Справа № 554/2112/16-к

Дата документу 12.12.2016
Справа № 554/2112/16-к
Провадження № 1-кп/554/200/2016
12 грудня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тріполі Лівія, мешканця АДРЕСА_1 , лівійця, громадянина Лівії, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не судимого
та
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Ізраїлю, мешканця АДРЕСА_2 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України кожного,
13 грудня 2015 року, близько 04 год., обвинувачений ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_13 відпочивав в нічному клубі «Версаль», що по вулиці Соборності, 31 в м. Полтава. В цей же час там відпочивали свідок ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_17 .
Під час відпочинку останній затіяв сварку з обвинуваченими, причиною якої явилось те, що нібито вони намагалися познайомитися та звабити на свій бік двох осіб жіночої статі, які він запросив для відпочинку в нічний клуб. Оскільки це не відповідало дійсності, обвинувачені заперечили цей факт та з метою уникнення продовження конфлікту намагалися залишити приміщення клубу та піти додому, в зв`язку з чим направилися в гардероб за своїм верхнім одягом. Однак, свідок ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_17 , маючи намір продовжити конфлікт та з`ясувати стосунки з обвинуваченими, продемонструвавши їм погрози у конклюдентній формі, що проявилось у врученні кулі, яку обвинувачені сприйняли як реальну погрозу на свою адресу, запропонували вийти на вулицю для продовження розмови, на що вони погодились.
Вийшовши з нічного клубу, обвинувачений ОСОБА_15 , тримаючи в руках пальто, йшов на незначній відстані позаду свідка ОСОБА_16 і потерпілого ОСОБА_17 , слідуючи за приміщення нічного клубу, куди їм останні запропонували зайти. При цьому ОСОБА_13 , уникаючи нападу з боку названих осіб з тим, щоб захистити себе, в разі такого, йшов першим, повернувшись до всіх обличчям. ОСОБА_15 , слідуючи на незначній відстані від потерпілого, зненацька для себе, раптово отримав один за одним два удари один в обличчя, а інший по тулубу, коли ОСОБА_17 розвернувся та з погрозами наблизився до нього. Не маючи наміру заподіяти йому умисне тяжке тілесне ушкодження чи будь-які тілесні ушкодження взагалі, він у відповідь на дії ОСОБА_17 наніс йому один за одним три удари: один в груди, другий в скроневу кисть і третій в ніс, від чого останній впав на бруківку, вдарившись при цьому головою об неї, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді ран волосистої частини голови в тім`яно-потиличній ділянці справа з підапоневротичною гематомою, правої брови, перенісся, а також параорбітальних гематом зліва і справа, серед яких згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 242/16 від 29 вересня 2016 року до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя віднесено ушкодження кавернозної гемангіоми м`якої мозкової оболонки з формуванням лівобічної субдуральної гематоми, про наявність якої у потерпілого він не знав і не здогадувався і із-за наявності якої ступені тяжкості інших тілесних ушкоджень експерти визначити не змогли.
Після нанесення вказаних тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_15 втік з місця скоєння злочину.
Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що він 13 грудня 2015 року, близько 04 год., перебуваючи у приміщенні нічного закладу «Версаль», що по вул. Соборності, 31 в м. Полтава разом із ОСОБА_18 спільно розпивали спиртні напої.
Під час розпивання спиртних напоїв на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, між ОСОБА_13 та ОСОБА_18 з однієї сторони, ОСОБА_17 з іншої, виникла сварка. Під час сварки у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .
З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_13 та ОСОБА_15 під видом з`ясування відносин, запропонували ОСОБА_17 вийти з будівлі нічного закладу «Версаль» на вулицю, на що останній погодився.
Після цього вказані особи вийшли з приміщення клубу та попрямували в напрямку парку, розташованого поблизу нічного закладу «Версаль», де ОСОБА_15 , перебуваючи разом з ОСОБА_13 , упевнившись, що їх ніхто не бачить, діючи умисно, наніс пальцями рук, стиснутими в кулак, декілька ударів в область обличчя потерпілого, від яких ОСОБА_17 впав на землю і не міг чинити опір. Після цього, діючи узгоджено із спільним умислом, ОСОБА_15 ногою у взутті, а ОСОБА_13 предметом продовгуватої форми, продовжили разом наносити удари по голові ОСОБА_17 . Після чого ОСОБА_15 з місця події зник разом з ОСОБА_13 .
Внаслідок спільного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 та ОСОБА_18 згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 83 від 23 лютого 2016 року, ОСОБА_17 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку з субдуральною плащевидною гематомою зліва та забійних ран правої тім`яно-потиличної ділянки голови, перелому кісток носу, параорбітальних гематом та забійних ран в ділянці обличчя, які могли утворитись не менш ніж від 4-х кратної дії тупих обмежених предметів і по ступеню тяжкості кваліфікуються лише в своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, оскільки кожен з ударів міг нести свій еквівалент в розвиток черепно-мозкової травми.
Обвинувачений ОСОБА_15 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав і показав, що в ніч з 12 на 13 грудня 2015 року він разом з ОСОБА_13 відпочивав в нічному клубі «Версаль», де познайомились з двома дівчатами, яких пригощали за столом. В процесі цього спілкування зібрались вийти на вулицю покурити і спустились до бару. Там до них підійшов ОСОБА_17 , який був п`яний і в грубій формі почав пред`являти претензії з приводу спілкування з дівчатами, наголошуючи, що це їх знайомі. До нього зразу ж приєднався і ОСОБА_16 . ОСОБА_19 пробував умовити потерпілого припинити конфлікт, але той не зупинявся. Не слухав він і свого товариша ОСОБА_16 , який також умовляв його припинити сварку. Тоді вони, щоб уникнути конфлікту, вирішили йти додому. Прийшли до гардеробу, щоб забрати одяг. Туди ж підійшли і ОСОБА_17 з ОСОБА_16 . Коли вони забирали одяг, то ОСОБА_16 , який підійшов до них, запропонував вийти на вулицю для з`ясування стосунків і вручив йому при цьому кулю, яку вони, виходячи з умов проживання в країнах, де йде війна, сприйняли як реальну погрозу і зрозуміли, що конфлікт матиме продовження. З нічного клубу першим вийшов ОСОБА_17 , який повернув та пішов ліворуч. Далі вийшли вони з ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , який покликав, щоб ОСОБА_17 слідував за ними і той повернувся та пішов слідом. При цьому як ОСОБА_17 , так і ОСОБА_16 в грубій образливій формі знову пред`являли їм претензії із-за дівчат. Умовляння з їх боку припинити протиправні дії не мали позитивного результату і агресивність поведінки потерпілого і його товариша тільки збільшувались. В процесі цієї сварки ОСОБА_17 першим наніс йому один за одним два удари в обличчя та по тулубу. Не маючи іншого варіанту, ніж захищатись, він наніс йому у відповідь три удари: один в груди, другий в скроневу кисть і третій в ніс. Після останнього удару ОСОБА_17 зробив крок назад і впав на бруківку, а він зразу ж втік з місця події, не припускаючи, що міг спричинити потерпілому такі наслідки. Наголосив, що діяв в стані оборони і захищав себе від протиправних дій потерпілого, який був п`яний, вів себе зухвало та застосував відносно нього фізичну силу. Зазначив, що бійка між ним та потерпілим тривала лічені секунди, тобто час, протягом якого ОСОБА_17 наніс йому два удари, а він у відповідь три. Нікого із сторонніх осіб під час цього на місці події не було. Зразу ж після нанесення ударів потерпілому він зник з місця пригоди і прийшов додому. Того, що відбувалося між свідком ОСОБА_16 і обвинуваченим ОСОБА_13 він не бачив. Останній ОСОБА_17 не бив і коли відбувалася бійка між ним та потерпілим, знаходився в іншому місці. Ніяких знарядь, яким би він наносив, чи міг нанести удари потерпілому ОСОБА_17 ні у нього, ні в ОСОБА_13 не було. Вважає, що як свідок ОСОБА_16 , так і свідок ОСОБА_21 дають дають показання, які не відповідають дійсності. Щиро розкаявся у тому, що спричинив ОСОБА_17 тяжкі наслідки, умислу на заподіяння яких не мав. Вважає себе винуватим у необережному спричиненні останньому тяжких тілесних ушкоджень і саме за це готовий нести відповідальність та покарання. Зазначив, що відшкодував потерпілому матеріальну шкоду. Наголосив, що не знав і ні по яких зовнішніх ознаках не здогадувався, що у потерпілого може бути така вада як кавернозна гемангіома.
Під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, протокол про що був досліджений в суді (том 1 а. п. 156-172), обвинувачений ОСОБА_15 дав показання аналогічні вищенаведеним, а також показав, як саме ним у відповідь на протиправні дії були нанесені удари потерпілому та як той після цього впав на бруківку.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 242/16 від 29 вересня 2016 року (том 2 а. п. 123-255) локалізація та характер ушкоджень у вигляді рани перенісся, перелому кісток носа, параорбітальних гематом та рани правої брови вказує на те, що вони могли утворитись від дії тупого (их) предмету (ів) та за обставин, на які вказував обвинувачений ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту з його участю 10 лютого 2016 року.
Тілесні ушкодження тім`яно-потиличної ділянки справа також могли утворитись від дії тупого (их) предмету (ів) в результаті падіння на площину з положення стоячи за обставин на, які вказував він же під час проведення слідчого експерименту 10 лютого 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_13 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 13 грудня 2015 року, близько 24 год., він разом з ОСОБА_18 прийшов відпочивати в нічний клуб «Версаль», де познайомились з двома дівчатами, які запросили їх за свій стіл. Вони з ними спілкувались, танцювали, тобто відпочивали. Спиртних напитків ні він, ні ОСОБА_15 не вживали. Тривало це недовго, оскільки дівчата пішли до інших хлопців, з якими напевно домовились заздалегідь про зустріч в клубі. Вони ж вирішили вийти покурити і підійшли до бару. В цей час до ОСОБА_14 підійшов потерпілий ОСОБА_17 і на суржику, вживаючи нецензурну лексику, почав йому пред`являти якісь претензії, чого той не міг зрозуміти, так як не володіє в повній мірі російською мовою і не знає української. Побачивши це, він підійшов до них, щоб спробувати залагодити конфлікт, який, як йому показалось, міг із-за цього виникнути. Майже одночасно з ним туди підійшов і ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_21 при цьому присутньою не була і він в нічному клубі її не бачив. ОСОБА_17 був в нетверезому стані і розмовляв підвищеним тоном. ОСОБА_16 пробував його заспокоїти і забрати до столу, але той не піддавався його умовлянням. Охоронник нічного клубу, який був присутнім при цьому, запитав, що трапилось і коли він йому розповів про суть конфлікту, той дозволив їм відпочивати далі. Однак, зрозумівши, що відпочинок може бути в подальшому зіпсованим поведінкою цих осіб, вони з ОСОБА_18 вирішили піти додому. Саме в цей час до них знову підійшли ОСОБА_17 та ОСОБА_16 і запропонували вийти на вулицю для продовження розмови. Вони погодились і направились до гардеробу, щоб одягти верхній одяг. В цей час ОСОБА_16 з погрозою, в його присутності, вручив кулю ОСОБА_22 . На їх запитання, що це означає, той відповів, що розповість на вулиці. Вони зрозуміли, що на вулиці може бути бійка, так як туди вже не очікуючи, доки вони одягнуться, вийшов ОСОБА_17 , який не одягнув на себе верхнього одягу, в той час, коли на вулиці був мороз, і був лише в сорочці, що на їх думку, було свідченням наміру вчинити бійку, а не просто залишити приміщення нічного клубу. Обстановка була досить напруженою, особливо зважаючи на той факт, що ОСОБА_17 був дуже п`яний і ОСОБА_16 також перебував у нетверезому стані. Вийшли з нічного клубу і повернули праворуч. ОСОБА_17 до цього пішов в протилежному напрямку, але його покликав ОСОБА_16 і він догнав їх. Саме в цей час потерпілий і ОСОБА_16 пред`явили їм претензії із-за того, що нібито вони «приставали» до дівчат, яких ті запросили в нічний клуб. Із цих претензій, а також дій, які цьому передували, зокрема, вручення їм кулі, факт якого вони сприйняли як реальну погрозу, зрозуміли, що може бути бійка. Розуміючи це, він йшов на певній відстані першим, обличчям повернутим до всіх, за ним ОСОБА_16 , а далі ОСОБА_15 , поруч з яким був ОСОБА_17 , який догнав їх, коли побачив, що вони пішли в іншому, ніж він напрямку після того, як його покликав ОСОБА_16 . ОСОБА_17 щось говорив ОСОБА_22 , що саме він не чув і що відбувалося між ними, не бачив, так як на нього продовжував наступати ОСОБА_16 і він змушений був повернутися спиною до ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . Крім того, місце, де це відбувалося, було освітлене дуже слабо, що не позволяло розгледіти все навколо. Саме в цей час ОСОБА_16 , сказавши: « ОСОБА_23 до мене і будемо вирішувати питання!», - наніс йому удар кулаком. У відповідь він також вдарив кулаком ОСОБА_16 і той впав, потягнувши його на себе, схопивши за шарф. Доки він боровся з тим на бруківці, то не бачив, що відбувалося між ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , а коли йому вдалося вирватись від ОСОБА_16 , то він почув голос ОСОБА_14 , який закликав його йти додому і він зразу ж побіг за останнім, який уже почав віддалятись, залишивши місце пригоди. Бігли, щоб потерпілий і ОСОБА_16 не змогли їх догнати. Останній свідомості не втрачав і до кінця намагався утримувати його. Йому вдалось вирватись тільки завдяки тому, що у нього розв`язався на шиї шарф, за який ОСОБА_16 його утримував. Зазначив, що бійка між ним і ОСОБА_16 , як і між ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , тривала декілька секунд, а тривалість часу з моменту виходу їх з нічного клубу і до приходу додому становить не більше десяти хвилин. На місці, де це відбувалося нікого більше, крім них чотирьох, не було. Наголосив, що ОСОБА_17 він не бив, з ним контакту не мав, а тому спричинити йому тілесні ушкодження не міг, в зв`язку з чим і не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. ОСОБА_17 після того як вирвався від ОСОБА_16 , він не бачив. Будь-яких знарядь, якими б можна було спричинити тілесні ушкодження ні у нього, ні в ОСОБА_14 не було і бути не могло, оскільки при вході в нічний клуб відвідувачі піддаються огляду за допомогою металодетектора. Крім того, вони ніколи не брали участі в бійках і такого наміру цього разу також не мали. Про те, що потерпілому були спричинені такі наслідки він дізнався лише 30 грудня 2015 року після того, як був затриманий ОСОБА_15 . Після цього він добровільно з своїм захисником з`явився до слідчого, яким і був затриманий, а потім заарештований. Не визнаючи вини, він частково визнав цивільний позов, зазначивши, що це робить виключно із співчуття до потерпілого, у якого виникли такі наслідки.
Оцінюючи показання обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_13 суд констатує, що вони є логічно послідовними, не суперечливими та в повній мірі узгоджуються з іншими доказами по справі і їм не суперечать. Системний аналіз їх показань у сукупності з іншими доказами по справі дає підстави суду вважати встановленим факт, що конфлікт в нічному клубі «Версаль» в ніч з 12 на 13 грудня 2015 року між ними, свідком ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_17 , який потім переріс в бійку, був спровокований останнім.
