Справа № 490/7362/16-к
н/п 1-кс/490/3383/2016

Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
02 серпня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючої слідчої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю заявника ОСОБА_3 ,
представника заявника - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
У скарзі вказано, що постановою слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 30.07.2015р. закрито кримінальне провадження за фактом загибелі в результаті ДТП 04.10.2014р. ОСОБА_7 .
Заявник вважає, що постанова є необґрунтованою і передчасною, з огляду на наступне.
Наїзд на пішохода відбувся у темну пору доби. Мотивуючи закриття провадження, слідчий серед іншого посилається на висновок автотехнічної експертизи №1/1 від 23.01.2015р., відповідно до якого в діях водія ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які,б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначені висновки викликають обґрунтований сумнів у їх відповідності фактичним обставинам справи.
Так, в якості вихідних даних для проведення експертизи слідчим визначено дані слідчого експерименту від 19.12.2014р.
Слідчим вказано, що загальна видимість в ході слідчого експерименту встановлена як 57,67 м, а конкретна видимість пішохода складає 32,1 м.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 23.01.2015р., враховуючи, що зупиночний шлях автомобілю при швидкості у 70 км/г становить 57,5 м або 56,7 м, що перевищує конкретну видимість пішоходу у 31,1 м, у водія ОСОБА_9 відсутня технічна можливість запобігти ДТП, а вимогам п.12.3 ПДР його дій не суперечать. При цьому, експерт зазначає, що допустима швидкість руху автомобіля у даних умовах складала 87-88 км/г. а враховуючи дані про швидкість автомобілю 70 км/г, дії водія не суперечать вимогам п. 12.2 .ПДР. З такими висновками заявник погодитись не може.
Так, слідчий експеримент відбувався за відсутності повідомлення потерпілого та його представника. Дані експерименту, зафіксовані в протоколі викликають сумнів.
Крім того, в протоколі зазначено, що учасниками визначена загальна видимість у 57,67 м. Яким чином визначена загальна видимість, протокол не відображає. Зазначено, що всі учасники сідали до автомобілю та підтверджували виявлену загальну видимість, але яким чином вона, визначалась та вимірювалась, невідомо.
Також, слідчим експериментом не визначена конкретна видимість пішохода під час руху.
Якщо конкретна видимість нерухомого пішоходу визначена на рівні 32,1 м., то під час руху конкретна видимість не зазначена.
Відповідно, до п.12.2, 12.3 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
При проведенні експертизи, експертом розраховано безпечну швидкість автомобілю відповідно до умов видимості дороги. Зазначено у висновку, що водій повинен був керуватись п. 12.2 ПДР, а саме в темну пору доби та під час недостатньої видимості, швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав можливість зупинити автомобіль в межах видимості дороги.
Між тим, експертом визначено, що за даних умов видимості дороги, безпечна швидкість автомобілю становить 88-89 км/г. Далі, експерт визначає, що зупиночний шлях автомобілю при швидкості 70 км/г становить 57,5 і 56,7 м. Враховуючи, що конкретна видимість становить 57,67 м. експерт дійшов висновку про відсутність технічної можливості запобігти ДТГІ. Заявник вважає, що зазначені висновки є хибними.
Так, до теперішнього часу методика експертного розрахунку безпечної швидкості в умовах обмеженої видимості, відсутня.
Розроблені методи, які не є затвердженими та не використовуються під час проведення експертиз, передбачають 3 варіанти розрахунку такої безпечної швидкості.
Крім того, п. 12.2 ПДР вимагає обрання такої швидкості в темну пору доби, яка б дозволяла зупинити автомобіль я межах видимості. Видимість за даними ВООП, прийнята експертом становить 32,1 м. Отже, відповідно до п. 12.2 ПДР, водій повинен в темну пору доби обрати таку швидкість, яка б дозволяла йому запинитись в межах видимості - тобто 32.1 м. Якщо швидкість 70 км/г передбачає зупиночний шлях 64,2 м, вона не може вважатись безпечною та не відповідає п.12.2 ПДР, оскільки водій обирає швидкість, яка не дозволяє йому зупинитись в межах видимості.
Будь які формули, будь-які виміри не можуть відмінити вимоги п.12.2. ПДР. Для визнання швидкості безпечною, вона повинна надавати можливість зупинити автомобіль в межах видимості. Якщо видимість 32,1 м, то і безпечна швидкість має становити таку, щоб дозволяла зупинитись в межах зупиночного шляху.
За такого, заявник вважає, що слідство проведено неповно, встановлені обставини не відповідають фактичним, по справі належить провести повторно слідчий експеримент з мстою встановити загальну та конкретну видимість за умови застосування ближнього та дальнього світну фар, допитати з цього приводу свідків, водія, призначити повторно автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставити питання чи мав водій за даних дорожніх умов технічну можливість запобігти ДТП, чи відповідали дії водія вимогам п.12.2 ПДР.
У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги, викладені в скарзі, просили їх задовольнити, оскаржувану постанову скасувати.
Прокурор у судовому засіданні просила у задоволенні скарги відмовити, оскільки досудове розслідування було проведено повно та об`єктивно. Зазначила, що думка представника заявника з приводу не згоди з висновками експерта не може братися до уваги з огляду на те, що він не є фахівцем у вказаній галузі.
Згідно з ч.1 п.3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Так, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015 року попередню постанову про закриття вказаного кримінального провадження було скасовано через порушення прав представника потерпілого, з приводу не надання можливості ознайомитись з матеріалами провадження.(т.2, а.п. 72)
Таким чином, вказаний факт привів до порушення вимог ст. 56 КПК України, а саме подавати докази слідчому, заявляти клопотання про здійснення слідчих дій, оскаржувати відмову у їх задоволенні.
Так, заявник у скарзі зазначає, що слідчий уникав з ним зустрічей після рішення суду про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 17.04.2015 року, мотивуючи це не поверненням справи з суду, а в подальшому тим, що призначено проведення ряду експертиз.
При вивченні наданих матеріалів судом встановлено, що після ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2015 року, в матеріалах міститься лише зазначений рапорт слідчого ОСОБА_6 , після якого наявна оскаржувана постанова про закриття провадження, і відсутні будь які відомості про повідомлення потерпілого та його представника про можливість ознайомитися зі справою.
На підставі викладеного, суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки досудове розслідування за таких обставин не можна назвати повним, а тому скарга підлягає задоволееню, а постанова скасуванню.
Керуючись статтями 303-307 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1