ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1783/17
Провадження № 1-кп/636/303/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000169, внесеному 15 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, українки, громадянки України, має вищу освіту, військовослужбовця військової служби за контрактом, головного сержанту командира міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за військовим званням молодший сержант, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді головного сержанта командира міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 2 травня 2017 року самовільно залишила вказану військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжувала ухилятися від військової служби до 26 травня 2017 року
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
12 липня 2017р. між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, обвинувачена у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення у кримінальному провадженні. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання із застосуванням ст.ст. 69, 53 КК України у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке ОСОБА_4 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, та отримана згода обвинуваченої на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
На підставі ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), вказує на кваліфікацію діяння за ч. 4 ст. 407 КК України, обвинувачена визнала свою вину повністю.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінального покарання та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, від якого потерпілих немає, а шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не засуджена, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за наданими суду характеристиками характеризується як патріотично налаштований боєць ВСУ, відповідальна, принципова та чесна людина.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щиросердечне каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
Згідно ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 , як військова службова особа, самовільно залишила військову частину, в умовах особливого періоду, і тому її дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Цивільний позов по справі не заявлений. Матеріальної шкоди не завдано.
Речових доказів та судових витрат не має.
В ході досудового слідства обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 371, 373, 374, 473-476 КПК України, суд -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 12 липня 2017 року між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12 липня 2017 року покарання із застосуванням ст.ст. 69, 53 КК України у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій, захиснику та прокурору.

Суддя