Справа № 183/4819/16
№ 1-кп/183/830/16
В И Р О К
іменем України
23 грудня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

-19 березня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 6 місяців арешту з відбуванням на гауптвахті,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2014 року № 62 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду номера обслуги 9 парашутно десантної роти 3 парашутнодесантного батальйону. В подальшому наказом від 21 листопада 2014 року № 112-ПМ ОСОБА_5 призначений на посаду номера обслуги 3 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 05.03.2015 року, в Україні діє особливий період.

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Однак, 04 травня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював, у скоєному обвинувачений кається. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 24 березня 2014 року він був призваний на військову службу за мобілізацією, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Військову службу проходив, в тому силі, в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Маючи ряд захворювань, звертався до командування військової частини з проханням надати йому медичну допомогу, однак не отримавши таку, змушений був у червня 2014 року самовільно залишити військову частину, внаслідок чого був притягнутий до кримінальної відповідальності, йому призначене покарання у виді арешту строком на 6 місяців. Це покарання він не відбув, оскільки не був взятий під варту негайно, а розпорядження про виконання вироку не було вчасно виконане компетентними органами. В цей період він був визнаний не придатним для проходження військової служби у високомобільних військах, однак командування військової частини не звільнило його, як і не звільнило після Указу Президента України в 2015 році про демобілізацію. Не дивлячись на такі обставини, обвинувачений не заперечував того факту, що фактично являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , оскільки наказу командира військової частини про демобілізації, ним не отримувалося.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, судом були досліджені матеріали кримінального провадження, а саме:

-акт службового розслідування, яке було проведено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ;

-а також матеріали, що підтверджують статус військовослужбовця: копія військового квитка на ім`я ОСОБА_6 , наказ про зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, злочин ним вчинено після постановлення вироку і до повного його відбуття.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно. Слід звернути увагу, що подана стороною обвинувачення характеристика не має ні дати її складення, ні дати ознайомлення обвинуваченого з такою характеристикою, а матеріали кримінального провадження містять дані, які характеризують особу обвинуваченого з позитивної сторони. В тому числі, обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має матір похилого віку. Обвинувачений проходив службу за мобілізацією, в тому числі в зоні проведення антитерористичної операції, за станом свого здоров`я визнаний не придатним для проходження військової служби у високомобільних військах, однак командування військової частини НОМЕР_1 , не дивлячись на прийняте рішення військово-лікарською комісією не вжило заходів для поліпшення становища старшого солдата ОСОБА_5 , як і не вжило заходів для своєчасної демобілізації обвинуваченого, що і потягло за собою вчинення обвинуваченим злочину, в умовах особливого періоду, що діє на території України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнається щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин. До таких обставин суд відносить стан здоров`я обвинуваченого, який не дозволяє йому проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, характер скоєного злочину та його наслідки, особа обвинуваченого, його ставлення до скоєного, в даному випадку, дозволяють суду застосувати ст.69 КК України, тому суд вважає за необхідне при призначенні покарання ОСОБА_5 перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, та застосувати покарання у виді обмеження волі.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, саме такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць обмеження волі.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 30 червня 2016 року.

Зарахувати в строк відбування покарання строк утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на гауптвахті, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день тримання на гауптвахті двом дням обмеження волі.

Запобіжний захід, обраний до ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на гауптвахті, - скасувати, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти з зали суду негайно.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1