Справа № 755/9363/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2017 р. м.Київ
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, освіта вища, не військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 05 лютого 2016 року у вечірній час, приблизно о 21-05 годині, ОСОБА_5 , знаходячись в гаражному кооперативі «Березняки 4», що розташований за адресою: м.Київ, вул.Березняківська, 21, підійшов до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , де в цей час перебував його знайомий ОСОБА_8 , який безпричинно, грубо порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю в частині забезпечення спокійних умов побуту, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарних правил поведінки, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, наносивпотерпілому ОСОБА_9 , удари по різним частинам тіла, побачив металеву драбину та ящик з інструментами. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, а саме ящика з інструментами та металеву драбину, які належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги ОСОБА_9 , якому в цей час наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 , підійшов до вказаних речей, взяв ящик з інструментами, загальна вартість якого становить 3000 грн., та металеву драбину вартість якої становить 1200 грн.
Продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_10 , заховав металеву драбину, до салону автомобіля «Nissan X-trail» НОМЕР_2 , на якому приїхала гр. ОСОБА_11 , а з викраденим ящиком в середині якого знаходились інструменти,з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 4200 грн.
В подальшому, 06.02.2016, о 00-10 годині, за адресою: м.Київ, вул.Ентузіастів, біля будинку №43, при огляді автомобіля «Nissan X-trail» НОМЕР_2 , власником якого є гр. ОСОБА_11 , в салоні, було виявлено та вилучено металеву драбину яка належить ОСОБА_9 .
Вина ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується повністю доведеними, зібраними в кримінальному правопорушенні доказами.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, санкція за скоєння якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до трьох років, будучи раніше судимим, до 2 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання на 1 рік іспитового строку, за злочин у сфері обігу психотропних речовин, не маючи стійких соціальних зв`язків, будучи офіційно не працевлаштованим та обізнаним з санкцією статі, яка йому інкримінується, може почати переховуватися від органів досудового слідства або суду, також продовжувати вчинювати інші кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 будучи у встановленому КПК України порядку, неодноразово викликаний до слідчого, для проведення слідчих дій, не з`являвся та не повідомляв, про причини свого неприбуття,а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даним ризикам, крім того згідно з п.2 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, слідство приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання категорично заперечували, просили суд не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а застосувати інший домашній арешт. При цьому посилалися на відсутність ризиків, а також на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, хворіє на хронічний полікістос лівої нирки.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваної і захисника, доводи прокурора, кий підтримав клопотання слідчого, а також дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваної щодо вручення йому копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 15.02.2017 року, ОСОБА_5 був затриманий 15.02.2017 року о 20-40 годині відповідно до ухвали слідчого судді. Тому саме вказаний час 20-40 година 15.02.2017 року) є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні вимог ст.209 КПК України.
06.05.2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом прийняття заяв про вчинення кримінального правопорушення, показами свідка ОСОБА_12 , протоколом огляду місця події від 06.02.2016 року.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше судимийа, має постійне місце проживання у м.Києві, де проводиться досудове розслідування, проживає з дружиною, має на утриманні малолітню дитину, страждає на хронічні хвороби, які потребують постійного лікування.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду клопотання про тримання під вартою доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала якимось чином кримінальному провадженню, слідчому судді прокурором та слідчим надано не було. Посилання слідчого на неодноразові неявки підозрюваного до слідчого не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки підозрюваний належним чином не був повідомлений слідчим про проведення певних слідчих дій.
Також прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, слідчим та прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язанного з позбавленням волі, ОСОБА_5 буде ухилятись від слідства та суду.
Твердження прокурора та слідчого про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він має постійне місце проживання, міцність його соціальних зв`язків (проживає з дружиною, має на утриманні малолітню дитину), стан його здоров`я потребує медичної допомоги в умовах медичного закладу, обставини скоєння кримінального правопорушення, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосуванням електронних засобів контролю.
На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Керуючись, ст.ст.3, 176-178, 181, 183-184, 194-196, 198, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
Застосувати з метою встановлення обставин кримінального правопорушення до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, - по 16.04.2017 року включно.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження, в період з 21-00 години до 07-00 години наступного дня.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) не відлучатися за межі м.Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, прибувати до них за першою вимогою;
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Організацію виконання ухвали доручити начальнику Управління поліції у Дніпровському районі Головного управління Національної поліції в м.Києві, якому направити копію даної ухвали.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування даного кримінального провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1