Справа № 473/3871/16-к
Номер провадження1-кп/473/44/2017
В И Р О К
іменем України

"10" січня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0001425 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника гаражу, у військовому званні прапорщик, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведений, те, що 18 серпня 1993 року ОСОБА_6 , у встановленому законодавством порядку, набув права керування транспортними засобами категорії «А», «В» та «С».

Являючись особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом, повинен дотримуватися та виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти «Правил дорожнього руху України» (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Проте, 06.08.2016 року о 05 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні перебував громадянин ОСОБА_7 , рухаючись в м. Вознесенську Миколаївської області, в світлий час доби (наприкінці ранішніх сутінок), в ясну погоду, без осадків, по сухій асфальтованій проїзній частині по вул. Київській, з боку м. Нова Одеса у напрямку м. Южноукраїнська Миколаївської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4, 12.3 та 13.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, проігнорував заборону, змінив напрямок свого руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув горизонтальну дорожню розмітку та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення лівою передньою частиною з передньою лівою частиною автобуса марки «Neoplan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в цей час рухався з боку м. Южноукраїнська у напрямку м. Нова Одеса Миколаївської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів діафізів 4,5 п`ясної кістки зі зміщенням уламків лівої кісті, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №642 від 13.12.2016, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, підтвердив факт вчинення злочину при вищевикладених обставинах. Щиро кається.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується, письмовими доказами, а саме: експертизою №09-1-541 від 19.08.2016 року, №09-1-575 від 13.09.2016 року, №09-1-540 від 18.08.2016 року, №09-1-957 від 08.12.2016 року, № 642 від 13.12.2016 року.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , так як він грубо порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, які привели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. На думку суду, допущені обвинуваченим порушення ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України, судом не виявлено.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його скоєння, обставину, яка пом?якшує його покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого. Крім того, суд враховує позицію потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Так, суд приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, сім`ю, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, із вказівкою на те, що займаній посаді відповідає, тому доцільно залишити на даній посаді, та на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника гаражу, для чого йому необхідне посвідчення водія.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу відповідно до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами. На думку суду, саме такі вид та міра покарання будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов не заявлений.

Стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався.

Витрати на залучення експертів стягнути з обвинуваченого, на підставі ст.124 КПК України. Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Речовий доказ автомобіль «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , та який передано під зберігальну розписку ОСОБА_9 , передати ОСОБА_6 як власнику.

Речовий доказ автобус марки «Neoplan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який передано водію ОСОБА_8 , ТОВ «Гюнсел», залишити ТОВ «Гюнсел» як власнику.

Стягнути з ОСОБА_6 за проведення експертизи №09-1-541 від 19.08.2016 року - 880 грн. 40 коп., за проведення експертизи №09-1-575 від 13.09.2016 року - 1760 грн. 80 коп., за проведення експертизи №09-1-540 від 18.08.2016 року - 1760 грн. 80 коп., за проведення експертизи №09-1-957 від 08.12.2016 року - 1320 грн. 60 коп., всього: 5722 грн. 60 коп.

Апеляції на вирок можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд на протязі 30 (тридцяти) днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення копії вироку.

СУДДЯ: підпис: ОСОБА_10

Згідно оригіналу: суддя: