АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2123/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 01.07.2016 року вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено попередній - тримання під вартою в Київському СІЗО №13 Управління Державної пенітенціарної служби у м.Києві та Київській області.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обраховано з 17.02.2016 року.

Строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_6 , зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2016р., ухвалено виконувати самостійно.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, призначити ОСОБА_6 покарання більш м`яке. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував ще як одну пом`якшуючу обставину, активне сприяння у встановленні істини в суді, оскільки він на протязі всього слідства давав правдиві показання, які є логічними та послідовними. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його стан здоров`я та те, що потерпіла пробачила його та просила суд першої інстанції не застосовувати до нього тяжку міру покарання.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що призначене йому покарання, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм змістом є дуже суворим у зв`язку з чим підлягає вирок зміні в частині призначеного покарання.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 15.02.2016 р., приблизно о 05 год. 55 хв., знаходячись на території парку «Інтернаціональний», розташованого по пр. Л.Курбаса, 8 в м. Києві, помітив ОСОБА_9 , яка слідувала по тротуару, тримаючи в лівій руці жіночу сумку.
Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, а також маючи при собі заздалегідь принесений ніж, ОСОБА_6 вирішив незаконно заволодіти майном ОСОБА_9 , шляхом вчинення на неї нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останньої.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_6 направився слідом за ОСОБА_10 , і наздогнавши останню, з метою подолання можливого опору потерпілої, дістав з кишені свій ніж, після чого, схопив ОСОБА_9 правою рукою за куртку, та направив лівою рукою його лезо в сторону тулуба останньої. Погрожуючи ОСОБА_9 фізичною розправою, ОСОБА_6 наказав віддати йому мобільний телефон. ОСОБА_9 , усвідомлюючи можливість застосування ОСОБА_6 насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, не рухалась, повернувшись до останнього обличчям.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_6 повторив свою вимогу віддати йому належне їй майно, а ОСОБА_9 , побоюючись за своє життя та здоров`я, дістала з кишені своєї куртки мобільний телефон «Флай», вартість якого згідно висновку спеціаліста ПП «Юридична контора Малецького», становить 1647 гривень, в корпусі якого знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», ціною 20 гривень, на рахунку якої знаходилось грошові кошти у сумі 2 грн., та сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», ціною 20 грн., на рахунку якої грошей не було, а також карта пам`яті, об`ємом 8 Гб, вартістю 50 грн., а всього майна на загальну суму 1739 грн.

Заволодівши чужим майном, шляхом розбою, яке належить ОСОБА_9 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1739 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу /розбій/.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку лікаря - нарколога, психіатра не перебуває, характеризується посередньо, стан його здоров`я, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.

Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений вироком Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, при цьому вчинив новий злочин, покарання за який належить відбувати реально, в даному випадку принципи поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не застосовуються, а кожний вирок виконується самостійно.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4