Ухвала
іменем україни

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

за касаційними скаргами прокурора на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року та захисника засудженого на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001699 щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України на 9 років позбавлення волі.

Вирішені питання про речові докази та судові витрати і цивільний позов у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнаний винуватим в закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України. Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 приблизно о 20 год. 30 хв. 12 листопада 2014 року, з метою придбання спиртних напоїв, прийшли до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , проте отримавши відмову у видачі спиртного, ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діставши з внутрішньої кишені своєї куртки кухонний ніж, наніс ним не менше чотирьох ударів потерпілій, після чого місце вчинення злочину залишив. Смерть потерпілої не настала лише з незалежних від волі ОСОБА_7 обставин.
В результаті таких дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, отримала рани на лівій поверхні кінцівки, які заподіяно гострим колюче-ріжучим предметом, які за критерієм небезпеки для життя відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; чотири рани на животі, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженням печінки, шлунку та тонкого кишківника, заподіяні гострим колюче-ріжучим предметом, які за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Крім того, у потерпілої виявлено рану на голові, заподіяну тупим предметом з обмеженою поверхнею, яка за критерієм небезпеки для життя відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі захисник засудженого ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну, на його думку, оцінку доказів, не взяття до уваги окремих доказів, що призвело до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Кваліфікацію дій підзахисного вважає невірною, оскільки злочин вчинено в стані сильного душевного хвилювання, яке виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілої. наголошує на відсутності доказів, що його підзахисний мав намір на вбивство потерпілої. Не погоджується з висновком експерта. Вважає, що суди безпідставно відмовили в задоволенні обґрунтованого клопотання про допит експертів.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Ухвалу апеляційного суду вважає такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції не перевірив всі доводи апеляцій засудженого та його захисника, вичерпних відповідей на них не надав. Зазначає, що апеляційний суд, у порушення вимог закону, належним чином не повідомив потерпілу про дату та час апеляційного розгляду і розглянув справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу державного обвинувача та заперечував проти скарги сторони захисту; захисника, який підтримав касаційні скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку захисника, оцінка, доказів та невзяття до уваги окремих доказів, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність цих порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в районному суді. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Як убачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за викладених у ньому обставин, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, є допустимими.

Зокрема, суд першої інстанції проаналізував показання засудженого, який вину визнав частково, не заперечував факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень ножем, однак зазначив, що наміру на вбивство не мав, після того як потерпіла відмовила дати в борг горілки й почала обзивати його образливими словами, він дістав ніж і в нього стався провал в пам`яті, сам момент нанесення тілесних ушкоджень не пам`ятає, отямився коли побачив кров і почув стук у двері.

Досліджено судом і показання потерпілої ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_7 іноді купував у неї горілку та заборгував кошти. 12.11.2014 року прийшов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Коли вона відкрила двері ОСОБА_7 напав на неї та почав наносити удари ножем в область живота, а ОСОБА_8 закривши двері на ключ, взяв її ззаду й почав утримувати та закривати рот. Під час нанесення ударів вона намагалася з ними боротися та кричати. Почувши стук у двері нападники вибігли в спальню звідки повистрибували з вікна на вулицю.
Взято до уваги і показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сусідів потерпілої, які повідомили, що почули крики та стукіт, які доносилися з квартири ОСОБА_9 . ОСОБА_10 почав стукати у двері, при цьому говорив, що викличе міліцію. Після цього, почув гупання, а через деякий час двері відчинила потерпіла, яка була вся в крові та повідомила, що на неї напали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які втекли через вікно. Викликав швидку та міліцію. При переодяганні потерпілої у неї були виявлені в області живота колото-різані рани.
Зазначено і про показання свідка ОСОБА_8 , який показав, що він із ОСОБА_7 прийшли до ОСОБА_12 взяти горілки, останній почав вмовляти її щоб дала їм ще горілки в рахунок раніше залишеного телефону, на що та відмовила, а потім почала лаятись та ображати їх. В ході суперечки ОСОБА_7 ударив ОСОБА_12 у живіт, після чого вона одразу почала сильно кричати, а він злякавшись закрив їй рота рукою. Чи наносив у цей час ОСОБА_7 ще удари не пам`ятає, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння. В цей час хтось почав сильно стукати в двері та вимагати відчинити, після чого вони з ОСОБА_7 через вікно повистрибували на вулицю.
Належно оцінено судом і показання свідка ОСОБА_13 лікаря судово-медичного експерта про те, що на підставі дослідження медичних документів ним було зроблено висновок про отримання потерпілою ОСОБА_9 легких та тяжких тілесних ушкоджень. До групи тяжких тілесних ушкоджень належать рани на животі, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженнями внутрішніх органів, які утворилися від удару колюче - ріжучим предметом. Вказані рани мають приблизно один напрямок ранових каналів, що вказує на цілеспрямованість ударів. Зазначив, що без вчасного надання медичної допомоги при вказаних тілесних ушкодженнях, смерть потерпілої неминуче настала б через період часу, який міг бути від декількох годин до декількох десятків годин.
Правильно покладено в основу вироку і показаннями свідка ОСОБА_14 завідуючого хірургічним відділенням Скадовської ЦРЛ, який повідомив про те, ОСОБА_9 скаржилася на болі в животі, де були наявні численні рани, також були наявні рани на лівому плечі та лівому ліктьовому суглобі. Потерпілу було прооперовано. Крім того, у неї також були ушкодження внутрішніх органів, а саме: різані рани на лівій долі печінки, декілька ран в області кишківника, одна рана в області великого сальника. Зазначив, що вказані рани є смертельними й без вчасного надання кваліфікованої медичної допомоги невідворотно настала б смерть потерпілої. Також зауважив, що на його думку удари були сильні, так, як було пробито черевну порожнину й пошкоджено внутрішні органи.
Також судом належним чином оцінено показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Проаналізовано судом і процесуальні докази у провадженні, а саме: протоколи огляду місця події з фототаблицею; рапорт оперативного чергового; заяву про початок кримінального провадження; протоколи слідчих експериментів; висновок експерта щодо наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої; протокол затримання; висновок експерта, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено садно на носі та двоє саден на лівій щоці, які спричинені тупими предметами з обмеженою поверхнею, можливо нігтями рук, за давністю утворення можуть відповідати 12.11.2014 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначене підтверджує покази потерпілої про її намагання чинити опір під час заподіяння останнім відносно неї протиправних дій.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство потерпілої. Про те, що ОСОБА_19 діяв саме з прямим умислом направленим на позбавлення життя ОСОБА_9 , свідчать обставини спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а саме: їх кількість (не менше 4 ударів) та інтенсивність і силу з якою вони задавались, локалізація та характер виявлених ушкоджень, у тому числі в області життєво важливих органів тіла (печінка, шлунок, тонкий кишківник), використання в якості знаряддя вчинення злочину ножа, який приніс із собою.
Також, обвинувачений припинив наносити удари ножем потерпілій не за власною волею, а після того, як почув стукіт в двері з вимогою їх відчинити та повідомленням про виклик міліції. Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений з місця події втік не надавши потерпілій допомоги.

