Справа № 529/308/18
УХВАЛА
Іменем України
23 квітня 2018 року смт. Диканька

Слідчий суддя Диканського районного суду Полтавської області:

ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні районного суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність заступника начальника СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_4 у своїй скарзі вказує, що 30 березня 2018 року він, як захисник підозрюваного ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000198, подав заступнику начальника СВ Диканського ВП Миргородського ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 клопотання в порядку ст. 220 КПК України про проведення допиту у якості свідка уповноваженої особи Національного агенства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) з приводу обставин складання ОСОБА_6 електронної декларації, її подачі та можливого невідображення або стирання внесених ОСОБА_6 до неї відомостей внаслідок неналежної роботи Єдиного державного реєстру декларацій.

Однак, вказує скаржник, 16 квітня 2018 року на його поштову адресу надійшла постанова заступника начальника СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 03 квітня 2018 року про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання.

Посилаючись на те, що вказана постанова слідчого є необгрунтованою та незаконною, адже відповідно до законодавства саме слідчий зобов`язаний збирати докази на підтвердження чи спростування вини особи, проводити всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин, викладених у клопотанні сторони захисту, чого слідчим не було зроблено, скаржник просить визнати незаконною бездіяльність заступника начальника СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 та зобов`язати його провести слідчі (процесуальні) дії, вказані у його, скаржника клопотанні від 30.03.2018 року у розумні строки.

При розгляді справи в судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 вимоги підтримав та просив їх задоволити з обставин, викладених у скарзі та в судовому засіданні.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував. Вказав, що в ході досудового розслідування від НАЗК було отримано декларацію ОСОБА_6 та додаток до неї, в якому із зазначенням конкретного часу було вказано кожну дію суб`єкта декларування у Єдиному державному реєстрі декларацій. В ході вивчення відомостей, вказаних у додатку до декларації, не було виявлено будь-яких даних про збої системи, водночас були наявні відомості про попередній перегляд ОСОБА_6 поданих ним відомостей, подальше натиснення ним кнопки "Подати документ" та кнопки "Вийти". Таким чином, обставини заповнення ОСОБА_6 декларації були встановленими та не потребували додаткового підтвердження шляхом проведення допитів уповноважених осіб НАЗК. Крім цього, описані скаржником у його клопотанні від 30.03.2018 року обставини, можуть бути підтверджені або спростовані в ході проведення працівниками НАЗК повної перевірки декларації ОСОБА_6 , яка призначена в ході досудового розслідування. Посилаючись на вказані обставини, просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Розглянувши матеріали скарги, вислухавши доводи скаржника, прокурора, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні скаргу на постанову слідчого скаржник ОСОБА_4 подав у десятиденний строк з моменту отримання ним копії вказаної постанови, що відповідає положенням ст. ст. 303, 304 КПК України, та яка відповідно до положень ч. 1 ст. 306 КПК України розглядається слідчим суддею місцевого суду.

З наявного у матеріалах справи клопотання скаржника від 30.03.2018 року про допит у якості свідка уповноваженої особи НАЗК вбачається, що обгрунтування вказаного клопотання зводилося до того, що НАЗК офіційно визнало неналежне функціонування у березні та квітні 2017 року Єдиного державного реєстру декларацій, що є підставою для допиту уповноваженої особи НАЗК з приводу складання, подачі ОСОБА_6 декларації та можливого невідображення чи видалення відомостей, які той вносив до неї.

Із доданої скаржником до вказаного клопотання інформації НАЗК вбачається, що вказаним органом дійсно було визнано неналежне функціонування у березні та квітні 2017 року Єдиного державного реєстру декларацій, однак із цієї інформації також видно, що НАЗК визнало неналежне функціонування цього реєстру поважною причиною саме несвоєчасного подання особою декларації і взагалі нічого не вказало про те, що збої у системі призводили чи могли призвести до незбереження або видалення відомостей із вчасно поданих та зареєстрованих у системі декларацій, якою, зокрема, являється і декларація ОСОБА_6 .

Із наданих на запит слідчого судді та досліджених ним матеріалів кримінального провадження № 0000198 відносно ОСОБА_6 за ст. 366-1 КК України вбачається, що у матеріалах цього кримінального провадження міститься надана у передбаченому законом порядку Національним агенством з питань запобігання корупції електронна щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, подана ОСОБА_6 та опублікована на офіційному веб-сайті НАЗК 31 березня 2017 року із повним обсягом інформації, яка зазначається декларантом при складанні та поданні декларації.

У додатку до вищезазначеної декларації, який також міститься в матеріалах кримінального провадження, вказано послідовність дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій, а саме ОСОБА_6 із зазначенням дати та часу цих дій.

У вказаному додатку до декларації відсутні будь-які відомості про неналежну роботу Єдиного державного реєстру декларацій, збій системи чи помилки внаслідок такого збою. З цього додатку, зокрема вбачається, що ОСОБА_6 перед подачею декларації, попередньо переглядав внесені до неї відомості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 не повідомляв слідчого ні усно, ні письмово про те, що при заповненні ним декларації виникали якісь збої чи помилки в системі, або не зберігалися вказані ним відомості.

З аналізу положень норм ст. ст. 9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме слідчим або прокурором. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження, положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч. 2 ст. 223 КПК України).

Зазначене свідчить про право слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Вищевказані обставини в їх сукупності дають підстави вважати встановленими обставини заповнення та подачі ОСОБА_6 декларації та такими, що не потребують додаткового підтвердження шляхом допиту уповноважених осіб НАЗК.

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що начальник слідчого відділу Диканського відділення поліції звернувся до НАЗК з проханням про проведення повної перевірки декларації ОСОБА_6 , що подавалася ним за 2016 рік, результати якої ще не надійшли, а тому враховуючи те, що в ході проведення працівниками НАЗК цієї перевірки можуть бути підтверджені або спростовані вказані ОСОБА_4 у клопотанні обставини, слідчий суддя дійшов висновку про необгрунтованість та передчасність поданого ним клопотання про допит з приводу цих обставин у якості свідка уповноваженої особи НАЗК та вважає, що слідчий, встановивши вказані вище обставини, обгрунтовано прийняв постанову про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що у клопотанні від 30.03.2018 року про проведення допиту у якості свідка уповноваженої особи НАЗК не було вказано ні прізвища, ім`я та по батькові цієї особи, ні її посади, ні її місця проживання чи знаходження, ні засобів зв`язку з нею.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що винесена слідчим у рамках кримінального провадження № 0000198 постанова від 30.03.2018 року про відмову у задоволенні клопотання скаржника про допит у якості свідка уповноваженої особи НАЗК є вірною та обгрунтованою, а тому враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважає за необхідне відмовити у повному обсязі в задоволенні скарги ОСОБА_4 за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 9, 223, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність заступника начальника СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 відмовити за безпідставністю.

Копію ухвали надати учасникам судового провадження.

Ухвала згідно ч. 3 ст. 307, ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Диканського районного суду Полтавської області ОСОБА_1