Оцінюючи поведінку обвинувачених в нічному клубі незадовго до початку бійки, яка зафіксована на відеозаписах з камер відеоспостереження, наданих стороною обвинувачення, а також оприлюднених з ініціативи потерпілого та його представників в засобах масової інформації під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження, які були досліджені в суді, суд констатує, що саме потерпілий, а не обвинувачені, про що свідчить його поведінка та поведінка свідка ОСОБА_16 , з яким він знаходився в нічному клубі, перебуваючи там, вели себе провокативно відносно останніх. Твердження обвинувачених, що уникаючи конфлікту, вони намагалися покинути нічний клуб і піти додому, на думку суду, підтверджується тим, що обидва вони отримали верхній одяг в гардеробі і вийшли на вулицю з тим, щоб піти додому. Потерпілий ОСОБА_17 , про що свідчить його поведінка, на вулицю вийшов не одягаючи верхній одяг, а отже не з наміром залишати нічний заклад та йти звідти, і почав переслідувати обвинувачених, які вийшли з нічного клубу після нього та пішли в іншому, протилежному від нього напрямку. Такі дії потерпілого, на думку суду, є свідченням ініціативи конфлікту, а не його припинення. Та і дії свідка ОСОБА_16 , який також рухався слідом за обвинуваченими, закликавши при цьому потерпілого робити те ж, свідчать про їх дії як ініціаторів спочатку виникнення конфлікту, а потім бійки. Про це, на думку суду, свідчить і той факт, що обвинувачений ОСОБА_13 , рухаючись попереду, йде повернутим обличчям до тих, хто його переслідує, тобто задкуючи, з острахом остерігаючись таким чином їх раптового нападу, що чітко проглядається з переглянутого в суді запису камер відеоспостереження.
Оцінивши показання обвинувачених в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд вважає їх такими, що відповідають дійсності і такими приймає їх до уваги. При цьому суд виходить з наступного.
Потерпілий ОСОБА_7 , в суді показав, що він являється батьком ОСОБА_17 13 грудня 2015 року вдень йому зателефонувала дружина і повідомила, що сину дуже зле. Він зразу ж приїхав додому та побачив, що той був дуже побитий, обличчя у нього було припухлим, на голові була зашита рана, у сина була блювота. На його запитання, що трапилось, сказав, що побився з арабами, більше він його ні про що не запитував, так як стан того був дуже тяжкий. Вони викликали карету швидкої медичної допомоги, якою він був доставлений в 1-шу МКЛ, а звідти в реанімацію обласної клінічної лікарні, де йому була зроблена операція. Зазначив, що до вказаного випадку у сина ніколи не було травм голови, він не скаржився на головні болі та й на стан здоров`я взагалі. Однак, підкреслив, що будь-яких обстежень голови на предмет виявлення у нього якихось проблем, син не проходив. Він також зазначив, що приблизно протягом року до вказаних подій син ніде не працював. Де знаходився син в ніч з 12 на 13 грудня 2015 року до того часу, доки останній не розповів йому після повернення додому, він не знав і місцем перебування його в ночі не цікавився. На даний час йому відшкодовано матеріальну шкоду, моральної шкоди обвинуваченими не відшкодовано, в зв`язку з чим він наполягає на задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі, як і на суворому покаранні обвинувачених.
Свідок ОСОБА_16 , друг потерпілого ОСОБА_17 , в судів показав, що 13 грудня 2015 року він разом з останнім та своєю дружиною ОСОБА_21 відпочивали в нічному клубі «Версаль» у м. Полтава, куди прибули приблизно о 02-й год. Через годину ОСОБА_17 запропонував їм познайомитися з його двома подругами. У відповідь він запропонував потерпілому запросити їх за свій стіл, що останній і зробив. За столом вони відпочивали, вживали їжу та горілку, спілкувалися. Випили приблизно пляшку горілки. Через якийсь час ОСОБА_17 попередив їх, що він хоче провести своїх знайомих на таксі, після чого пообіцяв повернутися. Коли ОСОБА_17 з дівчатами пішов, вони з дружиною теж спустилися до барної стійки, де останній ще перебував, щоб покурити, так як в інших місцях в приміщенні нічного клубу палити заборонено. Під час їхнього перебування там до барної стійки підійшли обвинувачені, які почали пред`являти претензії ОСОБА_17 з приводу спілкування того з дівчатами, які нібито в клубі відпочивають з ними. Він втрутився в цю розмову з тим, щоб упередити конфлікт. Йому це на початку вдалося і вони продовжили перебувати за барною стійкою разом з ОСОБА_17 та дівчатами, які нічний клуб не залишили. Під час спілкування обвинувачені, які знаходились поруч, продовжували пред`являти претензії ОСОБА_17 з приводу того, що він заважав їм спілкуватись з дівчатами, яких вони пригощали в нічному клубі та наполягали вирішити це питання за межами нічного клубу. Вони всіляко намагалися уникнути цього конфлікту та не звертали уваги на ці пропозиції, але ті продовжували наполягати на тому, щоб вони вийшли на вулицю. Під час цих розмов ОСОБА_17 сам запропонував йому вийти на вулицю подихати свіжим повітрям, так як в барі було дуже напалено. Вони спустились до гардеробу, там він одягнув куртку. ОСОБА_17 верхнього одягу з гардеробу не забирав і не одягав. Один з обвинувачених одягнув на себе куртку і шарф, інший взяв куртку і повісив її на руку. Йому здалося, що під курткою у того був якийсь предмет. Такий висновок він зробив ще й з того, що той рухаючись, тримав руку в одному положенні, не змінюючи його. Вийшовши на вулицю з нічного клубу, всі повернули праворуч, потім ще раз праворуч. Один із обвинувачених йшов попереду, повернутий обличчям до них, а той, що ніс куртку на руці, ззаду. Вони з потерпілим йшли посередині між ними. Перший із названих, продовжував провокувати бійку, закликаючи: «Давай, давай!». Так пройшли приблизно 20 м і він, не повертаючись відчув, що за ним хтось швидко наближається (відчувався тупіт ніг). Коли оглянувся, то зразу ж відчув удар в область шиї і спини, від якого впав на бруківку та знепритомнів. Хто за ним біг ззаду і хто йому наніс удар, він не бачив. До свідомості повернувся, коли йому дружина вже надавала допомогу та розтирала обличчя снігом. Після цього він піднявся і побачив, що неподалік від нього на відстані не більше 4-5 метрів лежав потерпілий ОСОБА_17 , який був весь в крові та непритомний. У нього були розбиті голова, ніс та права брова, звідки й текла кров. На ньому була розірвана сорочка, з під якої також проглядалось ушкодження. Він надав допомогу ОСОБА_17 , сказав дружині, щоб вона викликала таксі, на якому вони поїхали в травмпункт 1-ї МКЛ, де тому й була надана медична допомога. З травмпункту, близько 5-ї год., вони на таксі приїхали додому до його батьків на АДРЕСА_3 , де всі, в тому числі і ОСОБА_17 , лягли спати. Ні по дорозі в травмпункт, ні при поверненні звідти додому, ОСОБА_17 про те, що з ним сталося і хто і як заподіяв йому тілесні ушкодження, нічого не розповідав. Проснулись близько 11-ї год. ОСОБА_17 було зле, тому викликали таксі і він поїхав до себе додому.
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_16 , суд зазначає, що вони є суперечливими, логічно непослідовними та такими, що не відповідають об`єктивним даним, які були встановлені під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді. Зокрема, твердження названого свідка про те, що виходячи з нічного клубу обвинувачений ОСОБА_24 несе пальто на передпліччі лівої руки, нібито приховуючи при цьому якийсь предмет продовгуватої форми, об`єктивно спростовується переглядом запису відеоспостереження, з якого видно, що під пальтом не може бути схований предмет продовгуватої форми довжиною, як про це вказала свідок ОСОБА_21 , приблизно 60 см, яким з її слів нібито наносились в подальшому удари по голові потерпілого ОСОБА_17 , що вона особисто спостерігала, та й рухи тіла обвинуваченого є цілком природними, а не фіксованими або скованими, як про це стверджує свідок. На думку суду, вказані обставини не свідчать про те, що обвинувачений, йдучи за свідком та потерпілим тримає в руці предмет продовгуватої форми або будь-який інший предмет. При оцінці показань названого свідка суд враховує характер відносин між ним і потерпілим ОСОБА_17 , з яким той перебуває в дружніх стосунках, а отже являється особою зацікавленою, що дає підстави суду оцінювати його показання критично.
При пред`явленні для впізнання по фотознімках під час досудового розслідування, протоколи про що були досліджені в суді, свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_14 та ОСОБА_13 як осіб, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження (том 1 а. п. 135-137, 141-143).
