Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/646/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Копичинецької ВК №112 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні з Копичинецькою ВК №112 в залі суду в селищі Гусятин клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дунів, Заліщицького району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, не одруженою, до засудження не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України.
Засудженого: 10.11.2014 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 06.01.2016 року зараховано в строк призначеного покарання за вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10.11.2014 року строк попереднього ув`язнення -73 (сімдесят три) дні у відповідності до ст.72 ч.5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі, -
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Крім того, засуджений показав, що він щиро покаявся в скоєних ним злочинах. Своєю поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення. Також вказав, що рішення комісії Копичинської ВК №112 про відмову в застосуванні до нього вказаної заохочувальної норми не оскаржував. Повторно із заявою про застосування до нього заохочувальної норми у вигляді умовно дострокового звільнення до начальника Копичинської ВК №112 не звертався.
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього, оскільки клопотання є передчасним. Також вказав, що у засудженого є одне непогашене стягнення. Він погоджується з рішенням комісії про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є передчасним та безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 10.11.2014 року був засуджений Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 06.01.2016 року засудженому зараховано в строк покарання за вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10.11.2014 року строк попереднього ув`язнення -73 (сімдесят три) дні у відповідності до ст.72 ч.5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 10.11.2014 року.
Кінець строку відбування покарання 29.08.2017 року.
Засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання 29.08.2016 року.
Відповідно до ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період-відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником державної установи «Копичинської ВК 112» 12.05.2017 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 10.11.2014 року. Під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався позитивно, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав. Один раз заохочувався.
З 23.11.2015 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)». Станом на 12.05.2017 року за період відбування покарання в Копичинській виправній колонії №112 характеризувався негативно, допустив 2 (два) порушення установленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. Одне стягнення достроково не зняте і не погашене у встановленому законом порядку. Адміністрацією колонії 4 (чотири) рази заохочувався.
Не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. З розумною ініціативою ставиться до робіт із благоустрою установи. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у програмах виховного диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». Соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом особистих побачень та телефонних розмов. Позову на виконанні за виконавчими листами не має. Вину у скоєних злочинах визнав повністю, розкаюється у вчиненому. Працевлаштований у господарській обслузі робітником їдальні.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни умов тримання у відповідності до ст. ст. 100,101 КВК України підлягав після фактичного відбуття 1/3 частини призначеного судом строку покарання - 29.08.2015 року. Постійно - діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» (протокол № 07 від 25.03.2016 року) засудженого переведено з дільниці ресоціалізації колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї ж колонії. Постійно-діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)»( протокол № 24 від 16.09.2016 року) засудженого було переведено і дільниці соціальної реабілітації колонії середнього рівня безпеки до дільниці ресоціалізації цієї ж колонії.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання - 27.02.2016 року. На засіданні постійно діючої комісії державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» (протокол № 6 від 11.03.2016) року засудженому відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно поданої ним заяви.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у відповідності до ст. 81 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання - 29.08.2016 року. На засіданні постійно-діючої комісії державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» (протокол № 24 від 16.09.2016 року) засудженому відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляд умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому що не довів свого виправлення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
При цьому, згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 останній за час відбування покарання допустив 2 порушення встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення. Одне стягнення погашено у встановленому законом порядку 17.03.2017 року.
Стягнення від 12.05.2017 року достроково не зняте і не погашене у встановленому законом порядку.
16 вересня 2016 року рішенням постійно - діючої комісії державної установи «Копичинської ВК №112» відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_5 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які впливають на цей процес.
Факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання та наявність 4 заохочень в засудженого за період відбування покарання в Копичинській ВК №112 на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Також 4-х разове заохочення засудженого не може свідчити про його виправлення.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання 1 дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 було вже погашено, а одне ще не погашене, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинською ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким , ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1