Ухвала
іменем україни
08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження № 1-в/556/558/2016 (справа № 556/872/16-к) за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та проживаючого в

АДРЕСА_1 ,

громадянина України,

за заявою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_5 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 26 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2, 69, 70 ч. 1, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна з іспитовим строком на 3 роки.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням скасовано. Призначено ОСОБА_5 за ст. 307 ч. 1, 307 ч. 2, 69, 70 ч. 1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_6 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області із заявою про застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення останньому наполовину невідбутої частини покарання, яку ухвалою суду від 11 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 оскаржили таке рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

У касаційних скаргах засуджений та захисник просять зазначені ухвали судів обох інстанцій змінити та застосувати до ОСОБА_5 положення статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скоротивши наполовину невідбуту частину покарання. Вважають, що судами обох інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та зроблено помилковий висновок про те, що до ОСОБА_5 не може бути застосовано вищезазначені положення закону про амністію.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року № 1185-VII (далі Закон) передбачено скорочення наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону. При цьому, стаття 11 вказаного Закону встановлює, що особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, зі змісту вказаних положень Закону вбачається, що скорочення наполовину невідбутої частини покарання, передбачене статтею 6 Закону, могло бути застосоване до ОСОБА_5 лише у випадку, коли б він на день набрання чинності вказаним законом (на 19 квітня 2014 року) був засудженим і вже відбував покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що станом на 19 квітня 2014 року засуджений ОСОБА_5 покарання в місцях позбавлення волі не відбував, у зв`язку із чим у суду першої інстанції, який розглядав заяву захисника ОСОБА_6 , не було підстав для задоволення такої заяви захисника та скорочення наполовину невідбутної частини покарання ОСОБА_5 .

Доводи касаційних скарг засудженого та захисника, які аналогічні доводам їх апеляційних скарг, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам провадження та не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

З такими висновками судів обох інстанцій погоджується і колегія суддів. Сама по собі обставина того, що ОСОБА_5 вчинив злочини, за які його засуджено, до 19 квітня 2014 року не дає підстав для застосування до нього положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

При розгляді апеляційних скарг захисника та засудженого суд апеляційної інстанції їх доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував.

Ухвали судів обох інстанцій відповідають вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги та зміни ухвал судів обох інстанцій не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :
ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3