Справа №484/417/17 15.06.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001871, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Немирівське Балтського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
визнаного винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Ухвалено, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, розстрочити виплату штрафу частинами по 566,60 грн. кожного місяця.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 09-10596 від 06.10.2016 р. в сумі 1760,80 грн., судової автотехнічної експертизи № 24 від 27.01.2017 р. в сумі 1760,80 грн., судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу № 09-1-554 від 31.08.2016 р. в сумі 880,40 грн., судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу № 09-1-556 від 05.09.2016 р. в сумі 880,40 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Посилається на роз`яснення, що містяться в п. 21 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р., в яких зазначено про необхідність обговорювання судами питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає що суд не прийняв до уваги його доводи з приводу його проживання у віддаленій частині міста, наявність двох неповнолітніх дітей, яких щоденно необхідно доставляти до школи, роботи, яка знаходиться за межами міста. Зауважує на тому, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, його мати, яка проживає в іншій області і до якої дістатись на автобусі не має можливості, хворіє на онкологічне захворювання, а тому потребує його допомоги та догляду.
Наведені обставини, на думку апелянта, дають підстави призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
05.07.2016 р. близько 16.00 год. ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Sunnу» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби в умовах достатньої видимості по правій смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини другорядної дороги зі сторони вул. Г. Турунова в напрямку вул. Шовковичної в м. Первомайську Миколаївської області, наближаючись до перехрестя (розгалуження) дороги по вул. Шовковичній, перед яким по ходу його руху було встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, зі швидкістю, що не перевищувала максимально допустиму для руху в даних умовах.
В цей же час, по вул. Шовковичній в м. Первомайську, в напрямку даного перехрестя (розгалуження) зі швидкістю, що не перевищувала максимально допустимої для руху в даних умовах, по своїй правій смузі рухався мотоцикл «VIPER V110А» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , який наближався до перехрестя з правої сторони по ходу руху автомобіля «Nissan Sunnу», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під час наближення вказаних транспортних засобів до перехрестя нерівнозначних доріг (роздвоєння вул. Шовковичної) водій автомобіля «Nissan Sunnу» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , грубо та умисно порушив вимоги п.2.3 «б», п.16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, яка полягала у наближенні до перехрестя іншого транспортного засобу, що рухався по головній дорозі; не зупинив свій транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, хоча необхідність надання переваги в русі транспортному засобу, який рухався по перехрещуваній дорозі була, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, тим самим проігнорував вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» та виїхав на смугу руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_7 .
Умисно порушуючи зазначені вище Правила дорожнього руху України, обвинувачений ОСОБА_5 передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, проте легковажно розраховував на відвернення цих наслідків, застосувавши екстрене гальмування, але цим уникнути небажаних наслідків не зміг та лівою передньою (кутовою) частиною свого автомобіля допустив зіткнення з мотоциклом (його лівою передньою частиною) під керуванням ОСОБА_7 , який, на відміну від обвинуваченого ОСОБА_5 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню, оскільки зупиночний шлях його мотоцикла в умовах місця пригоди при застосуванні ним екстреного гальмування перевищував віддалення транспортного засобу від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та в той же день о 16.40 год. був доставлений до Первомайської ЦМБЛ з діагнозом «відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи, забій, гемартроз лівого гомілкостопного суглоба, забій грудної клітини справа».
За висновком судово-медичної експертизи № 519-М від 09.08.2016 р., у потерпілого ОСОБА_7 виявлено: відкритий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої стопи, забій, гемартроз лівого гомілкостопного суглоба, забій грудної клітини справа. Дані тілесні ушкодження виникли 05.07.2016 р. при ДТП і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, проживає з співмешканкою та її неповнолітніми дітьми, має постійне місце роботи, визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, певні дані про особу ОСОБА_5 , визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття і дійшов висновку, що з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_5 необхідно призначити основне покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн., з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 67 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом апеляційної скарги, апелянтом фактично оспорюються призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно роз`яснень, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 умисно порушивши вимоги п. п. 2.3 «б», 16.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_7 та допустив зіткнення керованого ним автомобілю з мотоциклом під керуванням ОСОБА_7 , який, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Враховуючи ступінь суспільної небезпечності, а також наведені вище наслідки скоєного ОСОБА_5 злочину, суд першої інстанції обґрунтовано застосував таке додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання, з чим погоджується і апеляційний суд.
Апеляційна скарга не містить доказів необхідності використання автомобіля для роботи або у службових цілях, не надав таких даних апелянт і під час апеляційного розгляду, а тому доводи обвинуваченого в цій частині, на думку апеляційного суду є голослівними і об`єктивно нічім не підтверджуються.
Посилання апелянта на необхідність доставляння дітей до школи та відвідувати хворої матері, не є тими виключними обставинами які б давали суду можливість для зміни вироку в частині застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на спосіб, характер та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни призначеного покарання, як того просить апелянт, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. ч. 2 ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року яким ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ __________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3