Справа №485/1538/16-к 27.01.2017
Провадження: № 11-кп/784/128/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ухвала про відмову в УДЗ ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Сумського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження мешкав в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
1). 03.09.2007 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;
2). 11.01.2008 року цим же судом за ч. 2,3 ст. 185, 70, 71 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі;
3) 24.06.2008 року цим же судом за ч. 2 ст. 289, 70 ч. 4 КК України на 14 років 6 місяців позбавлення волі;
Ухвалою Верховного Суду України від 13.01.2009 року вирок Білопільського районного суду Сумської області від 11.01.2008 року змінено, замість ст. 71 КК України застосована ч.4 ст. 70 КК України та призначено 13 років позбавлення волі.
Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.03.2009 року вирок Білопільського районного суду Сумської області від 24.08.2008 року був приведений до відповідності згідно внесених ВС України змін та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим на 14 років 6 місяців позбавлення волі;
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду в задоволенні подання адміністрації Снігурівської ВК № 5 та спостережної комісії Снігурівської райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Зазначає, що працює, має ряд заохочень та жодного стягнення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
При розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов до висновку, що засуджений характеризується посередньо, працює, має заохочення, однак адміністрацією характеризується як такий, що не став на шлях виправлення.
Зважаючи на вищевказане, районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_6 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи подання адміністрації Снігурівської ВК № 5, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Згідно вимогам ст. 81 КК України основною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, був засуджений за тяжкі та особливо тяжкі злочини, має ще значний строк невідбутої частини покарання, раніше вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте висновків для себе не зробив і знову вчинив особливо тяжкий злочин.
Крім того, судом правильно враховано те, що незважаючи на наявність заохочень, згідно річних характеристик на засудженого станом на 2009-2014 роки ОСОБА_6 характеризується як такий, що не став шлях виправлення, а за 2015 рік як такий, що стає на шлях виправлення і заслуговує на переведення для подальшого відбування покарання до колонії середнього рівня безпеки. Після пом`якшення режиму тримання засуджений заохочень не отримував.
З цим висновком суду 1 інстанції апеляційний суд погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який відповідно до матеріалів особової справи, а саме характеристики від 28 листопада 2016 року за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, про що зазначив в ухвалі суд першої інстанції і апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції грунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, а тому є законним, обгрунтованим та вмотивованим.
А крім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року про відмову в задоволенні подання Снігурівської виправної колонії № 5 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: