АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, м.Богуслава, українця, громадянина України, освіта середня, дані про офіційне одруження відсутні, працюючого, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 17.10.2002 ? Богуславським райсудом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 25.07.2006 ? Богуславським райсудом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 21.03.2012 ? Богуславським райсудом Київської області за ч.2 ст.186, 69 КК України на 3 роки позбавлення волі; 14.05.2014 звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково на 10 місяців 15 днів,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України
за участі:
прокурора ? ОСОБА_8
обвинуваченого ? ОСОБА_7
захисника ? ОСОБА_9
Від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 18.04.2016, ухвалений відносно ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить суд апеляційної інстанції оскаржуваний вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 18.04.2016 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.З ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Так, вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 18.04.2016 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. З ст.185 КК України і призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки у відповідності до ст.76 КК України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційна скарга прокурором вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Зокрема прокурор вважає, що суд першої інстанції застосував до обвинуваченого ст.75 КК України, яка не підлягала застосуванню. На думку прокурора за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та вчинених ним діянь. Суд проігнорував ту обставину, що ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений. Крім того, судом не враховано того, що злочин, вчинений обвинуваченим, є тяжким. Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, судом не наведено жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, адже в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні, в ході судового розгляду кримінального провадження їх не отримано.
Окрім наведеного прокурор посилається на те, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність спричинило призначення покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Так, судом проігноровано особливу суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який тричі відбуваючи реальне покарання за вчинення злочинів проти власності, жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та обрав вчинення корисливих злочинів способом здобуття засобів для існування, таким чином, покарання, визначене судом явно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, 29.07.2015, біля 17 год., ОСОБА_7 перебуваючи біля ПАТ НВП «Більшовик», що розташований по проспекту Перемоги, 49/2 в м.Києві, вирішив незаконно проникнути на територію вказаного товариства, звідки таємно повторно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , діючи з корисливих спонукань, переліз через огорожу та незаконно проник на охоронювану територію ПАТ НВП «Більшовик», де біля 17.25 год. підійшов до будівлі цеху №5. Впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою пилки для різки металу, яку заздалегідь приготував для вчинення злочину, спиляв фрагмент мідного кабелю на електродвигун з вентиляційної системи, загальною довжиною шість метрів та вартістю 250 грн. за один метр, на загальну вартість 1500 грн. без урахування ПДВ та 1800 грн. з урахуванням ПДВ, що належить ПАТ НВП «Більшовик».Після чого обвинувачений, утримуючи при собі викрадене майно, намагався зникнути із місця вчинення злочину, для чого направився до огорожі території, маючи намір перелізти через неї, а викраденим майном розпорядитись на власний розсуд.Однак, обвинувачений не зміг свій злочинний умисел довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони товариства з викраденим майном.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника , які заперечили проти поданої апеляційної скарги прокурора, думку прокурора з цього приводу, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 18.04.2016 підлягає частковому задоволенню .
Так відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги , а отже враховуючи , що фактичні обставини , доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 185 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються , відповідно суд апеляційної інстанції в цій частині вирок не перевіряє .
Щодо безпосередніх доводів апеляційної скарги , то колегія суддів виходить з того , що призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому , суд в цілому дотримався положень ст. 65 КК України та врахував , що обвинувачений вчинив незакінчений тяжкий злочин , наявність пом`якшуючої обставини щире каяття , відсутність обставин , які обтяжують покарання , зазначив особу обвинуваченого не конкретизуючи в цій частині дані щодо неї і, обрав вид покарання позбавлення волі на певний строк та його міру , з урахуванням скоєного незакінченого тяжкого злочину в межах санкції частини статті , з урахуванням положень ч.2 ст. 68 КК України на строк 03 роки 06 місяців позбавлення волі .
Разом з тим , приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд не прийняв до уваги положення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивовано у вироку , чого суд першої інстанції не дотримався . Так , поза увагою суду фактично залишилися дані щодо особи обвинуваченого які відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 65 КК України обовязково мають враховуватися і зокрема те , що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово раніше судимий за скоєння аналогічних тяжких злочинів проти власності в тому числі до реального відбуття покарання за які судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку . Після звільнення знову вчинив аналогічний тяжкий злочин проти власності що свідчить про те , що звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідало б меті покарання і суперечило б принципу індивідуалізації покарання , який міститься в статті 65 КК України , відповідно , доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є цілком слушними .
Довід викладений у вироку суду першої інстанції про відсутність невідшкодованої шкоди судом апеляційної інстанції не враховується, адже обвинувачений визнаний винним в скоєнні незакінченого злочину і був затриманий із викраденим майном .
Апеляційна вимога щодо збільшення покарання до 04 років позбавлення волі на думку колегії суддів не є переконливою з урахуванням складу незакінченого злочину і тому апеляційна скарга прокурора в цілому підлягає частковому задоволенню .
Інших самостійних доводів або апеляційних вимог в апеляції не міститься .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задовольнити частково .
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 18.04.2016, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків у відповідності до ст.76 КК України, ? скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України .

Ухвалити свій вирок яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 15 , ч.3 ст.185 КК України до 03 ( трьох ) років 06 ( шести ) місяців позбавлення волі.
Строк покарання за цим вироком рахувати з 17 січня 2017 року .
В інший частині вирок Соломянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін .
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії вироку .

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1259/2016
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Суддя-дповідач ОСОБА_1