ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого: 25.10.2005 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 18.02.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358, 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 18.03.2014 року, близько 10 години 20 хвилин, перебуваючи неподалік господарства, що по АДРЕСА_2 , побачив, що власниця будинку покидає територію власного господарства та в цей час у нього виник умисел на заволодіння майном, що знаходиться у вказаному будинку. З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 шляхом вільного доступу пройшов на територію господарства, та підійшовши до вікна, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, штовхнув його обома руками, в результаті чого воно відчинилось та через нього ОСОБА_5 проник в середину будинку. В подальшому, опинившись у одній з кімнат даного будинку, ОСОБА_5 пройшов до вітальні, де оглянувши шухляди комоду виявив золоту обручку вагою З гр. вартістю 799 грн., золотий кулон вагою 1,5 гр. вартістю 399 грн., золотий кулон вагою 2 гр. вартістю 532 грн., золотий ланцюжок вагою 1 гр. вартістю 266 грн., золотий ланцюжок вагою 1 гр. вартістю 266 грн., золотий хрестик вагою 1 гр. вартістю 266 грн., золоті сережки вагою 1,1 гр. вартістю 295 грн., та золоті сережки вагою 1,5 гр., вартістю 399 грн., після чого ОСОБА_5 поклав вищевказані речі до пакету. Після цього ОСОБА_5 пройшов до спальної кімнати даного будинку та під час огляду речової шафи виявив грошові кошти в сумі 1500 грн. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 підійшов до металевого сейфу, що розташований праворуч від вхідних дверей до спальної кімнати та використовуючи металеву пластину, яку він взяв в веранді даного будинку, відчинив даний сейф, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 50 доларів США, які в перерахунку на національну валюту за курсом Національного банку України становлять 497,5 грн. та 50 Євро, які в перерахунку на національну валюту за курсом Національного банку України становлять 692 грн., які поклав до пакету, після чого покинув даний будинок. Надалі ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном та грошовими коштами, як своїми власними. Всього в результаті крадіжки ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 5911,5 грн.
08.05.2014 року, близько 08 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в лісі, неподалік господарства, що по АДРЕСА_3 , що на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району, побачив, що власник даного господарства разом зі своєю донькою покинули будинок та поїхали в напрямку м. Хмельницького та в цей час у нього виник умисел на заволодіння чужим майном. З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на таємне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 шляхом вільного доступу, проник на територію зазначеного господарства, підійшовши до вікна та переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, віджав за допомогою металевої викрутки вікно та через нього проник в середину будинку. Перебуваючи в одній з кімнат будинку, що розташована на першому поверсі будинку, ОСОБА_5 на дивані виявив два ноутбуки марки «НР-9000», вартістю 1800 грн. та «Gigabyte», вартістю 5000 грн. Після цього, ОСОБА_5 пройшов на другий поверх даного будинку, а саме до спальної кімнати, де оглянувши тумбочку, виявив золотий злиток вагою 1 гр. вартістю 500 грн. Після цього ОСОБА_5 , пройшов до шафи з речами, оглянувши яку виявив чорну дорожню сумку вартістю 20 грн., шубу, виготовлену з «нутрії», вартістю 3250 грн., комір, виготовлений з хутра«рисі», вартістю 300 грн., жіночий шкіряний жилет, комір якого виготовлений з «чорнобурки», вартістю 300 грн., норкову шапку вартістю 400 грн. Далі ОСОБА_5 усі перелічені вище речі поклав до дорожньої сумки, після чого залишив будинок. В подальшому, ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном, як своїм власним. Всього в результаті крадіжки ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 11 270 грн.
ОСОБА_5 причетність до вчинення кримінальних правопорушень заперечив, пояснивши, що під час досудового слідства визнавав вину у вчиненому оскільки, працівники міліції забезпечували його продуктами харчування та запевняли у можливості вирішення питання призначення мінімального покарання за провадженням, що розглядалось у Вінницькому міському суді. Після винесення вироку у вказаному провадженні, покарання було призначено значно більше ніж була домовленість, а тому, він надалі не бачив підстав для визнання вини у вчиненому. При проведені слідчих екпериментів вказував на обставини вчиненого, що були йому повідомлені працівниками міліції.
Вислухавши покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, доводи обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження у повному обсязі, суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушеннях не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та його слід виправдати у зв`язку з не доведенням, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.
У відповідності до ст. 62 Конституціїї України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що головною умовою для визнання доказів недопустимими є отримання їх внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимог частини другої цієї статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.
П. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Прокурор, як на один із доказів винуватості ОСОБА_5 вказувала на протокол про результати негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо-відео контороль особи та аудіо-відео контроль публічного місця від 30.10.2014 року, карту памяті як додаток до протоколу. Згідно яких ОСОБА_5 , перебуваючи під вартою з 13.08.2014 року, 08.09.2014 року був допитаний працівниками міліції у службовому кабінеті відносно обставин вчинення кримінальних правопорушень у тому числі, і двох епізодів, що ставляться йому в вину у даному провадженні.
