Справа № 761/8484/17
Провадження № 1-кс/761/5290/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 003 45, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, громадянин України, українець, з вищою освітою, суддя Суворівського районного суду м. Одеса, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою - АДРЕСА_2 , не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_7 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 21.02.2017 оголошено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Колегією суддів Суворовського районного суду м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_4 упродовж 2013-2016 років здійснювався судовий розгляд у кримінальному провадженні № 120 131 700 200 000 44 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України.
У зв`язку з неявками обвинуваченої судом 17.06.2016 прийняте рішення про надання дозволу на її затримання та привід до суду для розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вважає сторона обвинувачення, у зв`язку з цим у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди за застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу.

Для досягнення визначеної мети підозрюваний залучив адвоката ОСОБА_9 , на якого покладався обов`язок отримання від ОСОБА_8 коштів у сумі 2 тис. дол. США.

Підозрюваний, перебуваючи у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, 29.09.2016 о 12 год. повідомив ОСОБА_8 , що наступне судове засідання у кримінальному провадженні відбудеться лише після її затримання і направив обвинувачену до адвоката ОСОБА_9 , вказавши, що саме той буде займатись її питанням.
ОСОБА_9 , діючи з відома та за вказівкою ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_8 , що за незастосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою, вона повинна надати йому для подальшої передачі ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2 тис. дол. США.

ОСОБА_8 17.10.2016 передала ОСОБА_9 для подальшої передачі ОСОБА_4 неправомірну вигоду у вищезазначеному розмірі. ОСОБА_9 наступного дня передав вищевказані кошти ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважав, що існують ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування; знищить або спотворить речі та документи, що мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Наведені обставини, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, на думку сторони обвинувачення, свідчить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

ОСОБА_4 та його захисники заперечували проти застосування до підозрюваного такого заходу як тримання під вартою, вважаючи, що правомірну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити менш суворий запобіжний захід.
На думку представників сторони захисту, наведені прокурором ризики є припущенням, оскільки не ґрунтуються на матеріалах клопотання; обґрунтованість підозри є сумнівною; крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручене прокурором ОСОБА_3 , який у цьому випадку не є уповноваженою особою.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити наявність трьох складових - чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри; чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, на які вказує слідчий; чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя бере до уваги, що рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» закріплено, що не можна ставити питання про виправданість арешту лише тоді, коли доведений факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Отже, на цій стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою для цієї стадії розслідування мірою підтверджується наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку необхідно вважати дію, яка може бути вчинена підозрюваним з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії мало ймовірними з огляду на поведінку ОСОБА_4 після того, як він дізнався, що став об`єктом уваги правоохоронних органів, а також безпосередньо після повідомлення йому про підозру.

Зокрема, ОСОБА_4 , маючи у період з листопада 2016 року по день розгляду клопотання підстави та реальні можливості виїхати за межі України, цим не скористався, продовжуючи перебування в Україні.

Таким же чином слідчий суддя оцінює неодноразове добровільне прибуття підозрюваного до ГСУ СБ України - 21.02.2017 для отримання повідомлення про підозру, 13.03.2017 для отримання матеріалів клопотання про застосування до нього запобіжного заходу, до Шевченківського районного суду м. Києва - 13.03.2017, 15.03.2017, 17.03.2017 у зв`язку з розглядом цього клопотання.

Зазначений висновок не спростовується доводами сторони обвинувачення про суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, оскільки у силу положень ст. 17 КПК особа вважається невинуватою, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена згідно з вищенаведеним порядком, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Наведене не дозволяє суду використовувати як підставу для тримання особи під вартою лише передбачену законом про кримінальну відповідальність санкцію покарання.

На переконання слідчого судді, не виглядає реально існуючим ризик знищення або спотворення підозрюваним речей та документів, що мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Погоджуючись з тим, що такий ризик може існувати на початковій стадії розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває значний час, упродовж якого слідчий та прокурор мали достатньо можливостей встановити та взяти під свій безпосередній контроль речі, предмети, документи, до яких має доступ підозрюваний і які мають доказове значення у справі.

