Провадження № 1-кп/638/123/17
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
04 липня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000476, внесеному до ЄРДР 11.06.2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, холостого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2013 року за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. З ст. 364, ч. 1 ст. 162 КК України до 8 років позбавлення волі, 22.11.2014 року оголошений у державний розшук,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину , передбаченого ч.3 ст. 307 КК України

Встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України , тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

Захисник обвинуваченого вважав, що відсутні підстави для продовження строку тримання його підзахисного під вартою через те, що порушено процедуру затримання особи.

Обвинувачений підтримав позицію сторони захисту.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї норми передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57)
Частина 1 статті 194 КПК України передбачає, що «суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні».
Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений до затримання працевлаштованим не був, холостий, дітей або утриманців немає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, засуджений за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2013 року до 8 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили, але засуджений ухилився від відбування покарання, через що з 2014 року знаходився у державному розшуку, на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Зазначене викликає сумніви в тому, що ОСОБА_6 буде виконувати покладені на нього судом зобов`язання з`являтися за викликом суду, не буде переховуватися від суду, не скоїть нових правопорушень у разі знаходження на свободі.

Доводи сторони захисту щодо заперечення проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягають перевірці, тому не можуть на даний час бути прийняті без заперечливо до уваги.

Характер обвинувачення свідчить про те, що з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду , перебуваючи на свободі може продовжувати свою злочинну діяльність, вказують на те, що на дійсний час неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Належних доказів на підтвердження того факту, що раніше встановлені ризики втратили актуальність або перестали існувати, не наведено.

Такими чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу.

Попередньою ухвалою суду продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 11:40 год. 22.07.2017 року. Відповідно, подальший строк запобіжного заходу повинен рахуватися з 11:40 год. 22.07.2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 11-40 год 22 липня 2017 року, тобто до 11-40 год 19 вересня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3