Свідок ОСОБА_21 під час допиту в суді показала, що 15 грудня 2015 року вона з своїм співмешканцем ОСОБА_16 приїхала в м. Полтава в гості до батьків останнього. Перебуваючи в Полтаві, вони домовились про зустріч увечері в нічному клубі «Версаль» з потерпілим ОСОБА_25 . Прибувши туди, вони замовили стіл, а також їжу та випивку. Згодом до них підійшов ОСОБА_25 , який запитав, чи не заперечують вони, щоб разом з ними за стіл сіли ще дві якісь його знайомі дівчини обидві на ім`я ОСОБА_26 . Вони погодились. До початку застілля всі були тверезі. Після того як сіли за стіл, почали вживати спиртне. ОСОБА_25 та її співмешканець спиртного вживали мало, пила в основному вона та дівчата. Вона вживала горілку і випила її досить багато, але не стільки, щоб падати чи не розуміти, що відбувається навколо. В процесі спілкування вона з співмешканцем спустилася вниз до барної стійки покурити. Там в цей час знаходились два молодих чоловіки арабської національності, як тепер їй відомо обвинувачені, яких вона до того не знала та бачила. Будь-якого конфлікту між обвинуваченими та потерпілим в нічному клубі вона не бачила і про це їй на той час відомо не було. Через декілька хвилин до них підійшов ОСОБА_25 і запитав, чи не буде вона заперечувати, якщо він проведе дівчат, що були з ними за столом, до таксі і повернеться. Вона погодилась і пішла знову до свого столу. Просиділа не менше десяти хвилин, але за стіл ніхто не повертався. Тоді вона знову спустилась до барної стійки і побачила там тих самих дівчат, біля яких не було ОСОБА_25 та її співмешканця. Запитала, де вони, і ті їй відповіли, що останні вийшли на вулицю з обвинуваченими. Зрозумівши, що сталося щось незвичайне, вона вибігла на вулицю, запитала у незнайомих їй людей, які стояли біля входу в нічний клуб, в якому напрямку пішли ті, кого вона шукала і зразу ж побігла направо в напрямку, вказаному кимсь із незнайомих, до яких вона зверталась. Вибігши за ріг приміщення клубу, де було тускле освітлення, вона, перебуваючи на відстані, довжину якої визначити не змогла, побачила, що її співмешканець лежав на снігу непритомним, а поруч з ним на бруківці лежав ОСОБА_25 головою від неї, біля якого знаходилось дві особи і били його ногами. Голова у потерпілого «літала» вліво-вправо. При цьому вона наголосила, що обвинувачений ОСОБА_19 стояв ліворуч від потерпілого та тримав в руках якийсь предмет продовгуватої форми, схожий на палицю, довжиною близько 60 см, діаметром приблизно 2,5 см, яким наносив удари по голові, а справа від ОСОБА_25 знаходився ОСОБА_15 , який бив потерпілого ногами по голові. В її присутності ОСОБА_19 наніс потерпілому 2-3 удари предметом, який тримав в руках, в тім`яну область голови, а ОСОБА_15 два удари ногою по голові останнього. Послідовність нанесення ударів потерпілому вона не пам`ятає. Вона закричала і ці особи перестали бити його та втекли. Підійшовши до потерпілого ОСОБА_25 , вона побачила, що той також був непритомним та лежав на животі. На бруківці і будь-де поруч з потерпілим, бордюрів, або якихось випуклостей чи огорож не було. Зразу ж від нього вона перемістилась до свого співмешканця, який все ще був непритомним, привела його до тями, розтерши обличчя снігом, а потім разом з ним почали надавати допомогу ОСОБА_25 , якому також особисто вона розтирала обличчя снігом. При цьому вона бачила, що у останнього все обличчя було в крові, у нього були розбиті ніс, тім`яна частина голови, брова. Рана на голові мала прямолінійну форму, яка нагадувала слід від удару предметом продовгуватої форми. Як довго знаходилась на місці скоєння злочину, надаючи допомогу потерпілому і своєму співмешканцю, вона пригадати не змогла. Не закінчивши цієї процедури, вона повернулася в нічний клуб, щоб забрати одяг і знову прийшла до місця бійки. Звідти вона вибігла на вулицю, зупинила автомобіль таксі, на якому поїхали до 1-ї міської клінічної лікарні, де ОСОБА_25 була надана медична допомога. З лікарні вони поїхали додому до її співмешканця, де потерпілий переночував, а наступного дня поїхав на таксі додому. Приблизно о 15 год. вона телефонувала до ОСОБА_25 , цікавилась станом його здоров`я і він говорив їй, що все добре.
Даючи показання в суді, свідок зазначила, що незадовго перед цим перенесла дві анестезії, а тому з пам`яттю у неї може бути не все гаразд. Під час допиту в суді в залежності від учасників постановки запитань по різному відповідала на питання про кількість нанесених потерпілому ударів по голові ОСОБА_19 предметом продовгуватої форми. На запитання прокурора неодноразово наголошувала 2-3 удари, а на запитання захисника обвинуваченого почала з категоричністю стверджувати, пригадавши, що таким предметом потерпілому був нанесений тільки один удар. З приводу локалізації ударів, нанесених потерпілому, її показання також носять характер суперечливості. Категорично стверджуючи на запитання прокурора про нанесення потерпілому обвинуваченим ОСОБА_18 двох ударів ногою в область голови, свідок відповідаючи на запитання захисника останнього вже стверджує про нанесення не двох ударів, а більше, наголошуючи на їх можливій локалізації в область обличчя та плеча потерпілого. Пояснити вибірковість запам`ятовування нею обставин і подій на місці скоєння злочину не змогла, пославшись на тривалість часу, який минув відтоді. Зважаючи на непослідовність і суперечливість її тверджень про пригадані нею обставини скоєння злочину, які нібито вона спостерігала безпосередньо, суд сумнівається, зважаючи на її ж твердження про тривалість періоду часу, який минув відтоді, у можливості об`єктивного сприйняття нею подій того часу та їх відтворення у повній відповідності дійсності в даний час.
Судом оглядались записи з камер відеоспостереження, таймер на яких зафіксував час переміщення свідка ОСОБА_21 з приміщення нічного клубу до місця скоєння злочину, перебування на ньому та повернення її знову в приміщення за одягом, який становить близько однієї хвилини (3 год. 57 хв. 09 сек. рух в напрямку місця пригоди та 3 год. 58 хв. 12 сек. повернення назад), тривалість якого та можливість виконання описаних в цей період дій, не заперечила остання. Аналізуючи її показання, суд, поза розумним сумнівом, не вважає за можливе в проміжок часу визначений хвилиною, переміститись свідку з приміщення нічного клубу до місця скоєння злочину, перебувати на ньому, спостерігаючи спочатку за діями осіб, яких вона бачила, а потім вчинювати дії по наданню допомоги потерпілому і своєму співмешканцю, а також повернутись назад до нічного клубу. При цьому характер руху свідка ОСОБА_21 , зафіксований на камері відеоспостереження, на думку суду, свідчить про безперервність її руху до місця скоєння злочину і негайного (після побаченого) повернення назад.
Обвинувачених вперше свідок ОСОБА_21 побачила в нічному клубі того вечора і візуально сприймала їх протягом часу, визначеного хвилинами, що вона підтвердила в суді, але на місці скоєння злочину в нічний час, при наявності неяскравого освітлення, вона сприймаючи осіб, які там знаходились, одягнувши вже верхній одяг, якого до цього на них не було, з категоричністю стверджує про те, що це саме ті особи, що з урахуванням особливості зовнішності осіб національності обвинувачених, викликає сумнів у суду, а отже і сумнів у правдивості показань свідка про це.
При оцінці показань свідка ОСОБА_21 суд враховує, що обставини вчинення злочину, очевидцем яких вона нібито була і про які дала показання в суді, сприймались нею в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено судом і чого не заперечує вона сама, а відтворення їх по пам`яті в суді відбувалося після перенесення нею двох операцій, які були здійснені під анестезією, що могло позначитись на стані її пам`яті, про що вона також застерегла суд перед початком дачі свідчень.
Аналізуючи показання свідка ОСОБА_21 , які вона давала під час слідчого експерименту, проведеного з її участю 12 лютого 2016 року (том 1 а. п. 176-188), суд констатує про їх суперечливість та непослідовність, про що свідчить їх зміст. Спочатку у вільній розповіді про обставини, побаченого нею, вона стверджує, що коли вибігла за ріг приміщення нічного клубу, то «увидела силуэты как два человека лежат, а двое их избивают. По силуету и по куртке я поняла, что лежат мой супруг, а второй ОСОБА_27 , когда еще ближе подбежала. Я начала кричать и те молодые люди, которые наносили удары по Владимиру убежали» (том 1 а. п. 177). Відповідаючи на запитання експерта, який також брав участь у проведенні слідчого експерименту, вона вже зазначає: «Я увидела четверых человек, двое лежали, и двое стоящих над одним человеком. Я начала кричать, они посмотрели на меня и один начал оттягивать второго и они ушли» (том 1 а. п. 180).
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_21 , суд також враховує записи з камер відеоспостереження нічного клубу «Версаль», надані стороною обвинувачення, які були переглянуті в суді, та на яких видно (камера 28), що о 03 год. 50 хв. 11 сек. з нічного клубу в сорочці без верхнього одягу виходить потерпілий ОСОБА_17 і слідує ліворуч. За ним з приміщення нічного клубу виходять свідок ОСОБА_16 в куртці та обвинувачені, які повертають та йдуть праворуч. При цьому ОСОБА_19 , який одягнений в куртку, йде задкуючи, а ОСОБА_15 несе своє пальто, складеним на лівій руці. Будь-яких предметів, в тому числі продовгуватої форми, з-під куртки або інших предметів, які він міг тримати в руці, не проглядається. Побачивши їх, потерпілий ОСОБА_17 розвертається та швидко йде за ними. Всі четверо зникають за рогом приміщення, освітлення території якого є тусклим. Переглядом відеозапису з камери № 40 встановлено, що о 03 год. 57 хв. 09 сек. з приміщення нічного клубу ліворуч йде свідок ОСОБА_21 . О 03 год. 58 хв. 12 сек. вона рухається впродовж приміщення нічного клубу праворуч, а о 03 год. 58 хв. 17 сек. (камера 28) вона вибігає із-за рогу приміщення нічного клубу з правого боку і біжить до входу в приміщення. На відеозаписі з камери 28-1 видно, що о 04 год. 00 хв. 57 сек. свідок ОСОБА_21 з якоюсь молодою жінкою виходить в верхньому одязі з приміщення нічного клубу і не поспішаючи, повертають праворуч та слідують за ріг приміщення. Ці дані та обставини зафіксовані також в протоколі огляду від 24 грудня 2015 року (том 1 а. п. 144-147), який був досліджений в суді. Наведений аналіз, на думку суду свідчить, що свідок ОСОБА_21 не могла бути очевидцем бійки між обвинуваченими, потерпілим та її співмешканцем, оскільки в цей час знаходилася в приміщенні нічного клубу, що об`єктивно підтверджується наведеними вище даними, а могла бачити лише наслідки того, що сталося, вийшовши за ріг приміщення, де на бруківці лежав потерпілий. Про це, на думку суду, свідчать і характер її дій: вона йде не поспішаючи в пошуках вказаних осіб, рухаючись спочатку ліворуч, а потім праворуч, і поспішає в приміщення, побачивши лежачого потерпілого та свого співмешканця, про що вона сама стверджує.
В зв`язку з цим суд критично оцінює її показання, розцінюючи їх як такі, що не відповідають дійсності, оскільки вони суперечать іншим належним і допустимим доказам про фактичні обставини події, а тому до уваги не приймає.
З цих же підстав суд не приймає до уваги і додатковий висновок судово-медичного експерта № 261 від 23 лютого 2016 року (том 1 а. п. 190-191), згідно з яким показання свідка ОСОБА_21 , дані нею під час проведення слідчого експерименту 12 лютого 2016 року, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_17 .
При пред`явленні для впізнання по фотознімках під час досудового розслідування, протоколи про що були досліджені в суді, свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_14 та ОСОБА_13 як осіб, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження (том 1 а. п. 132-134, 138-140).
Свідок ОСОБА_28 , знайома потерпілого ОСОБА_17 , під час допиту в суді показала, що вона разом зі своєю подругою ОСОБА_29 , домовились зустрітись з потерпілим ввечері 12 грудня 2015 року в нічному клубі «Версаль», куди той мав прийти зі своїм знайомим. Прибувши в клуб після 23-ї год., вони з подругою взяли по бокалу ОСОБА_30 і не сідаючи за стіл стояли серед відвідувачів та вживали його, розмовляючи при цьому. В цей час до них підійшли обвинувачені, які почали представлятись, намагаючись познайомитись. Вони не хотіли цього, про що їм і сказали та пішли сіли за стіл. Обвинувачені пішли за ними та також підсіли до них за стіл. Вони встали із-за столу і в цей час до них підійшов ОСОБА_17 , який запросив їх за свій стіл, куди вони з подругою пішли і де знаходились майже до кінця перебування в клубі, вживаючи при цьому із спиртного тільки горілку. Близько 4-ї год. вони разом з ОСОБА_17 та його товаришем, який був з дружиною, спустились вниз до бару, щоб покурити. Туди ж підійшли і обвинувачені, які почали з ними, тобто ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , розмову, демонструючи своєю поведінкою, що нібито відпочивають з ними. ОСОБА_17 попросив їх відійти, зазначивши, що останні це його знайомі і що саме він запросив їх в нічний клуб на відпочинок. У відповідь обвинувачені ствердили, що саме вони нібито відпочивають з ними і в різкій формі запропонували останнім вийти на вулицю і з`ясувати стосунки. Всі четверо зразу ж вийшли на вулицю. Більше нікого з цих осіб в нічному клубі вона не бачила, а бачила тільки як через деякий час свідок ОСОБА_21 вийшла на вулицю та повернувшись звідти забрала свою куртку і пішла знову. Вона не бачила, щоб обвинувачені в нічному клубі вживали спиртні напої.
Аналогічні показання з приводу цих обставин дала під час допиту в суді свідок ОСОБА_29 .
Аналіз змісту показань названих свідків свідчить про їх ксерокопічну схожість одних з одними, змістовну загальність описуваних подій і не розкривають характеру та суті конфлікту, констатуючи лише факт його наявності з наголосом на обвинувачених як ініціаторів його створення, що, на думку суду, свідчить про їх надуманість, а отже неправдивість, оскільки це спростовується сукупністю інших доказів по справі.
Суд критично оцінює показання названих свідків з приводу обставин спілкування з обвинуваченими в нічному клубі та їх поведінки при цьому, оскільки вони об`єктивно спростовуються переглядом запису відеоспостережень подій, які відбувалися в нічному клубі, з яких з безперечністю слідує, що вони цілком добровільно, демонструючи свою прихильність до їх дій та проявів уваги, протягом певного часу спілкуються з останніми, перебуваючи за столом, танцюючи в залі, не показуючи при цьому свого незадоволення проявом їх уваги до них та не демонструючи при цьому проявів уникнення такого спілкування. З цих підстав суд розцінює їх показання як осіб зацікавлених у вирішенні справи на користь потерпілого, з яким вони перебувають у приятельських стосунках, а тому до уваги не приймає.
Свідок ОСОБА_31 , лікар-травматолог 1-ї МКЛ м. Полтава, в суді показав, що 13 грудня 2015 року, близько 04 год. 10 хв., він оглядав потерпілого ОСОБА_17 , який самостійно з`явився в цей час зі скаргами на головний біль, в травматичному пункті 1-ї МКЛ. При огляді останнього була виявлена забійна рана в тім`яно-потиличній ділянці голови справа розміром 2х0,3 см, в ділянці правої брови дві забійні рани розміром 0,7х0,1 см, в ділянці спинки носа забійна рана 0,9х0,2 см. Всього у потерпілого було виявлено чотири ушкодження, про які зазначено вище. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при його огляді виявлено не було. Він скаржився тільки на головний біль. Зі слів останнього ушкодження, які у нього були виявлені, він отримав внаслідок падіння на вулиці близько 03 год. 45 хв. цієї ж доби, де саме, не зазначав. Саме так і було записано в медичних документах про його огляд. Одночасно він був оглянутий і лікарем-неврологом, який встановив діагноз: «Струс головного мозку». Будь-яких об`єктивних даних, які б давали підстави для сумніву в механізмі отримання потерпілим тілесних ушкоджень або не вірити його словам про обставини їх отримання у нього не виникало. Однак, зважаючи на те, що травми було отримано в нічний час для уточнення діагнозу потерпілому було запропоновано госпіталізацію для лікування, на що він заявив відмовою. В зв`язку з цим йому була видана довідка про його огляд в травмпункті і було рекомендовано додаткове обстеження у лікарів в поліклініці. Під час огляду потерпілому була надана медична допомога та накладено шви на рану в тім`яно-потиличній ділянці голови. Після огляду та надання медичної допомоги потерпілому він самостійно залишив приміщення травматичного пункту.
Свідок ОСОБА_32 , лікар-нейрохірург Полтавської обласної клінічної лікарні, під час допиту в суді показав, що він проводив операцію потерпілого ОСОБА_17 13 грудня 2015 року. В відділення потерпілий був направлений з травматологічного відділення 1-ї МКЛ м. Полтава з діагнозом: «Субдуральна гематома». Згідно історії хвороби потерпілого у нього були також чисельні забиті рани обличчя, перелом кісток носа та забита рана тім`яної області голови, яка була зашита. Під час операції було зроблено трепанацію черепа в лівій тім`яній частині голови та накладено шов довжиною до 20 см, який описаний в історії хвороби. На голові у потерпілого під час його госпіталізації у відділення була тільки одна ушита рана тім`яної ділянки.
Свідок ОСОБА_33 , власник квартири, яку орендували обвинувачені, в суді показала, що вони винаймають квартиру протягом року. Характеризувала їх як інтелігентних, вихованих і досить спокійних та врівноважених осіб. Ніколи протягом цього часу вона не бачила у них ніяких предметів, які б могли використовуватись для заподіяння тілесних ушкоджень. Вона не бачила, щоб обвинувачені коли-небудь вживали спиртні напої. Наголосила, що обидва обвинувачених вели законослухняний спосіб життя. З приводу підстав та обставин притягнення їх до кримінальної відповідальності їй нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_34 , друг ОСОБА_14 , під час допиту в суді показав, що в середині грудня 2015 року останній розповідав йому про те, що одного разу вночі в нічному клубі «Версаль» у нього з потерпілим виник конфлікт, який потім переріс в бійку, яка відбувалася на вулиці, під час якої ОСОБА_17 наніс йому два удари кулаком, а він у відповідь також вдарив його 2 чи 3 рази, від чого той впав і вдарився головою. Зі слів обвинуваченого йому відомо, що потерпілий до цього ображав його словесно, принижував його людську гідність, погрожував йому та передав кулю. Самої кулі у обвинуваченого він не бачив, так як на той час, коли останній розповідав йому про це, він вже передав її адвокату. Наголосив, що ніколи не бачив у ОСОБА_14 при собі або в його житлі будь-яких предметів, які б могли бути використані для заподіяння тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_35 , рідний брат обвинуваченого ОСОБА_14 , в суді показав, що він проживає в АДРЕСА_2 . Тієї ночі до нього додому, коли він вже спав, прийшов ОСОБА_15 , який був дуже зляканий, на його обличчі була кров. Разом з братом прийшов також і ОСОБА_36 . Брат розповів, що в нічному клубі до них підійшли двоє місцевих молодих людей, які почали їх ображати, принижувати їх людську гідність. Брат і ОСОБА_19 всіляко намагалися уникнути конфлікту, але їм це не вдалося. Ті наполегливо продовжували провокувати конфлікт. Уникаючи його, вони вирішили піти додому. Біля гардеробної, куди вони підійшли, щоб забрати одяг, потерпілий ОСОБА_17 чи його товариш ОСОБА_16 вручили їм кулю. Цю кулю брат показував йому, коли повернувся додому. Взявши одяг, вони вийшли на вулицю, за ними вийшли і ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Там відбулась бійка, в процесі якої ОСОБА_17 перший наніс ОСОБА_22 удари, а брат у відповідь також вдарив його, після чого втік до нього додому.
Свідок ОСОБА_37 , рідна сестра потерпілого ОСОБА_17 , під час допиту в суді показала, що в обідню пору, близько 13 год. 13 грудня 2015 року, їй зателефонував брат і попросив вийти до під`їзду, куди він приїхав на таксі, та зустріти його, так як він себе дуже погано почуває. Вона спустилась з квартири, відчинила двері таксі і побачила брата, у якого були розбиті голова і брова, а також пухле обличчя. Допомогла йому піднятись в квартиру і він ліг спати. Брат тієї ночі не ночував вдома і де знаходився, їй невідомо, він про це їй не розповідав. Він також не говорив їй, що вже звертався за медичною допомогою в травмпункт 1-ї МКЛ. Через деякий час він проснувся і сказав, що дуже зле почуває себе і попросив викликати карету швидкої медичної допомоги. На її запитання, що з ним трапилось, сказав, що його побили араби в нічному клубі «Версаль», де він відпочивав з друзями та знайомими дівчатами, до яких вони «пристали», а він за них заступився. З приводу того, як саме були спричинені йому тілесні ушкодження, він не розповідав.
Свідок ОСОБА_38 , старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області, яка здійснювала досудове розслідування по кримінальному провадженню щодо обвинувачених ОСОБА_14 і ОСОБА_19 , в суді показала, що розпочавши досудове розслідування нею з метою якнайшвидшого розкриття злочину було надано доручення оперативним працівникам поліції з`ясувати питання про наявність камер відеоспостереження в нічному клубі «Версаль» та вилучення звідти записів відеоспостереження, якщо такі є. Через деякий час їй було надано акт про їх вилучення та диски з записами, які були використані під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження. Питання про те, за допомогою яких пристроїв здійснювались записи, вона під час досудового розслідування матеріалів кримінального провадження не з`ясовувала. Так як, відеозаписи були видані їх власником добровільно, питання про вилучення їх шляхом тимчасового доступу не порушувалось, оскільки таке їх отримання відповідає положенням Кримінально-процесуального кодексу України та до того ж це питання було узгоджено з процесуальним прокурором. Відеозаписи були передані їй на DVD-диску. Вона провела огляд диску, склала відповідний протокол і приєднала ці відеозаписи до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ. Під час огляду диску ніяких змін до нього не вносилось. Чому не всі записи і не з усіх камер відеоспостереження їй були надані, вона не знає, але спроб їх отримати не робила, оскільки на час, коли це було виявлено, минуло більше десяти днів, протягом якого відеозаписи зберігаються.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 83 від 23 лютого 2016 року (том 1 а. п. 152-155) проведенням додаткової судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_17 з урахуванням наданої медичної документації, у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку з субдуральною плащевидною гематомою зліва та забійних ран правої тім`яно-потиличної ділянки голови, перелому кісток носу, параорбітальних гематом та забійних ран в ділянці обличчя, які могли утворитись не менш ніж від 4-х кратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті (які могли діяти переважно в ділянку обличчя), нога людини у взутті, та предметів продовгуватої форми (які могли діяти переважно в тім`яно-потиличну ділянку голови справа), можливо в строк та при обставинах вказаних вище, по ступеню тяжкості кваліфікуються лише в своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, оскільки кожен з ударів міг нести свій еквівалент в розвиток черепно-мозкової травми.
Враховуючи кількість, анатомічну локалізацію та взаєморозміщення тілесних ушкоджень у потерпілого, характер ушкодження головного мозку, експерт дійшов висновку, що об`єктивних судово-медичних даних про можливість утворення даних тілесних ушкоджень в результаті падіння тіла на площину як з наданим прискоренням, так і без, немає.
На тілі потерпілого ОСОБА_17 слідів характерних для захисту руками від ударів також немає.
Зважаючи на те, що вказаний висновок експертом ОСОБА_39 був зроблений з порушенням вимог «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 255/791 26 липня 1995 року (далі - Правила) без дослідження гістологічного матеріалу, відібраного під час оперативного втручання у потерпілого ОСОБА_17 , чого не спростував під час допиту в суді останній, за клопотанням учасників судового розгляду по матеріалах кримінального провадження була призначена комісійна судово-медична експертиза, проведення якої доручено експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 242/16 від 29 вересня 2016 року (том 2 а. п. 123-255) у потерпілого ОСОБА_17 були виявлені ушкодження у вигляді ран волосистої частини голови в тім`яно-потиличній ділянці справа з підапоневротичною гематомою, правої брови, перенісся, а також параорбітальних гематом зліва і справа.
