Ухвала
іменем україни

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ст. 128 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 420 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при ухваленні вироку в повній мірі не врахував ступеню тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, їх наслідків, та призначив необґрунтовано м`яке покарання.

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 119 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ст. 128 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 119 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- ст. 128 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 лютого 2015 року в період часу з 08.30 год. до 11.00 год., перебуваючи на території об`єкту незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату, що будується», неподалік с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, здійснював організацію та проведення екстремальних стрибків на мотузці з висотної труби (роупджампінг), не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Так, ОСОБА_5 не вжив усіх необхідних заходів щодо забезпечення безпеки стрибаючих осіб шляхом ретельної перевірки спорядження/обладнання, що використовувалось під час екстремальних стрибків на мотузці з висотної труби (роупджампінг), внаслідок чого під час використання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наданого останнім спорядження 15 лютого 2015 року близько 10.30 год. на території вказаного об`єкту здійснили парний стрибок з башти, висотою близько 50 м, проте мотузка обірвалась і потерпілі впали на землю, отримавши тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_8 помер у лікувальному закладі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника, які заперечили проти скарги прокурора та підтримали свою скаргу, уточнивши прохання про зміну судового рішення через пом`якшення покарання, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги засудженого та підтримав свою скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119, ст. 128 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів засудженого та прокурора, наведених у касаційних скаргах, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на певний строк, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття та часткового відшкодування шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також дані про особу засудженого, зокрема те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, має молодий вік. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд врахував власне бажання потерпілих здійснити стрибок.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженому покарання справедливим, підстав уважати його надмірно суворим чи м`яким, як про це зазначено в касаційних скаргах, не вбачається.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та прокурора залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3