Провадження № 1-кс/201/448/2017
УХВАЛА
Іменем України
20 січня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2015, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлення прокурору у задоволенні клопотання про скасуванню арешту, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2015, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлення прокурору у задоволенні клопотання про скасуванню арешту.
В клопотанні заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2015 задоволено клопотання старшого прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001789 від 23.04.2015 та накладено арешт на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено використовувати та розпоряджатися.
Заявник вказує, що він є власником арештованої квартири, що підтверджується договором про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 326, виданого 11.06.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .
Арешт майна обмежує його права як власника на вільне володіння, користування та розпоряджання належним майном. Вважає, що арешт накладений судом безпідставно. Тому, посилаючись на вимоги ст. 174 КПК України, просить клопотання задовольнити, відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Судом неодноразово призначався розгляд вказаної справи, проте заявник будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду його скарги в судові засідання не з`являвся. У зв`язку із чим, враховуючи строки розгляду скарг, визначених ч.2 ст. 306 КПК України, суд вважає за можливе прийняти рішення без участі заявника за наявними в матеріалах справи доказами.
Прокурор в судовому засідання проти вимог скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, оскільки вважав, що арешт накладений підставно, оскільки квартира є предметом злочину. До того ж кримінальне провадження передано на досудове розслідування до Новомосковського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області.
Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши прокурора, приходжу до наступного висновку.
Встановлено, що у провадженні слідчого відділу Новомосковського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0001789, внесеного до ЄРДР 23.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
У ході розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ), на праві приватної власності належали: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 228, 9 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 25.11.2011 серії НОМЕР_2 ; торговельний комплекс та самовільні прибудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1103, 3 кв.м., на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2007; 2/3 частки нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 239 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу 2/3 часток нежилого приміщення від 10.09.2009, засвідченого приватним нотаріусом Новомоскоського МНО ОСОБА_8 ; торгово-офісний комплекс автосервісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 289, 6 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу торгово-офісного комплексу автосервіса від 28.04.2010, засвідченого приватним нотаріусом Новомосковського МНО ОСОБА_8 ; паркувальне місце АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2009 серії ВМО № 908028, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_9 ; паркувальне місце АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2009 серії ВМО № 908028, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_9 .

З метою забезпечення кримінального провадження, запобігання подальшої реалізації нерухомого майна третім особам, що призведе до втрати доказів під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2015 накладено арешт на нерухоме майно квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено використовувати майно, розпоряджатися об`єктом нерухомого майна.
Як вбачається з даної ухвали, під час досудового розслідування у кримінальній справі № 33119005, яку 29.02.2012 порушено прокурором Дніпропетровської області щодо ОСОБА_10 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 от. 27. ч. 5 ст. 191 КК України, постановою від 15.03.20122 старшого слідчого СВ СУ прокуратури області ОСОБА_11 накладено арешт на все майно дружини ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У березні 2015 року невстановлені особи, умисно з корисливих мотивів, заволоділи вказаним нерухомим майном ОСОБА_7 , що розташоване у м. Дніпропетровську та у м. Новомосковську, шляхом обману, зокрема: надання до державних установ та приватного нотаріуса завідомо підроблених документів про зняття арешту з майна від прокуратури Дніпропетровської області, а також завідомо підроблених договорів та довіреностей від імені потерпілих, у зв`язку з чим завдали їй матеріальні збитки в особливо великих розмірах.
Так, на підставі генеральної довіреності, підписаної нібито ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_12 у присутності Завіряючого офіцера ОСОБА_13 09.10.2014 та апосилізовано у. м. Нікосія постійним секретарем Міністерства юстиції та громадського порядку, а також підписаним окружним нотаріусом ОСОБА_14 .
На запит ОСОБА_7 адміністрацією округа Ларнаки Міністерства внутрішніх справ республіки Кіпр повідомлено, що г-н Ланайотіс Авраам служив Завіряючим офіцером з 31.01.l997 по 02.05.2014 та повернув відповідну особисту печатку 19.05.2014, тобто через п`ять місяців 09.10.2014бути присутнім при складанні довіреності на ім`я ОСОБА_12 не міг. Однак з використанням завідомо підробленої генеральної довіреності від 09.10.2014 при невстановлених обставинах невстановлені особи заволоділи шляхом обману майном ОСОБА_7 .
За даним фактом 08.06.2015 прокуратурою області внесено відомості до ЄРДР за № 0000457. Кримінальні провадження №№ 0001789, 0000457 об`єднано в одне провадження за № 0001789
З метою запобігання подальшого переоформлення нерухомого майна ОСОБА_15 ухвалою слідчого судді накладено на нього арешту.
Заявник, посилається на те, що він є власником вказаної квартири, що підтверджується договором про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 326, виданого 11.06.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .
Проте доказів на підтвердження вказаних фактів суду не надано.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Частиною 7 цієї статті Кодексу унормовано, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом злочину. Тому арешт накладено з метою запобігання можливості її відчуження, забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Як вказано у ч. 10 ст. 170 КПК України арештованим може бути і майно добросовісного набувача, яким може бути заявник ОСОБА_4 , але який не надав на підтвердження свого права власності відповідних доказів.
Окрім того, з матеріалів вбачається, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Новомосковським ВП ГУНП України у Дніпропетровській області, а тому і вказане клопотання може розглядатись відповідним судом за підслідністю.
Підстави припинення тимчасово вилученого майна вказані і у ст. 169 КПК України, згідно із якою тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 (подання клопотання пізніше наступного робочого дня після вилучення майна), частиною шостою статті 173 цього Кодексу (постановлення ухвали пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання); 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає зокрема про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 374 КПК України при винесенні вироку суд вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Проаналізувавши матеріали скарги, приходжу до висновку, що арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений цілком підставно, оскільки квартира є предметом злочину. Враховуючи викладене, у клопотанні слід відмовити.
Окрім того, звертаю увагу заявника на те, що його вимог про відмову у задоволенні клопотання прокурору є неспроможними, оскільки, в даному судовому засіданні розглядається не клопотання прокурора, а клопотання саме ОСОБА_4 . Клопотання прокурора про накладення арешту майна вже було розглянуто і за результатами його розгляду слідчим суддею винесена ухвала про його задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2015, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлення прокурору у задоволенні клопотання про скасуванню арешту відмовити.
Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті та оголошена у судовому засіданні 20 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1