Розбіжності щодо кількості ран тім`яно-потиличної ділянки (за даними медичної документації) та кількості рубців (шрамів) даної ділянки, описаних судово-медичним експертом, не дають можливості точно визначити кількість цих тілесних ушкоджень в указаній ділянці.
Локалізація та характер ушкоджень у вигляді рани перенісся, перелому кісток носа, параорбітальних гематом та рани правої брови вказує на те, що вони могли утворитись від дії тупого (их) предмету (ів) та за обставин, на які вказував обвинувачений ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту з його участю 10 лютого 2016 року.
Тілесні ушкодження тім`яно-потиличної ділянки справа могли утворитись від дії тупого (их) предмету (ів) в результаті падіння на площину з положення стоячи за обставин на, які вказував він же під час проведення слідчого експерименту 10 лютого 2016 року.
В даному випадку визначити, від якої саме травматичної дії (удару, падіння на площину чи їх сукупності) виникло ушкодження кавернозної гемангіоми м`якої мозкової оболонки з формуванням лівобічної субдуральної гематоми, неможливо. Слід зазначити, що сила травмуючої дії при падінні на площину є більшою, оскільки складається з сили прискорення та удару об поверхню.
Отже з огляду на вищевикладене встановити «ступінь тяжкості кожного окремо із наявних у нього тілесних ушкоджень» не є можливим.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи гістологічних препаратів на ім`я потерпілого ОСОБА_17 № 67 від 27 вересня 2016 року (том 2 а. п. 255-256) при перегляді поданих гістологічних препаратів виявлено кавернозну гемангіому м`яких мозкових оболонок з ділянками масивних інфільтративних крововиливів з вираженими реактивними змінами та домішкою незмінених еритроцитів. Порушення реологічних властивостей крові у вигляді еритроцитарного тромбу. Дистрофія нейронів, набряк-набухання речовини головного мозку.
За наслідками проведення комісійної судово-медичної експертизи експерти констатували, що джерелом кровотечі з формуванням лівобічної субдуральної гематоми є не забій головного мозку, а наявне у потерпілого ОСОБА_17 вроджене доброякісне новоутворення (пухлина) з клітин внутрішньої оболонки судин головного мозку кавернозна гемангіома м`яких мозкових оболонок і такі новоутворення, в переважній більшості, локалізуються в ділянці великих півкуль. Саме це позбавило експертів можливості визначити, від якої саме травматичної дії (удару, падіння чи їх сукупності) виникло ушкодження кавернозної гемангіоми м`якої мозкової оболонки з формуванням лівобічної субдуральної гематоми, а також встановити і ступінь тяжкості кожного окремого із наявних у потерпілого тілесних ушкоджень.
Однак, експерти з категоричністю констатували, що тілесні ушкодження тім`яно-потиличної ділянки справа у потерпілого могли утворитись від дії тупого (их) предмету (ів) в результаті падіння на площину з положення стоячи за обставин на, які вказував обвинувачений ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту 10 лютого 2016 року, наголошуючи при цьому, що сила травмуючої дії при падінні на площину є більшою, оскільки складається з сили прискорення та удару об поверхню.
Наведені у висновку № 242/16 від 29 вересня 2016 року дані були підтверджені членами експертної комісії ОСОБА_40 та ОСОБА_41 під час їх допиту в суді. При цьому експерт ОСОБА_42 зазначив, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а експерт ОСОБА_43 категорично вказала на наявність вродженої вади у виді доброякісного новоутворення (пухлина) з клітин внутрішньої оболонки судин головного мозку кавернозна гемангіома м`яких мозкових оболонок у потерпілого ОСОБА_17 та підтвердила, що при наявності такої вродженої вади розвиток спонтанної (без травматичної дії) кровотечі з кавернозних гемангіом згідно літературних даних сягає близько 33 відсотків. Вона також наголосила, що наявність такої вродженої вади зовні ніяким чином не проявляється і виявити її можливо лише шляхом проведення певних спеціальних медичних досліджень.
Суд не погоджується з твердженням сторони обвинувачення про те? що призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи було здійснено з недотриманням процесуальних процедур, зокрема вилучення гістологічних препаратів відібраних під час оперативного втручання у потерпілого ОСОБА_17 було зроблено на підставі вимоги суду, а не ухвали про тимчасовий доступ.
Не погоджуючись з цим твердженням сторони обвинувачення, суд виходить з положень статті 99 КПК України, згідно з якою сторони кримінального провадження здійснюють збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Аналіз змісту наведеної норми дає підстави суду констатувати, що витребування гістологічного матеріалу з патологоанатомічного бюро ДОЗ Полтавської ОДА на підставі вимоги суду, а не ухвали про тимчасовий доступ, було здійснено законно, оскільки цей об`єкт дослідження був виданий його утримувачем на вимогу добровільно без будь-яких заперечень щодо незаконності таких дій та необхідності їх вчинення на підставі ухвали суду про тимчасовий доступ.
Про законність таких дій свідчить і вилучення під час досудового розслідування даних відеоспостереження за 13 грудня 2015 року з нічного клубу «Версаль» за вимогою слідчого, відповідність закону чого не ставиться стороною обвинувачення під сумнів, а навпаки, долучається до матеріалів кримінального провадження в суді як доказ винуватості осіб, що спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 .
Суд не оцінює твердження сторони обвинувачення в суді про переміщення гістологічного матеріалу з патологоанатомічного бюро до експертної установи з точки зору відповідності закону, оскільки воно є очевидно надуманим.
Оцінюючи висновок комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 242/16 від 29 вересня 2016 року, суд вважає, що наявна у потерпілого ОСОБА_17 лівобічна субдуральна гематома пов`язана саме з падінням та ударом тім`яною частиною голови об площину на місці цього падіння під час бійки з обвинуваченим ОСОБА_18 , а не від дій обвинуваченого чи іншої особи, що дає підстави суду констатувати про факт спричинення його з необережності, а не умисно.
Аналізуючи наведені докази, суд констатує, що стороною обвинувачення не надано безперечних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували не тільки наявність в діяннях обвинувачених складу інкримінованого їм кримінального правопорушення, а й причетності до його скоєння обвинуваченого ОСОБА_13 .
Жоден із досліджених в суді доказів, наданих стороною обвинувачення, крім показань свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , які судом не прийняті до уваги, безперечно не вказує на те, що саме обвинувачені явились ініціаторами конфлікту та бійки, а також спільно причинили потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження. Останні цей факт заперечують, а докази, надані стороною обвинувачення, їх тверджень не спростовують.
Аналізуючи дії сторони обвинувачення по збиранню, наданню і оцінці доказів, суд зазначає, що нею вибірково були вилучені записи з камер відеоспостереження, що об`єктивно позбавляє суд можливості встановити, які ж були стосунки між учасниками конфлікту перед виникненням бійки та і під час конфлікту, який ініціювався та розвивався в приміщенні нічного клубу. Зокрема, стороною обвинувачення не спростовані твердження ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про те, що безпосередньо перед виходом з нічного клубу, коли вони, уникаючи продовження конфлікту, вирішили йти додому, свідок ОСОБА_16 вручив їм кулю, жест чого, виходячи з умов їх проживання в країнах, де йде війна, вони сприйняли як погрозу та намір вчинити їх побиття. Однак, ця частина відеозапису з камер відеоспостереження не була вилучена стороною обвинувачення під час досудового розслідування та не надавалась суду для перегляду, хоча сама куля вилучена та приєднана до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу. Не були також вилучені записи з камер відеоспостереження, які спрямовані на місце, де безпосередньо відбувалася бійка. Це дає підстави суду розцінювати дії сторони обвинувачення не як спрямовані на встановлення об`єктивної істини, а лише як на підтвердження єдиної висунутої ними версії отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень протиправних дій обвинувачених, які, на думку сторони обвинувачення, нібито явились ініціаторами спочатку конфлікту, а потім і бійки, в процесі якої були застосовані знаряддя для заподіяння тілесних ушкоджень, що і потягло за собою такі наслідки. Цей висновок суду ґрунтується ще й на бездіяльності сторони обвинувачення, якою констатується факт застосування знарядь при заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому, і не вживається будь-яких заходів для виявлення або встановлення місця знаходження таких знарядь. Вони не виявлялись при проведенні огляду місця події, обшуків за місцем проживання обвинувачених, для цього також не вживалось і будь-яких інших заходів, які в такому випадку повинні бути здійснені, виходячи з положень КПК України. Будь-яких доказів цього стороною обвинувачення під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді не надавалось. Всупереч цьому, стороною обвинувачення висунуто застереження про неможливість критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_21 , які судом не прийняті до уваги, яка нібито бачила такі предмети в руках обвинувачених під час побиття потерпілого, хоча як встановлено судом, вона не могла бачити не тільки таких знарядь, а й самої бійки, так як в той час знаходилася в іншому, ніж де це відбувалося місці. Крім того, з показань обвинувачених і свідка ОСОБА_16 слідує, що на місці, де відбувалося бійка, було тускле освітлення, яке не позволяло в таких деталях, як про це стверджує свідок ОСОБА_21 , бачити те, що там відбувалося, навіть за умови, коли б вона була при цьому присутня.
