Справа № 740/937/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1082/2017
Категорія - ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 17 квітня 2007 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; - 11 квітня 2008 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; - 20 вересня 2013 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 листопада 2013 року вирок змінено - за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі; - 22 травня 2017 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та не відбутого покарання за попереднім вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 травня 2017 року у виді 2 місяців арешту, що згідно ст. 72 КК України відповідає 2 місяцям позбавлення волі, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з моменту його затримання - з 18 січня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його тримання під вартою з 18 січня 2017 року по 21 червня 2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, повторно 18 січня 2017 року близько 01-00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні будинку «Кабана» ресторації « ОСОБА_8 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення викрадення чужого майна, з корисливим мотивом, повторно, здійснив викрадення телевізора марки «LG», модель М1994D, вартістю 4000 грн., належного ФОП ОСОБА_9 , після чого вийшов з приміщення будинку «Кабана» ресторації « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його протиправні дії помічені охоронцем ресторації «Хутір Рибацький» ОСОБА_10 , який його окликнув з метою зупинки, на слова охоронця не відреагував та продовжував рухатись в напрямку виходу з території ресторації з викраденим майном-вищезазначеним телевізором, але зрозумівши, що територія огороджена та що він може бути зупинений охоронцями, викрадений телевізор марки «LG», модель М1994D, вкинув у річку В`юниця. Таким чином ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони ресторації «Хутір Рибацький».

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також просить зарахувати йому за правилами ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання по день вступу вироку у закону силу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оговорив себе під тиском прокурора, який обіцяв не суворе покарання, насправді вважає, що його вина не доведена, оскільки в основу вироку суд поклав показання офіціантки, яка не бачила самого факту викрадення ним телевізора, а лише знає це від охоронників, тоді як останній також не показав, що бачив як він ніс телевізор, а лише чув характерний звук об лід, тому вважає, що всі сумніви та протиріччя мають трактуватися на його користь.

Разом з тим вважає, оскільки на момент його затримання діяв закон про зарахування строку попереднього ув`язнення із розрахунку день за два, то до нього має бути застосовано положення такої редакції закону по день вступу вироку у законну силу.

Не погодившись із апеляційною скаргою обвинуваченого прокурор у кримінальному провадженні подав заперечення, просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін з підстав його обґрунтованості та законності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів її безпідставності, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково, зокрема в частині викрадення телевізора, який він сховав під куртку і став виходити, але на вулиці його окликнув охоронець з вимогою зупинитись, на що він не відреагував, йшов далі, а потім телевізор скинув у річку.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що такі покази в суді першої інстанції він давав, оскільки прокурор його запевнив, що він отримає мінімальну міру покарання. Він телевізор не викрадав і ніхто не бачив, що він це зробив.

Попри таку позицію обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вина його підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції доказів.

Зокрема, згідно протоколу огляду місця події в будинку зі зрубу, розташованого на території ресторану „ ІНФОРМАЦІЯ_2 , зафіксовано металеве кріплення для телевізора, на якому відсутній телевізор (а.п. 45-46). Довідкою ФОП ОСОБА_9 від 18.01.2017 року підтверджується перебування на його балансі телевізора марки „LG, модель М1994D, вартістю 400 грн. (а.п. 37).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 18.01.2017 року обвинувачений добровільно показав будиночок на території ресторації, де він викрав телевізор, напрямок його руху з телевізором та місце під мостом, куди він його викинув (а.п. 63-66), даний протокол ним підписаний, ніяких зауважень чи застережень не заявлялося.

З огляду на що, колегія суддів розцінює змінену позицію обвинуваченого щодо невизнання вини захисною версією, метою якої є уникнення законної відповідальності, а його твердження стосовно тиску з боку прокурора є непереконливими, оскільки вони не підтверджені жодним допустимим доказам та суперечать його поведінці в ході досудового розслідування, зокрема слідчого експерименту, де він давав послідовні та логічні показання, які узгоджуються з усіма дослідженими доказами. Зокрема, з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , наданими суду першої інстанції, які підтвердили факт перебування ОСОБА_6 у їх закладі та затримання його на території ресторації після того, як він викинув у річку викрадений ним телевізор. Тим більше, з моменту його затримання йому було забезпечено право на захист і всі слідчі дії проводилися за участю захисника.

Таким чином, колегія суддів приходить переконання, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння 18.01.2017 року за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, пов`язане із незаконним посяганням на приватну власність і має підвищений рівень суспільної небезпеки, враховано судом і відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і відбував покарання, проте на шлях виправлення не став, що судом розцінено як схильність до вчинення кримінально-караних дій, має постійне місце проживання, за яким скарг на нього не поступало, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога, має на утриманні малолітню дитину. Враховано судом і те, що злочин не було доведено до кінця, внаслідок чого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті, разом з тим, враховуючи вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.05.2017 року, остаточне покарання судом було вірно призначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України із урахуванням положень ст. 72 КК України.

Так само суд обґрунтовано, відповідно до положень ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_6 строк тримання його під вартою з моменту затримання 18.01.2017 року саме по 21.06.2017 року, коли положення зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку день за два, втратили свою чинність. Саме з цих підстав не підлягає задоволенню і його апеляційна вимога з даного приводу.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4