№ 202/1627/17
№ 1-кп/202/159/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої особи - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Дніпро кримінальне провадження № 0000010 від 26.01.2017 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ясинувата, Донецької області, громадянки України, яка тимчасово не працює, має вищу освіту, має на утриманні неповнолітню доньку 2005 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
02.09.2015 в денний час доби, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою переміщеною з району проведення антитерористичної операції, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на підставі "Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", який затверджений постановою Кабінету міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. заповнила у відділенні «Ощадбанку» (точної адреси не встановлено) та подала до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради (далі за текстом «Управління праці»), розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55 заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасового окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, всупереч п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 505 від 01.10.2014 р., заповнюючи заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які перемішуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вказала завідомо недостовірну інформацію, про те, що у неї на момент заповнення заяви відсутні у володінні сім`ї житлові приміщення, розташовані в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, та для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману до кінця, надала зазначену заяву до Управління праці, хоча фактично остання, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 13.02.2015 р. набула у власність нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

16.10.2015 р. рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживанням, прийнятого Управлінням праці, ОСОБА_7 , як уповноваженому представнику сім`ї було призначено виплату на адресну допомогу у розмірі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. в місяць, на період з 02.09.2015 р. по 01.03.2016 р..

Продовжуючи вчиняти злочинні дії, керуючись єдиним раніше виниклим злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 14.04.2016 р. в денний час доби, більш точного часу встановити не надалось можливим, зайшла до приміщення Управління праці, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55, де з метою продовження отримання щомісячної адресної допомоги, заповнюючи заяву про продовження призначення щомісячної адресної допомоги особам, які перемішуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вказала завідомо недостовірну інформацію, про те, що у неї та членів її сім`ї на момент заповнення заяви відсутні у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, та для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману до кінця, надала зазначену заяву до Управління праці, хоча фактично остання, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 13.02.2015 р. набула у власність нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Внаслідок незаконних дій ОСОБА_7 , 18.04.2016 року рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, прийнятого Управлінням праці, останній було призначено виплату на адресну допомогу у розмірі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. в місяць, на період з 14.04.2016 р. по 13.10.2016 р..

Однак, 22.06.2016 року Управлінням праці прийнято рішення про припинення допомоги переміщеним особам на проживання - ОСОБА_7 , у зв`язку з виявленням повноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Таким чином, ОСОБА_7 , шляхом приховання відомостей щодо права власності на житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших аніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , отримувала щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Своїми діями, ОСОБА_7 , у період з 02.09.2015 р. по 22.06.2016 р., незаконно заволоділа грошовими коштами, виплаченими в якості призначеної адресної допомоги на загальну суму 6190,98 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України не визнала в повному обсязі та пояснила, що у зв`язку з проведенням АТО вона покинула своє місце мешкання в м. Ясинувата та переїхала спочатку до м. Жовті води, а потім до м. Дніпродзержинськ, де стала на облік та почала отримувати матеріальну допомогу на проживання. В серпні 2015 року вона переїхала до м. Дніпропетровська, де для реєстрації звернулась до відповідного органу та заповнила і подала відповідну заяву для продовження отримання допомоги для покриття витрат на проживання. Під час заповнення заяви вона не вказала наявність житла, оскільки вважала, що це стосується інших членів родини, а не неї. В подальшому, коли їй повідомили про порушення, вона повернула гроші. Обвинувачена зазначила про відсутність в неї умислу на заволодіння коштами держави, а вказані події розцінює як помилку, викликану недостатнім роз`яснення працівниками соціальної служби норм законодавства.

Не зважаючи на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого, ч. 1 ст. 190 КК України, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні:
В судовому засіданні представник потерпілого Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро раді ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачена звернулась до УПтСЗН Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про надання їй допомоги на покриття витрат на проживання, при цьому їй був роз`яснений порядок отримання такої допомоги та надані відповіді на всі питання пов`язані з отриманням такої допомоги. Однак при заповненні заяви власноруч, ОСОБА_7 вказала, що члени її родини не мають власного житла на території поза межами АТО. Після подання заяви, обвинуваченій виплачували матеріальну допомогу. Пізніше, під час проведення перевірки, було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 має житло, а тому за законодавством вона не мала права отримувати вказану матеріальну допомогу. Після припинення виплат на адресу ОСОБА_7 направили лист про необхідність повернення отриманих коштів, які вона потім повернула.

