметів його одягу, не дають підстав вважати дані нею по справі показання сфальсифікованими та такими, що свідчать про обмову. Суд дав належну оцінку стабільності, послідовності та категоричності тверджень потерпілої ОСОБА_9 по суті справи, які знайшли підтвердження іншими доказами, про що обґрунтовано зазначено у вироку суду.
Зокрема, покази потерпілої підтверджуються фактом впізнання потерпілою ОСОБА_9 серед інших пред`явлених на впізнання 4-х осіб по зовнішнім даним ОСОБА_8 , як особу, яка 23 березня 2016 року відкрито шляхом ривка вихопила її сумку, зафіксованим в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 01 квітня 2016 року (а.с.76-79, т.1).
Покази потерпілої об`єктивно підтверджуються даними протоколу огляду місця події від 23 березня 2016 року - біля будинку АДРЕСА_2 , де вказала потерпіла ОСОБА_9 , на неї було вчинено напад(а.с. 69, т1); даними протоколу огляду місця події від 23 березня 2016 року, відповідно до якого біля будинку №15 по пров. Золотаревському у м. Харкові був виявлений гаманець бордового кольору, всередині якого виявлено пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , картка КБ «Приватбанку» № НОМЕР_2 на її ім`я(а.с.70, т1).
Окрім того, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується й іншими доказами у справі :
- даними слідчого експерименту, проведеного 26 квітня 2016 року з участю підозрюваного ОСОБА_8 , який вказав на ділянку місцевості біля будинку 92 по вул. Верхньо-Гиївська в м. Харкові, та зазначив, що саме на цьому місті знаходилась господарча сумка, біля якої нікого не було, та він викрав цю сумку, і вказав напрямок, в якому він втік, зафіксованим в протоколі, а також фототаблиці до цього протоколу( а.с.71-75,т.1). Вказаним підтверджується перебування ОСОБА_8 на місті події, що узгоджується в цій частині з показаннями потерпілої;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що був присутнім у якості понятого при проведенні впізнання, в ході якого потерпіла ОСОБА_13 серед інших пред`явлених осіб впізнала ОСОБА_8 , який вирвав у неї сумку.В ході проведення вказаних слідчих дій будь-яке насильство до ОСОБА_8 не застосовувалось, слідів тілесних ушкоджень у нього не було, заперечень він не висловлював;
- даними огляду місця події, зафіксованими в протоколі від 01 квітня 2016 року, з участю понятих, у тому числі ОСОБА_14 , відповідно до якого у кабінеті слідчого у ОСОБА_8 за письмовою згодою останнього вилучені кросівки «Адідас» білого кольору, рюкзак, мобільний телефон «Нокіа», з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 , як речі, які були у нього в момент вказаних подій(а.с. 85-89. т.1);
- речовими доказами, оглянутими в судовому засіданні рюкзаком багатокольоровим, мобільним телефоном, кросівками білого кольору. Вказані речі рюкзак та кросівки, належні ОСОБА_8 , відповідають наданому потерпілій опису речей, які були у нього під час вказаних подій. В суді обвинувачений підтвердив, що вказані речі належать йому;
- даними роздруківки оператора мобільного зв`язку «Київстар» про зв`язок з номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , належного ОСОБА_8 , з якої вбачається, що абонент вказаного номеру23.03.2016 року о 14 год. 51 1 хвил. перебував в азимуті базових станцій 7721, 7722,7723, розташованих по вул.Єлізарова, 79, (а.с.115-118, т.1). Вказане узгоджується з перебуванням ОСОБА_8 близько 15 год. поблизу будинку № 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтуються на вибірковому, а не всебічному аналізі доказів по справі та містять ряд посилань, які не відповідають матеріалам справи.
Як видно із вироку, суд визнав недопустимими доказами протокол огляду CD-R- диску їз записом з камер відеоспостереження від 23.3.2016 за адресою: м. Харків, пров. Шпаківський, 19, визнаний постановою слідчого речовим доказом. Суд також не прийняв наданий стороною обвинувачення протокол впізнання 01 квітня 2016 року свідком ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, яку він бачив 23 березня 2016 року за адресою: м. Харків, Верхньо-Гиївська, 92.Явка в судове засідання вказаного свідка стороною обвинувачення не була забезпечена, ухвали про привід не були виконані, внаслідок чого не виявилось можливим допитати свідка безпосередньо в суді.
Доводи ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів фізичного впливу з боку працівників поліції перевірялись як органами прокуратури , так і судом , і обґрунтовано визнані безпідставними з наведенням у вироку відповідних мотивів такого рішення, яким надано оцінку й тим доказам , на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого. Так , захистом не доведено, що будь-який із наведених судом у вироку доказів був отриманий внаслідок істотного порушення прав обвинуваченого або інших осіб. Як вбачається із довідки Харківської УВП №27 при огляді медичним працівником установи, до якої він прибув , ОСОБА_8 мав задовільний стан здоров`я та скарг не заявляв( а.с. 8 т. 2).
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні був допитаний як свідок ОСОБА_14 , знайомий ОСОБА_8 .. Він бачив як Кругового заводили в кабінет слідчого, де були оперативні працівники поліції, він вийшов відтіля пом`ятий, в пилюзі, брудний, проте якихось тілесних ушкоджень він на ньому не бачив. Оскільки свідок ОСОБА_14 не був очевидцем застосування до ОСОБА_8 насильства, його показання в цій частині суд обґрунтовано не прийняв до уваги, так як вони не знайшли в судовому засіданні об`єктивного підтвердження іншими доказами.
Разом із тим свідок ОСОБА_14 , пояснив, що був присутнім у якості понятого при вилученні у ОСОБА_8 його речей - рюкзака, кросівок, мобільного телефону з сим-картою, який при цьому зазначив, що вказані речі були у нього під час вчинення злочину.
З огляду на приятельські відносини свідка з обвинуваченим, достовірність його показів, що свідчать на користь обвинувачення, не викликає сумніву.
Кваліфікація судом злочинних дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України є правильною.
З урахуванням викладеного, твердження апелянтів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними, а тому апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають.
Як вбачається із вироку, судом в його резолютивній частині не зазначено початок строку відбування покарання, що на думку колегії суддів є опискою. Із заявою про уточнення вироку в цій частині до суду звернулась Харківська установа виконання покарань №27. Судом зазначене питання було вирішено в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України та визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з дати постановлення вироку, тобто з 16 травня 2017 року.
Колегія суддів не погоджується із таким рішенням, оскільки воно суперечить висновкам суду про перебування обвинуваченого під вартою з 1 квітня 2016 року. Тому початком строку відбування покарання ОСОБА_8 є саме ця дата.
Заслуговують на увагу й доводи обвинуваченого про неправильне застосування процесуального порядку вирішення вказаного питання судом, оскільки положення ст. 537, 539 КПК України поширюються на судові рішення, які набрали законної сили.
Тому апеляційна скарга обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12.06.2017 року підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Судом враховано конкретні обставини злочину та його характер, особу обвинуваченого, який був раніше двічі судимий за умисні корисливі злочини, не працює, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Обтяжуючими обставинами суд правильно визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, пом`якшуючих обставин немає.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі. Підстав вважати надто суворим призначене обвинуваченому покарання колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів вважає необхідним за правилами ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 1.04. 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
З урахуванням викладеного, керуючись, ст.ст. 404,405,407, 408, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року залишили без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 16 травня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12.06.2017 року задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12.06.2017 року скасувати.

Вважати початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з 1 квітня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 1.04. 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.

Головуючий-
Судді