Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/495/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000343 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мошорине Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого столяром Знам`янського психо-неврологічного інтернату, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитовим строком тривалістю 3 (три) та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції від 14 квітня 2009 року, яка діяла на час вчинення злочину).

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище, за наступних обставин.

В перших числах березня 2016 року, точної дати та часу судом не встановлено, ОСОБА_7 знаходився поряд з домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, через не зачинені на запірний пристрій двері проник до будинку вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав належну ОСОБА_9 дерев`яну балку вартістю 400 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Також, в середині березня 2016 року, точної дати та часу судом не встановлено, ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 та розташоване за адресою АДРЕСА_2 . Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, скориставшись тим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_7 через не зачинені на запірний пристрій двері проник до будинку вищевказаного домоволодіння, звідки таємно повторно викрав належні ОСОБА_9 дві дерев`яні балки, вартістю 400 грн. за одну балку, на загальну суму 800 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Окрім цього, в кінці березня 2016 року, точної дати та часу судом не встановлено, ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 та розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, скориставшись тим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_7 через не зачинені двері проник до горища будинку вищевказаного домоволодіння, звідки таємно повторно викрав належний ОСОБА_9 металобрухт, вагою 50 кг., вартістю 4 грн. за 1 кг., на загальну суму 200 грн.

З місця скоєння злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, на початку квітня 2016 року, у вечірній час, точної дати та часу судом не встановлено ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 та розташоване за адресою АДРЕСА_2 . Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, скориставшись тим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_7 через не зачинені двері проник до горища будинку вищевказаного домоволодіння, звідки таємно повторно викрав належний ОСОБА_9 металобрухт вагою 50 кг вартістю 4 грн. за 1 кг загальною вартістю 200 грн.

Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Кіровоградської області, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 69-1 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що перевищує дві третини максимального строку, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того зазначає, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував потерпілій завдану шкоду, що визнано судом, як обставини, що пом`якшують покарання, а обставин, які його обтяжують не встановлено, а тому на думку апелянта, наявні підстави, за яких суд мав призначити покарання обвинуваченому з дотриманням положень ст. 69-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду першої змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання до чотирьох років позбавлення волі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ч. 3 ст. 349, ст. 394, ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не перевіряється.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та сховище.

Що стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 69-1 КК України, то вони заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання встановлено не було.

Згідно з ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Аналіз приписів наведеної норми свідчить, що передбачені в ній правила призначення покарання можуть застосовуватися при вчиненні злочину будь-якого ступеня тяжкості, незалежно від форми його вини, наявності ознак співучасті тощо.

У пунктах 1 та 2 частини першої статті 66 КК передбачені такі обставини: а) з`явлення із зізнанням; б) щире каяття; в) активне сприяння розкриттю злочину; г) добровільне відшкодування завданого збитку; д) усунення заподіяної шкоди тобто такі види обставин, які пом`якшують покарання і певним (позитивним) чином характеризують після злочинну (посткримінальну) поведінку особи.

Таким чином, як слідує з положень наведеної ст. 69-1 КК України, за вказаних вище умов суд зобов`язаний (а не має право) призначити покарання, строк або розмір якого не може перевищувати двох третин відповідною санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, згідно санкції ч. 3 ст. 185 КК України максимальний строк позбавлення волі встановлено у розмірі 6 років, то при призначенні показання із дотриманням положень ст. 69-1 КК України такий строк не може перевищувати 4 років позбавлення волі.

Проте, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, оскільки призначив обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто у розмірі, який перевищує дві третини максимального строку, передбаченого санкцією закону.

Відповідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання районний суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність (не застосував закон, який підлягав застосуванню), що потягло до призначення обвинуваченому покарання більш суворого, ніж це передбачено кримінальним законом, а тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, перебуває на обліку з 2007 року в Знам`янській ЦРЛ з діагнозом "ППРВУ алкоголю, синдром залежності", на обліку у лікаря психіатра Знам`янської ЦРЛ не перебуває, перебуває на обліку з 2008 року в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» з діагнозом "алкогольна залежність", згідно висновку судово - психіатричного експерта №135 від 17.03.2017 року КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, постійне вживання, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості, тому у відношенні інкримінуємого йому діяння слід вважати осудним, підпадає під дію ч.1.ст. 19 КК України, застосування заходів медичного характеру не потребує, раніше не судимий.
Колегія суддів погоджується з визнаними судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити за ч. 3 ст. 185 КК України покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 зміні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69-1 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4