Справа №585/1917/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/296/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №585/1917/16-к за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2017 року, в яких :

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити; у задоволенні позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців з покладенням обов`язків: повідомляти кримінально- виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цим же вироком з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто в дохід держави 1536 грн. витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 25000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності вини, вказує на те, що внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції призначено занадто м`яке та явно несправедливе покарання. На переконання прокурора, місцевий суд, не врахувавши належним чином тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та наслідки, а саме те, що потерпілими від ДТП є дві особи, одна з яких продовжує і на даний час лікуватися, збитки, заподіяні злочином, не відшкодовані, безпідставно застосував ст.75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до нього. Зазначає, що на час вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ СК «Провідна», а тому, на думку ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.1194 Цивільного кодексу України, завдана ОСОБА_10 шкода, підлягає відшкодуванню обвинуваченим тільки у разі недостатності страхової виплати для повного її відшкодування. Невиконання потерпілим свого обов`язку, встановленого ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо подання заяви про страхове відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на думку обвинуваченого, не може бути підставою для стягнення завданої шкоди з обвинуваченого, з огляду на те, що він повідомив страхову компанію про страховий випадок у встановлений законом строк. Крім того, зауважує, що відповідно до п.37.1.4 ст.37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є, зокрема, неподання такої заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП. Також зазначає, що ДТП сталася, в тому числі з вини потерпілого ОСОБА_10 , а тому з урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, суд повинен був визначити розмір відшкодування у відповідній частці, що всупереч вказаній нормі місцевим судом зроблено не було. Вказує, що до ухвалення вироку передав 2350 грн. на лікування потерпілого, що було визнано ОСОБА_10 у судовому засіданні, але не враховано судом при визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 03 жовтня 2015 року близько 23 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині в с. Погожа Криниця, Роменського району по вул. Леніна, поблизу тваринницької ферми в напрямку с. Заруддя Роменського району, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мопедом «Дельта», без номеру, під керуванням ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зустрічному зіткненню з мопедом марки «Дельта» шляхом виконання вимог п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з дорожньою пригодою та наслідками, що настали.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду «Дельта» ОСОБА_11 отримав легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, водій ОСОБА_10 легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, як наслідок допущених водієм ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху України.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , за змістом яких він просить залишити її без задоволення, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість викладених в ній доводів.

До початку апеляційного розгляду від потерпілого ОСОБА_10 надійшла письмова заява, в якій він просить задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 . Розгляд справи просить проводити за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку прокурора на часткову підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог КПК щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність за вчинене правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, підстави задоволення цивільного позову, або відмови у ньому.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18) при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено ст.286 КК України, слід мати на увазі, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати, зокрема, характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та вирішуючи цивільний позов ОСОБА_10 до обвинуваченого, належним чином свій висновок не обґрунтував та не вмотивував, допустив ряд порушень в застосуванні кримінального процесуального закону.

Так, викладаючи у вироку обвинувачення ОСОБА_7 , визнане доведеним, суд послався, в тому числі на висновок експертизи за № 146 від 27 листопада 2015 року, в ході проведення якої були виявлені несправності гальмівної системи мопеда «Дельта», а також несправності системи зовнішнього освітлення мопеда, які виникли до дорожньо- транспортної пригоди. Дані несправності мопеда «Дельта» згідно висновку експерта могли бути виявлені водієм ОСОБА_10 до дорожньо-транспортної пригоди під час перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом.

Крім того, суд послався на висновок експерта від 12 січня 2016 року за №25, відповідно до якого в діях водія мопеда «Дельта» ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 2.3 «а», 31.1, 31.4.1 «б», 31.4.3 «а», 31.6 «а», «б» Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам пункту 31.6 «а», «б» знаходяться в причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому, у мотивувальній частині вироку формулюючи обвинувачення, яке визнано доведеним, суд належним чином не з`ясував та не зазначив характер порушень, які допустив потерпілий ОСОБА_10 та чи є причинний зв`язок між учиненими ним порушеннями та суспільно-небезпечними наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Поза увагою суду залишилася і Ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року, якою ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим (т.1 а.с.90-91).

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Дані обставини мають також істотне значення і для правильного вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , оскільки відповідно до положень п.3 ч.2 ст.1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому визначення частки ступеню вини обвинуваченого має бути враховано судом і при визначенні йому міри покарання.

Крім того, вирішуючи цивільний позов та обґрунтовуючи стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого, суд вказав, що дані кошти згідно представлених доказів витрачено на лікування, в той же час конкретно не зазначив, якими саме доказами це підтверджено, та не вирішив питання щодо врахування у розмір матеріальної шкоди сплачених обвинуваченим сестрі ОСОБА_10 коштів в сумі 2350 грн. на лікування потерпілого під час досудового слідства.

Отже, висновки суду щодо фактичних обставин справи, викладені у вироку при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, на думку колегії суддів вважати обґрунтованими та вмотивованими не можна.

Право на отримання вмотивованого рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд.

Невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням процесуального права.

При цьому, суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, апеляційна інстанція позбавлена можливості виправити вищезазначені помилки, допущені судом першої інстанції в ході розгляду провадження, оскільки в апеляційних скаргах сторони не заявляли клопотання про дослідження в апеляційному суді певних обставин та доказів, які згідно із ч.3 ст.404 КПК України мають бути повторно досліджені.

Так, дослідження апеляційним судом за власною ініціативою доказів, які б підтверджували або спростовували певні обставини справи, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.п.3,13,15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ч.6 ст.9, п.п.1,2,3,13,15 ст.7 КПК України, вирок суду відносно ОСОБА_7 має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів, згідно положень ч.2 ст.415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення у кримінальному провадженні та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4