Невиконання стороною обвинувачення вказаного обов`язку не може слугувати підставою для ізоляції підозрюваного від суспільства.

Водночас, обставини вчинення правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, свідчать, що по теперішній час зберігається ризик впливу підозрюваного на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Факт допиту свідків обвинувачення органом досудового розслідування не мінімізує цього ризику з огляду на вимоги ч. 4 ст. 95 КПК, якою передбачений обов`язок суду сприймати показання безпосередньо під час судового розгляду.

Отже, ризик схиляння свідків до вигідних стороні захисту показань є незаконним впливом на них, вжиття таких заходів для перешкоджання кримінальному провадженню може бути способом уникнути покарання.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК, а саме - обґрунтованість підозри та наявність ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вирішуючи питання, чи уповноваженою особою здійснено повідомлення ОСОБА_4 про підозру, слідчий суддя враховує, що ст. 480, 481 КПК передбачений окремий порядок кримінального провадження щодо судді, цей порядок включає вимогу здійснення письмового повідомлення судді про підозру лише Генеральним прокурором або його заступником.

У той же час, статтею 278 КПК окремо регламентовано порядок виконання такої процесуальної дії як вручення письмового повідомлення про підозру, згідно з якою цей документ вручається слідчим або прокурором.

Аналіз застосованих у кримінальному процесуальному законі визначень свідчить, що здійснення повідомлення про підозру та вручення повідомлення про підозру не є тотожними за своїм змістом діями, відокремивши їх одна від іншої, процесуальний закон, на думку слідчого судді, допустив, що здійснення повідомлення про підозру та вручення певній особі відповідного документа може проводитися різними особами.

Використання у КПК різних понять - «здійснення» та «вручення» не дозволяє говорити, що одне з них є загальною, а інше спеціальною нормою закону. Слідчий суддя вважає, що у цьому випадку йдеться лише про відокремлені у часі елементи однієї процесуальної стадії притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Таким чином, не є безспірним твердження про порушення порядку повідомлення судді про підозру, коли таке повідомлення здійснено, тобто підготовлене та підписане Генеральним прокурором або його заступником, тоді як безпосередньо вручене іншим прокурором.

З огляду на зазначене, слідчий суддя не знаходить порушень закону у тому, що безпосереднє вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру проведено не підписантом цього документа заступником Генерального прокурора ОСОБА_10 , а реалізовано прокурором ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Приймаючи до уваги, що за наслідками цього розгляду встановлений лише один, реально існуючий ризик - незаконний вплив на інших підозрюваних та свідків, а також враховуючи передбачені ст.178 КПК чинники, а саме репутацію підозрюваного, відсутність у нього судимостей, міцність соціальних зв`язків, наявність неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців, слідчий суддя приходить до переконання, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.
При визначенні виду запобіжного заходу, який може бути застосований до підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що відповідно до ч.1 ст. 482 КПК Вища рада правосуддя надає згоду на утримання судді під вартою або арештом.

У той же час, статтею 176 КПК встановлений вичерпний перелік запобіжних заходів, до якого включений «домашній арешт», тоді як «арешт» як вид запобіжного заходу у вищезазначеному переліку відсутній.

Вказана обставина дає підстави для висновку, що закон не вимагає згоди Вищої ради правосуддя для застосування до судді, який підозрюється у вчиненні злочину, такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Сукупність вищезазначених обставин приводить до переконання, що клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- не залишати житло за адресою - АДРЕСА_2 , у період з 21.00 год. по 06.00 год. наступної доби;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- не залишати м. Одеса без дозволу слідчого, прокурора, суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду із встановленою періодичністю;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_8 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .
Строк дії даної ухвали встановити по 17 травня 2017 року.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1