Як пояснила прокурор в судовому засіданні ОСОБА_5 лише 12.09.2014 року було пред`явлено підозру та його допит 08.09.2014 року проводився у якості свідка, де він давав зізнівальні покази.
Тобто, на час отримання показань від ОСОБА_5 , у якості свідка, уже існували об`єктивні підстави, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, працівники міліції вчиняли дії, спрямовані на отримання показань від нього.
Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та у відповідності зі ст. 87 КПК України надані докази: протокол про результати негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо-відео контороль особи та аудіо-відео контроль публічного місця від 30.10.2014 року, карту памяті як додаток до протоколу суд визнає недопустимими.
Разом з тим, суд і погоджується з захисником про визнання вказаних доказів недопустими і з тих підстав, що стороні захисту не були відкриті і не були предметом дослідження під час розгляду провадження в суді матеріали, які стосувалися санкціонуваня проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Із наданої відповіді апеляційного суду Хмельницької області 27.10.2016 року суд не зміг встановити чи було надано дозвіл на аудіо-відео контороль особи та аудіо-відео контроль публічного місця, саме кабінету оперативного працівника міліції та ОСОБА_5 відносно якого, на той момент майже місяць, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто, суд не міг встановити чи діяли правоохоронні органи у межах та спосіб, передбачений ухвалою.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод отримання показань чи пояснень особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.
Як вказав обвинувачений та захисник, під час проведення слідчих експериментів ОСОБА_5 слідчим не було роз`яснено такі права, що визначені ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України. У протоколі вказано лише загальне визначення про те, що всім учасникам слідчого експерименту було роз`яснено їх права та обов`язки без зазначення нормативно правових актів та статей, що їх визначають.
У вказаних протоколах не зазначено мету проведення слідчих експериментів, хід експерименту. Тобто, дії, виконані його учасниками при підготовці і відтворенні обставин події, що перевіряється (спосіб проникнення до будинку, місце та спосіб вчинення крадіжки).
За таких обставин суд визнає недопустими доказами слідчі експерименти від 12.09.2014 року, що проводились за участю ОСОБА_5 .
Твердження обвинуваченого про те, що під час проведення слідчих експериментів він розповідав про обставини вчинення кримінальних правопорушень (які він не вичняв) зі слів працівників міліції, крім показів ОСОБА_5 , знайшли своє підтвердження і в тому, що під час перегляду відеозапису негласних (слідчих) розшукових дій ОСОБА_5 зазначає місце роботи та місце навчання потерпілих та членів їх сімей, на які йому вказали працівники міліції Вінницького МВ. В той же час, лише через чотири дні, під час проведення обох слідчих експериментів ОСОБА_5 вказував на те, що з будинку вийшла невідома особа, яка як він зрозумів є власником будинку, на що йому вказували працівники міліції Хмельницького РВ.
З наданих протоколів огляду місця події від 18.03.2014 року та 08.05.2014 року встановлено місце вчинення крадіжок. Доказів, що вказують на причетність ОСОБА_5 до вчиненого не знайдено.
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що були присутні при проведенні слідчого експерименту.
Однак, враховуючи, що суд визнав протоколи проведення слідчих екпериментів як недопустимі докази, тому покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не можуть бути визнані такими, що підтверджують вину обвинуваченого.
Судовим розглядом провадження не було встановлено і розміру заподіяної шкоди, що є обов`язковою вимогою п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Вартість викраденого майна сторона обвинувачення обґрунтовує довідкою наданою ПП ОСОБА_10 про вартість комп`ютерної техніки, хутряних та шкіряних виробів, навігатора та золотого злитка та довідкою ТОВ «Гарант капітал та компанія» про вартість хутряних виробів та дорожної сумки. Вказані довідки підтверджували вартість речей станом на 10.04.2014 року в той час, як правопорушення було вчинено 18.03.2014 року та 08.05.2014 року. Крім того, згідно наданих захисником витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_10 займається видом діяльності: роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів. Також, викликає сумнів у достовірності довідки наданої ТОВ «Гарант капітал та компанія», що підтверджує вартість різного за родовими ознаками речей, прокурорм не було надано даних, що підтверджують рід діяльності вказаного товариства, що позбавило суд надати повну та об`єктивну оцінку такому доказу. Крім того, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 вказував на те, що сума викраденого майна є явно заниженою та не відповідає дійсній вартості.
Інших будь-яких доказів на підтвердження вини обвинуваченого органом досудового слідства суду не надано.
Враховуючи, що зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості збирання доказів вичерпані, суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушеннях не знайшла свого підтвердження.
Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 368 - 370, 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України визнати невинним та по суду виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 943,48 грн., віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Хмельницький міськрайонний суд до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: