АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/1060/16 Справа № 694/1005/16-к Категорія: ч. 2 ст. 185 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаєво Шполянського району Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, на даний час відбуває покарання у Кіровоградській виправній колонії № 6, що знаходиться за адресою м. Кіровоград (Кропивницький), вул. Яновського, 50, освіта неповна середня, не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, раніше судимого:

1) 26.01.2010 року Маньківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

2) 14.05.2010 року Маньківським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання у вигляді 1 року за вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 26.10.2010 року і остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

3) 11.08.2014 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 14.05.2010 року і остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області призначене покарання пом`якшено та призначено до відбуття 3 роки 5 місяців позбавлення волі; судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за вказаним вироком та вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року, і остаточно визначено до відбуття 3 роки і 8 місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк призначеного покарання строк відбутого покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року та час попереднього ув`язнення з 04.03.2014 року по 04.04.2014 року та з 28.08.2014 року по 03.02.2015 року,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 07.01.2014 року близько 20.00 год., прийшовши до будинку ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що власник будинку відпочиває в іншій кімнаті, з корисливою метою зайшов через відчинені двері до веранди будинку, звідки таємно викрав автомобільну акумулятору батарею «Електро» вартістю 290 грн., що належить ОСОБА_8 , заподіявши тим самим останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить виправити допущені в судовому рішенні Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.10.2016 року описки, очевидні арифметичні помилки. Просить зарахувати йому в строк призначеного покарання строк відбутого покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.08.2014 року та час попереднього ув`язнення з 04.03.2014 року по 04.04.2014 року та з 28.08.2014 року по 03.02.2015 року у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також просить обмежити його відбутим терміном покарання та звільнити із зали судових засідань.

Указує, що вирок суду першої інстанції постановлений з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуваний вирок, не зарахував йому в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2014 року по 04 квітня 2014 року та з 28 серпня 2014 року по 03 лютого 2015 року у відповідності ч. 5 ст. 72 КК України.

Вказує, що звертався до суду першої інстанції із заявою від 24.10.2016 року про виправлення описки, арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні. Однак, суд першої інстанції жодної відповіді на цю заяву йому не надав.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу електронної почти суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався за виключенням деяких аспектів.

Відповідно до змісту вироку суду ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому. З огляду на це, судом першої інстанції було ухвалене рішення про недоцільність дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, як це чітко зазначено у змісті вироку, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого також був проведений у суді першої інстанції. Таким чином, суд першої інстанції дотримався положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, й доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення судом вказаних норм, на думку колегії суддів, не знаходять свого підтвердження.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким (навіть обвинуваченим) по суті не оскаржується.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає ці доводи обґрунтованими, однак вбачає, що з цією метою не доцільно змінювати чи скасовувати оскаржуваний вирок, оскільки ці аспекти були визначені судом першої інстанції в ухвалі про виправлення описки (а не у вироку), яка не була оскаржена.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за заявою ОСОБА_7 ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.11.2016 року (а.с. 65) виправлено допущену описку у вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , а саме у резолютивній частині вироку, в абзаці третьому зазначено дату попереднього ув`язнення «з 04.03.2014 року по 04.04.2014 року та з 28.08.2014 року по 03.02.2015 року».

Про це й ставить питання апелянт в своїй скарзі на вирок суду першої інстанції, вказуючи, що цей період має бути йому зарахований на підставі ч. 5 ст. 72 КК України за принципом «день за два», тоді як суд першої інстанції зарахував його за принципом лише «день за день».

Таке зарахування суд апеляційної інстанції має право провести й самостійно без зміни чи скасування оскаржуваного вироку, виходячи з положень ч. 2 ст. 404 КПК України.

Що стосується апеляційної вимоги обвинуваченого щодо обмеження його покарання фактично відбутим, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення. Фактично обвинувачений ставить питання про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, яке б за своїм розміром співпадало з вже фактично відбутим ним покаранням з урахування строку попереднього ув`язнення на час розгляду справи апеляційним судом, що мало б наслідком звільнення його з-під варти у залі апеляційного суду. Однак, в апеляційній скарзі обвинувачений не наводить жодних підстав для такого рішення, які б давали можливість апеляційному суду зменшити розмір призначеного йому покарання.

Тому, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року строк його попереднього ув`язнення з 04.03.2014 року по 04.04.2014 року та з 28.08.2014 року по 03.02.2015 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :