АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1270/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 та накладено арешт на:

- мотоцикл YAMAHA DRAG STAR, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користуватися та розпоряджатися цим майном;

- 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , із забороною розпоряджатися нерухомим майном в зазначеній частині.

- будинок АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися цим майном.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши обставини вчинення ймовірного злочину, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170, 171 КПК України, прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, що передбачена санкцією інкримінованої ОСОБА_7 статті в якості обов`язкового додаткового покарання, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді не містить підстав для накладення арешту та зазначає, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , 100 % власником якого є ОСОБА_9 . Додає, що слідчим суддею не встановлено чи існує договір про поділ майна подружжя, чи існує про це судове рішення та чи виділялись частки у майні подружжя.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає, що в обгрунтування доводів слідчим суддею використано не засвідчені належним чином документи, які, в свою чергу, не доводять встановлених судом обставин.
Також апелянт вказує, що слідчий суддя не переконався, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, оскільки повідомлення про підозру не містить будь-яких доказів на підтвердження цього.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що дане клопотання розглянуто слідчим суддею у порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000164, відомості про яке 01.04.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КПК України.
21 грудня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.
Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на мотоцикл YAMAHA DRAG STAR, 2005 року випуску, що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , із забороною розпоряджатися нерухомим майном в зазначеній частині, будинок АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 із забороною розпоряджатися цим майном, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України,може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Задовольняючи дане клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000164, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна як виду покарання.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора і накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 .
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження.
Твердження апелянта в апеляційній скарзі про безпідставність накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_9 та про відсутність даних щодо існування договору про поділ майна подружжя та відсутності даних про виділення частки у майні подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
А тому, беручи до уваги наведені вимоги закону, доводи апелянта з приводу безпідставності накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки встановлення підстав для поділу майна подружжя, не є предметом розгляду у цій справі.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що ухвала слідчого судді не містить підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно, слід визнати непереконливими, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, яка містить посилання на мету та підстави накладення арешту. Підстав вважати ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо використання слідчим належним чином незасвідчених документів, не заслуговують на увагу, оскільки не визначені законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Посилання захисника на порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання у передбачений законом строк, не заслуговують на увагу, оскільки клопотання слідчого направлені до районного суду 13.01.2017 року, розгляд справи призначено на 17.01.2017 року, а отже, з урахуванням вихідних днів, строки визначені ч. 1 ст. 172 КПК України слідчим суддею дотримані. Крім того, розгляд клопотання неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою у судове засідання власника майна та його представника (а.с.141, 143, 144, 146 т. 2).
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначене в ухвалі слідчого судді, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4