Отже, наведене дає підстави суду вважати, що твердження сторони обвинувачення про спричинення потерпілому обвинуваченими тяжких тілесних ушкоджень з застосуванням спеціально пристосованих для цього знарядь та спільного вчинення протиправних дій щодо нього є припущенням, яке відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України не може прийматися судом до уваги і покладатися в основу постановлення обвинувального вироку суду.
Суд також констатує, що стороною обвинувачення не перевірялись інші версії можливого отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, хоча для цього були очевидні підстави. Зокрема, потерпілий після отримання тілесних ушкоджень самостійно з`явився в травмпункт 1-ї МКЛ, де повідомив, що тілесні ушкодження отримав внаслідок падіння та удару головою при цьому, не зазначаючи при цьому, що був побитий обвинуваченими. Де саме це сталося, він не повідомляв. Після надання йому медичної допомоги він самостійно залишив приміщення травмпункту і де знаходився та чим займався до його госпіталізації, невідомо. Ці обставини не досліджувались стороною обвинувачення і доказів, які б виключали можливість отримання потерпілим тяжкого тілесного ушкодження в іншому, ніж зазначено в обвинувальному акті місці, нею не надано.
Системно проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку, що будь-яких об`єктивних доказів, які б з безперечністю підтверджували факт умисного спричинення обвинуваченими потерпілому ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень стороною обвинувачення не надано. Судом встановлено, що показання свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_16 , які, на думку сторони обвинувачення, були очевидцями вказаних подій, є такими, що не відповідають дійсності, а тому судом не прийняті до уваги.
Аналіз показань обвинувачених в сукупності з іншими доказами дає підстави суду визнати їх такими, що відповідають дійсності, а тому прийняти до уваги як такі.
При оцінці діянь обвинувачених суд керується положеннями статті 17 КПК України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Суд не приймає до уваги твердження представника потерпілого про те, що судом нібито не були створені рівні умови у наданні сторонами доказів по матеріалах кримінального провадження, зокрема, при призначенні комісійної судово-медичної експертизи до уваги були прийняті і на вирішення експертів поставлені питання, заявлені стороною захисту і відхилені всі питання, які були заявлені стороною обвинувачення.
Не приймаючи до уваги це твердження, суд зазначає, що воно не відповідає дійсності, оскільки при призначенні комісійної судово-медичної експертизи при постановці питань експертам було враховано 9 питань, які висунула сторона обвинувачення, в тому числі й ті, які по змісту і суті відповідали питанням, висунутим стороною захисту. Неврахування окремих питань при призначенні комісійної експертизи пов`язане з тим, що суть їх аналогічна тим, які були враховані та досліджені (том 2 а. п. 32-39, 52-56).
На підставі наведеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто злочину, передбаченого статтею 128 КК України і кваліфікує його дії саме за цією нормою кримінального кодексу.
Такий висновок суду узгоджується і з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.
Суд вважає кваліфікацію його дій органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України такою, що не знайшла свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді.
Суд також вважає, що доказами, наданими стороною обвинувачення, не доведено факт причетності обвинуваченого ОСОБА_13 до спричинення потерпілому ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, а тому приходить до висновку про необхідність його виправдання за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди.
Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує конкретні обставини справи, характер і тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Суд приймає до уваги, що скоєний обвинуваченим злочин є злочином невеликої тяжкості.
Суд враховує також конкретні обставини справи, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, віктимну поведінку потерпілого, обставини вчинення злочину, виключно позитивну характеристику його особи, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді громадських робіт, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
У зв`язку з тим, що позов про відшкодування моральної шкоди заявлено до двох обвинувачених, один з яких підлягає виправданню, а також потерпілим не сплачено судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне залишити заявлений потерпілими позов без розгляду.
З цих же підстав, а також підстав недотримання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» суд вважає за необхідне також залишити без розгляду позов процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Полтавської ОДА до відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_17 .
Згідно зі статтею 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Показання наведених вище свідків та досліджені в судовому засіданні докази з безперечністю не підтверджують обвинувачення ОСОБА_13 , сформульоване в обвинувальному акті.
Суд відповідно до статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з тим, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Цим правом сторони скористались сповна, надавши на пропозицію суду, на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та прийшов до висновку про відсутність доказів вини обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та про наявність в діяннях обвинуваченого ОСОБА_14 іншого, ніж йому інкриміновано складу кримінального правопорушення.
Враховуючи тривалість розслідування, розгляду кримінального провадження та повне надання судом сторонам можливості вільно розпоряджатися своїми правами в частині доведення переконливості поданих доказів, суд, дотримуючись засад безсторонності та розумних строків, вважає, що можливості здобуття інших доказів вичерпані.
При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту ч. ч. 1 і 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Виходячи з вимог ч. ч. 1 і 3 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок відповідно до підпункту 1 частини 1 цієї ж статті, може бути постановлений у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду кримінального провадження не наведено суду доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_13 , тому його слід виправдати в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Процесуальних витрат по матеріалах кримінального провадження немає.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 321, 323 та 324 КПК України, суд,
ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді двісті сорока годин громадських робіт.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 30 грудня 2015 року по 26 квітня 2016 року (том 1 а. п. 221-224), тобто 117 днів з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт та вважати його таким, що відбув покарання, в зв`язку з чим звільнити від його відбування.
Бакір ОСОБА_44 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдати його за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний щодо кожного із обвинувачених, скасувати.
Встановлену судом заборону щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишати межі України до закінчення розгляду кримінального провадження скасувати, про що повідомити Державну прикордонну службу України шляхом направлення копії вироку після набрання ним законної сили.
Роз`яснити виправданому ОСОБА_19 , що він має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.
- сорочку, штани, куртку, туфлі, які належать обвинуваченому ОСОБА_22 і передані йому на зберігання, - повернути йому ж (том 1 а. п. 139-140;
- DVD - диск з записом слідчої дії допиту ОСОБА_14 ; DVD - диск з записом слідчої дії - допиту підозрюваного ОСОБА_13 ; DVD - диск з записом слідчої дії - слідчого експерименту проведеного зі свідком ОСОБА_21 ; DVD - диск з записом слідчої дії слідчого експерименту проведеного з підозрюваним ОСОБА_18 ; DVD - диск з записом з камер відеонагляду з нічного закладу «Версаль»; СD - диск з файлом КТ ОСОБА_17 - зберігати при матеріалах кримінального провадження(том 1 а. п. 139-140).
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1
Переклад вироку обвинуваченим здійснено перекладачем синхронно з проголошенням його тексту суддею.

Зміст вироку обвинуваченим зрозумілий. Копію вироку обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_18 отримано, що ними засвідчено в присутності захисників та перекладача:

Обвинувачені: _____________________ ОСОБА_13

_____________________ ОСОБА_15

Захисники _____________________ ОСОБА_10

_____________________ ОСОБА_11

_____________________ ОСОБА_12 .

Перекладач _____________________ ОСОБА_6