Під час допиту у якості свідка в судовому засіданні спеціаліст Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7 була зареєстрована у м. Дніпродзержинську, де отримувала допомогу для покриття витрат на проживання. Після переїзду до м. Дніпро обвинувачена звернулась до них для продовження отримання вказаної допомоги. Також ОСОБА_9 пояснила, що всі питання, які стосуються наявності житла перевірялись в «Ощадбанку», де обвинувачена перший раз подавала заяву на отримання відповідної допомоги. Також свідок повідомила, що не пам`ятає конкретно ОСОБА_7 , однак зазначила, що кожній особі роз`яснюється порядок надання допомоги на проживання та у разі виникнення запитань надаються вичерпні відповіді.

Крім того провина обвинуваченої підтверджується дослідженими письмовими доказами, а саме:
- згідно заяви від 02.09.2015 р. ОСОБА_7 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому в заяві зазначила про відсутність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції;

- згідно Рішення Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради від 16.10.2015 р. ОСОБА_7 призначено допомогу переміщеним особам на проживання у розмірі 884 грн. з 02.09.2015 р. по 01.03.2016 р.;

- згідно заяви від 14.04.2016 р. ОСОБА_7 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому в заяві зазначила про відсутність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції;

- згідно Рішення Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради від 18.04.2016 р. ОСОБА_7 призначено допомогу переміщеним особам на проживання у розмірі 884 грн. з 14.04.2016 р. по 13.10.2016 р.;

- згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.02.2015 р. ОСОБА_7 придбала за договором купівлі-продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 ;

- згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради ОСОБА_7 отримувала допомогу переміщеним особам на проживання за період з вересня 2015 р. по червень 2016 р..

Суд встановив, що дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування по ч. 1 ст. 190 КК України кваліфіковані вірно, оскільки вона своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинила злочин передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.
При цьому судом змінено місце, де ОСОБА_7 заповнила заяву про отримання допомоги від 02.09.2015 р., з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпро ради, на відділеня "Ощадбанку", оскільки і обвинувачена і свідок ОСОБА_9 вказали в судовому засіданні, що така заява подавалась до відділення «Ощадбанку», а потім вже звідти направлялась до управління. Також вказана обставина підтверджується й відміткою на заяві, згідно якої заяву отримано Управлінням праці 12.10.2015 р.

До невизнання своєї вини ОСОБА_7 суд ставиться критично, та розцінює таку позицію обвинуваченої як спосіб захисту, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Твердження ОСОБА_7 про необізнаність в нюансах надання допомоги переміщеним особам, відсутність роз`яснень з боку співробітників соціальної служби, а також нечітке формулювання викладеної в заяві інформації суд вважає безпідставними.
Згідно ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Крім того згідно пояснень обвинуваченої при першому постановленню на облік у м. Дніпродзержинську їй роз`яснювали порядок отримання допомоги переміщеним особам на проживання. Також свідок ОСОБА_9 підтвердила, що кожній тимчасово переміщеній особі роз`яснюються всі нюанси законодавства, пов`язані з отриманням допомоги.
З аналізу тексту заяв для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, заповнених власноруч обвинуваченою, судом встановлено чіткість та конкретність викладення пунктів про наявність (або відсутність) у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

З огляду на вказане, судом встановлено умисел ОСОБА_7 на приховування даних про наявність в неї домоволодіння у м. Дніпро з метою отримання матеріальної допомоги від держави, як тимчасово переміщена особа.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, те, що вона не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню особу.
Також суд враховує добровільне відшкодування обвинуваченою завданого збитку, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до п.2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваної, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в межах санкції статті. Саме таке покарання є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Витрати на залучення експертів та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1