УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
З тексту клопотання вбачається, що посадові особи Київської місцевої державної адміністрації, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами при здійсненні приватизації занизили оціночну вартість об`єктів нерухомості по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що призвело до збитків в особливо великих розмірах.
Крім того, у клопотанні слідчого зазначено, що у даному кримінальному провадженні 16.12.2016 року проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності і в якій фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій виявлено та вилучено майно. Вилучені предмети оглянуті, про що складений відповідний протокол огляду від 16.12.2016 року. Тому з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Власник майна та його представник заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на те, що в даному кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру, ОСОБА_4 є свідком, також зазначили, що в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не було зазначено про можливість вилучення мобільного телефону, а також речі, на які слідчий просить накласти арешт не були об`єктом кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять відомостей, які можуть бути використані як доказ.
Вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши клопотання та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 6, 11 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації /у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність /у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Положення ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення може здійснюватися під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі.
При цьому, в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не зазначено про можливість вилучення мобільних терміналів систем зв`язку.
Крім того, слідчий в обґрунтування клопотання зазначив, що арешт необхідно накласти з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим слідчим в клопотанні, а також в судовому засіданні, не було надано переконливих доказів того, що речі, на які він просить накласти арешт можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні як того вимагає положення п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, а також, що такий ступінь втручання в особисте життя є співрозмірним та виправданим, а тому слідчий суддя приходить до висновку клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя -
У задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя: