Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність детектива, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання його звернення з найменуванням «заява про кримінальне правопорушення» № 675 відносно судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 за ст.ст. 364, 366, 396 КК України, у строк регламентований ст. 214 даного Кодексу.
У судовому засіданні особа, що подала скаргу до суду не з"явилася.
Представник суб`єкта оскарження у судове засідання, будучи повідомленим про нього згідно положень ст. 135 КПК України, не з`явився, про поважні причини неявки визначені ст. 138 даного Кодексу не повідомив, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та виходячи з норм ч. 3 ст. 306 КПК України вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у його відсутність.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши звернення подане заявником суб`єкту оскарження з найменуванням «заява про кримінальні правопорушення» на його відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Так, згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Тобто, кримінальне процесуальне законодавство України передбачає чіткий перелік джерел, які можуть вказувати на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: заява про вчинене кримінальне правопорушення; повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; будь-яке джерело з якого слідчим чи прокурором може бути виявлено обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, для того, що б заява чи повідомлення вважалися не просто інформаційними зверненнями до правоохоронних органів, а були джерелом, яке свідчить про вчинення кримінального правопорушення вони повинні містити у собі відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки внесення до ЄРДР саме цих даних вимагає п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України.
За умови, що звернення заявника, не містить у собі відомостей передбачених п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України його не можна вважати заявою чи повідомленням про злочин, останнє є лише заявою чи повідомленням, яке містить у собі відомості інформаційного характеру, тобто інформаційним/аналітичним матеріалом, який вивчає слідчий або прокурор та після вивчення має змогу прийти до самостійного висновку про те чи викладені у ньому певні обставини можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення або ж ні.
Тобто, таке інформаційне звернення стає джерелом на підставі якого уносяться відомості до ЄРДР не з моменту його подання, а з моменту, коли у ньому будуть виявлені обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину.
Дані висновки кореспондуються із положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, яка вказує на те, що не допускається відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, але Кодекс не вказує на імперативну обов`язковість унесення відомостей до ЄРДР за усіма зверненнями, які прийняті та зареєстровані тим чи іншим суб`єктом з їх найменуванням авторами, як «заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення».
Інакше кажучи, те, що певне звернення містить найменування «заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення» не вказує на те, що воно таким є в силу положень кримінального процесуального законодавства України так, як, вкотре звертаю увагу, що системний аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
У цій ситуації, слідчим суддею встановлено, що 12.09.2016 ОСОБА_3 подано звернення на адресу суб`єкта оскарження з найменуванням «заява про кримінальні правопорушення № 675 і № 675-С», яке останнім прийняте та зареєстроване 12.09.2016 за № С-5160, не містить у собі відомостей регламентованих п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Так, викладені у ньому обставини не відображають опису об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 тих чи інших суспільно небезпечних діянь у розумінні положень КК України, тим паче за ст.ст. 364, 366, 396 цього Кодексу, реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Так, як згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.
Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Вказаним вимогам звернення заявника з найменуванням «заява про кримінальні правопорушення № 675 і № 675-С» не відповідає, а тому і імперативного обов`язку унесення за ним відомостей протягом 24 годин з моменту його отримання у суб`єкта оскарження не виникло, а відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» (надалі Постанова) не допускається постановлення рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
Заява заявника зводиться до його емоційної незгоди з процесуальними рішеннями судді при здійсненні судового контролю за дотриманням правоохоронними органами положень КПК України, як-то розгляду його скарг у його відсутність 31.08.2016, що на його переконання не кореспондується з нормами кримінального процесуального законодавства України.
Тобто, у цій заяві фактично ідеться мова, з точки зору заявника, про неправильне застосування суддею закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, незастосування закону, який підлягав застосуванню, у цьому випадку, частини 3 статті 306 КПК України, що в силу положень ст.ст. 409, 413 цього Кодексу є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції за умови, що воно підлягає оскарженню, але не вказує на вчинення злочину з боку судді, який прийняв таке судове рішення.
Адже, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.
Законність процесуальних дій/бездіяльності суддів вчинених при розгляді конкретної справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального порядку (Постанова).
Таким чином, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність (Постанова).
За таких умов, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя ОСОБА_1