Провадження № 1-в/761/203/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2017 року року Шевченківський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва клопотання захисника про звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва 24.04.2017 звернувся захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , який просив ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання за хворобою, до його одужання.

Клопотання обґрунтоване тим, що у засудженого ОСОБА_5 під час перебування на стаціонарному лікуванні у Рівненському обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення (далі РОСДРЗН) виявлена тяжка хво роба - дисцикуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу зі стійким цефалічним симптомом та дезадаптаційними синкопальними станами, хронічна судинна енцефалопотамія III ступеню.

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 22.03.2017 у ОСОБА_5 виявлені дисцикуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу зі стійким цефалічним симптомом та хронічна судинна енцефалопатія 2 супеню.

Вказані захворювання охоплюються поняттям дегенеративної хвороби нервової системи за наявності вираженої деменції, яка визначена у п.1 Розділу 7 хвороби нервової системи органів чуття Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Хворому ОСОБА_5 рекомендоване стаціонарне лікування, а максимальне зменшення негативних наслідків вказаного захворювання можливе виключно в умовах стаціонару на протязі дев`яти місяців, тобто не раніше листопада 2017 року.

Крім того, у засудженого через смерть його батька та чоловіка сестри засудженого суттєво ускладнились особисті сімейні обставини, що вимагає від ОСОБА_5 надання моральної підтримки його матері та матеріальної допомоги сестрі.

На думку захисника, зазначені обставини є підставою для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання до його одужання відповідно до ст. 84 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 до суду не прибув, що у силу положень ст. 539 КПК України, не є перешкодою для розгляду клопотання.
Суд також враховує, що вироком, який набрав законної сили, тобто підлягає виконанню, ОСОБА_5 змінений запобіжний захід з застави на тримання під вартою, однак наведені у клопотанні дані свідчать, що на день розгляду клопотання вирок не виконаний.
Враховуючи встановлений ч. 3 ст. 539 КПК десятиденний строк для розгляду клопотань зазначеної категорії, беручи до уваги вищенаведені чинники у сукупністю з положеннями ч. 5 ст. 539 КПК суд вважав за можливе розглянути клопотання без участі засудженого.
У судовому засіданні захисник просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.
Прокурор заперечувала проти звільнення ОСОБА_5 від покарання, наголошуючи як на суперечливості поданого клопотання, так і на відсутності передбачених законом підстав для його задоволення.
Суд, заслухавши доводи учасників розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києві від 30.05.2016 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді арешту на строк п`ять місяців. Судом також прийнято рішення про зміну застосованого до засудженого запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2016 вирок залишено без змін.

Отже, виходячи з наведених захисником обставин, за станом на день розгляду клопотання вирок не виконано, засуджений ОСОБА_5 призначеного йому покарання не відбув та не відбуває.
Частиною 2 статті 84 КК України передбачена можливість звільнення особи від відбування покарання внаслідок тяжкої хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання. При вирішенні цього питання суд має врахувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Отже, захворювання є підставою для звільнення особи від покарання лише за умови, що ця хвороба як за своєю тяжкістю, так і за характером захворювання перешкоджає відбуванню покарання, тобто фактичне відбування покарання загрожує життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Таким чином, сам по собі факт тяжкого захворювання не тягне обов`язкового звільнення від покарання.

Вирішуючи питання наявності підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання, суд приймає до уваги, що порядок та умови відбування покарання визначені кримінально-виконавчим законодавством України, до складу якого входить Кримінально-виконавчий кодекс України (далі КВК) та інші акти законодавства.
Завданням вищезазначеного законодавства відповідно до ч. 2 ст. 1 КВК України є, з-поміж іншого, регламентація порядку і умов звільнення від відбування покарання.
Наведене доводить, що при вирішенні питання звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою суд має керуватися як положеннями Кримінального кодексу України, так і нормами кримінально-виконавчого законодавства.
У зв`язку з цим суд зазначає, що спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572 затверджений Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (далі Порядок).
Розділом VІ Порядку унормовані питання підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою, а також затверджений перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від відбування покарання.
Таким чином, саме зазначеними нормативно-правовими актами визначені підстави та порядок ініціювання перед судом питань звільнення засуджених від відбування покарання у зв`язку з хворобою.
Погоджуючись із тим, що відповідно до ст. 84 КК України, ст.152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання є хвороба, суд констатує, що у силу ч. 5 ст.154 КВК клопотання про звільнення від відбування покарання внаслідок тяжкої хвороби має подаватися до суду начальником органу або установи виконання покарань, одночасно з висновком лікарської комісії.
Розділом VІ Порядку визначено, що медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які мають хвороби, зазначені у Переліку. Таке обстеження проводиться спеціально створеною лікарською комісією територіальних органів пенітенціарної служби після обов`язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров`я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.
Не заперечуючи передбачене ч. 1 ст. 539 КПК право захисника звернутися з клопотанням про звільнення підзахисного від відбування покарання, суд відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Оскільки кримінальним провадженням, крім досудового розслідування та судового провадження, є також процесуальні дії у зв`язку з вчиненням кримінально-караного діяння, стадія виконання вироку також охоплюється поняттям кримінального провадження.

Наведене дозволяє стверджувати, що на ініціатора клопотання покладається обов`язок доведення того, що хвороба засудженого є тяжкою, а її наявність перешкоджає відбуванню покарання. При цьому суд бере до уваги, що правом надання висновку щодо стану здоров`я засудженого та перешкоджання відбуванню ним покарання наділений не лікар в одній особі, а відповідна лікарська комісія.
У той же час, досліджуючи довідку від 21.09.2016 та висновок № 130 лікаря РОСДРЗН ОСОБА_6 від 20.12.2016 про віднесення захворювання ОСОБА_5 до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, суд надає критичної оцінки зазначеним документам з огляду на те, що вони підготовлені лікарем одноособово, будь-якої реєстрації у лікарняному закладі не пройшли, головним лікарем закладу охорони здоров`я не підписані, даних про спеціальність лікаря ОСОБА_6 не містять.

Крім того, вказані документи жодним чином не доводять, що засуджений ОСОБА_5 через вказані захворювання не може відбувати покарання у виді арешту.

У силу вищезазначеного аналогічну критичну оцінку надає суд і консультативному висновку спеціаліста лікаря-консультанта ОСОБА_7 від 22.03.2017.

Крім вказаного, при вирішенні питання звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати тривалість відбутого покарання, поведінку засудженого під час відбування покарання тощо.

У той же час, суд відмічає, що, не дивлячись на тривалий час, який минув після набрання вироком законної сили, засуджений жодного дня арешту не відбув.

Твердження захисника про щире каяття ОСОБА_5 суд до уваги не бере, оскільки під час судового розгляду останній свою причетність до вчинення злочину не визнавав, не заперечуючи ймовірність критичної оцінки засудженим своїх дій після ухвалення вироку, суд враховує, що вказані доводи захисника належними доказами не підтверджені.

Крім того, наявність критичних висновків засудженого не є достатньою підставою для звільнення останнього від відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 84 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від покарання у виді п`яти місяців арешту, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2016, відмовити.

Ухвала може бути оскарження шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1