Дата документу Справа № 320/5849/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 320/5849/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/865/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 в на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чернишове Роздольненського району АР Крим, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Постановлено початок строку відбування обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього на 40 000 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 23 липня 2016 року приблизно о 15 годині 10 хвилин, знаходячись на перехресті вул. Декабристів та вул. Шкільній в м. Мелітополі, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 і здійснив на неї напад, а саме: наніс їй не менш ніж 4 удари кулаком в голову та по тулубу, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження: підвивих середньої фаланги 5-го пальця правої кисті на рівні проксимального міжфалангового суглобу, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, та рани, синець, ділянки травматичного набряку м`яких тканин в області голови; садна, синці на шиї, правої верхньої кінцівки; синець на спині; садно в області лівого ліктьового суглоба, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Тим самим, ОСОБА_7 застосував насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Під час вищевказаного нападу ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: золотим ланцюжком 585 проби, вагою 31,27 г, вартістю 31 000 грн., чим завдав потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.
В апеляційних скаргах:

- адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, вважає вирок таким, що не відповідає ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок змінити та призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не врахував те, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, сприяв розкриттю злочину, а також те, що за місцем проживання обвинувачений позитивно характеризується, проживає разом із цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, його відношення до вчиненого (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину).

Вказує, що обвинувачений після постановлення вироку в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди сплатив потерпілій 1400 гривень, що свідчить про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та намагається повністю відшкодувати завдані збитки; обвинувачений став на облік в центрі зайнятості, що свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення;

- обвинувачений, також не оскаржуючи вирок суду в частині доведеності його вини та кваліфікації дій, вважає вирок таким, що не відповідає ступені тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить вирок змінити та призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд в недостатній мірі врахував те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, а також ті обставини, що за місцем проживання та реєстрації відсутні будь-які скарги, позитивні характеристики за місцем проживання. Зазначає, що має літню мати, яка у випадку позбавлення його волі залишиться без допомоги. Вказує на сплату потерпілій 2400 грн., що свідчить про те, що на теперішній час він став на шлях виправлення та намагається повністю відшкодувати потерпілій завдані збитки.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних скарг, потерпілу, яка категорично заперечувала проти їх задоволення, просила вирок суду залишити без змін, прокурора, яка вказувала на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційній скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, врахував дані про особу обвинуваченого, та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання з позбавленням волі в умовах ізоляції від суспільства.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання та полягають в щирому каятті та активному сприянні розкриттю вчиненого ним злочину, а також позитивні дані про особу обвинуваченого, а саме позитивну характеристику з місця проживання, перше притягнення до кримінальної відповідальності, часткове відшкодування майнової шкоди потерпілій, у зв`язку з чим призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 187 КК України.
Враховуючи думку потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, конкретні обставини вчиненого злочину, та його наслідки, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст. 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, а також відповідає вимогам ст. 65 КК України, узгоджується з критерієм справедливого покарання та його меті.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди визнається обставиною, яка пом`якшує покарання.

Однак, часткове відшкодування шкоди не може бути визначено за таку обставину, оскільки на час ухвалення вироку судом першої інстанції обвинувачений відшкодував лише 1000 грн., на день апеляційного розгляду ще 1590 грн., тобто лише незначну частину із завданої майнової шкоди в розмірі 31000 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., що також не може свідчити про виправлення обвинуваченого і бути враховано в якості достатньої підстави для звільнення від призначеного покарання з випробуванням.
При цьому матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 був виявлений в день вчиненого ним злочину, об`єктивно мав можливість повернути в цей же день майно потерпілій, але від доведення до кінця свого злочинного корисливого умислу не відмовився та розпорядився майном на власний розсуд.
Наявність фактичних сімейних відносин, цивільної дружини та її малолітньої дитини, непрацездатної матері та направлення обвинуваченого на працевлаштування не може також бути підставами для призначення покарання з випробуванням, оскільки ці обставини не утримали обвинуваченого від вчинення тяжкого корисливого злочину.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4