У вироку суд проаналізував і дав належну оцінку всім розглянутим в судовому засіданні доказам, які у своїй сукупності доповнюють один одного та враховуючи спрямованість і силу нанесених ударів, суд вірно дійшов висновку, що дії ОСОБА_19 носили умисний характер на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й тяжким емоційним станом винного, який значною мірою звужував його здатність усвідомлювати свої дії або керуватися ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за вказаною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути, як фізичне (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (погроза завдання фізичної, моральної чи майнової шкоди, тощо). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Будь який афект припускає не взагалі стан хвилювання, який у багатьох випадках присутній під час вбивства, заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження на ґрунті особистих неприязних стосунків, а стан сильного душевного хвилювання. Відсутність такого виключає стан фізіологічного афекту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі безпосередніх показань потерпілої, обвинуваченого та свідків, ОСОБА_20 до ОСОБА_7 ні під час вчинення останнім кримінального правопорушення, так і до цього ніякого протизаконного насильства (фізичного, психологічного), систематичного знущання чи тяжкої образи не застосовувала.
Також з висновку судово-психіатричного експерта, вбачається, що на момент вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та у стані фізіологічного афекту не перебував.
Зважаючи на викладене, доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій винного, та вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, внаслідок тяжкої образи з боку потерпілої, безпідставні.
Враховуючи зазначені обставини у сукупності з іншими доказами та матеріалами кримінального провадження, дії ОСОБА_7 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Правильно, відповідно до вимог ст. 65, ч. 3 ст. 68 КК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , обставин, що обтяжують покарання, та за відсутності тих, що його пом`якшують, засудженому призначене покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог КПК України.

Ухвалами апеляційного суду від 7 листопада 2016 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника та засудженого (том №3 а. к. п. 235, 236).

Вказані ухвали направлені всім учасникам судового провадження, у тому числі і потерпілій, що підтверджується супровідними листами від 7 листопада 2016 року, які наявні в матеріалах провадження (том №3 а. к. п. 237, 238).

Ухвалою апеляційного суду від 7 листопада 2016 року апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 призначено на 10 годину 30 листопада 2016 року.

Ухвали направлена всім учасникам судового провадження, у тому числі і потерпілій, що підтверджується супровідним листом від 7 листопада 2016 року (том №3 а. к. п. 240).

З матеріалів провадження убачається, що в судовому засіданні 30 листопада 2016 року розгляд кримінального провадження було відкладено на 10 год. 5 грудня 2016 року, про що всі учасники процесу, в тому числі і потерпіла повідомлялися (том №3 а. к. п. 242).

Судове засідання призначене на 5 грудня 2016 року було відкладено, в зв`язку з не доставкою обвинуваченого, на 10 год. 12 грудня 2016 року, про що всі учасники процесу, в тому числі і потерпіла повідомлялися (том №3 а. к. п. 247).

Судове засідання призначене на 12 грудня 2016 року було відкладено на 10 год. 19 грудня 2016 року, про що всі учасники процесу, в тому числі і потерпіла повідомлялися (том №3 а. к. п. 250).

Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, безпідставні доводи прокурора про порушення вимог закону через проведення апеляційного розгляду відсутності потерпілої.

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах провадження і доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Апеляційний суд переглядаючи справу в апеляційному порядку, належним чином перевірив всі доводи апеляцій, в тому числі і щодо незаконності засудження, неправильної кваліфікації дій винного, невзяття до уваги ряду доказів, та неналежної їх оцінки, надав на них вмотивовані відповіді. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3