Ухвала
іменем україни
23 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника
потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000208 касаційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

визнано невинуватим і виправдано за ч. 2 ст. 286 КК за недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення.

У вироку зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що 27 липня 2014 року близько 19.00 год. він, керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Vito (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухаючись у світлу пору доби по мокрому дорожньому покриттю на 11 км + 250 м автодороги Р-21 Долина Хуст між населеними пунктами смт Вигодою та с. Мислівкою Долинського району в напрямку смт Вигоди, проявив неуважність до дорожньої обстановки, всупереч вимогам пунктів 2.3, 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху при виконанні маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу, що веде до с. Пшеничників, включив покажчик лівого повороту на відстані, меншій ніж 150 м, до початку маневру повороту ліворуч перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно й не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників руху, і на смузі зустрічного руху зіткнувся з автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_9 , який рухався з увімкненим лівим покажчиком повороту зустрічною смугою руху в попутному напрямку, тобто перебуваючи у процесі виконання маневру обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , і знаходився на такій відстані від лінії руху автомобіля під керуванням останнього, при якій ОСОБА_9 уже не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного гальмування.

В результаті зіткнення автомобілів пасажир автомобіля під керуванням ОСОБА_8 . ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких того ж дня помер у Долинській центральній районній лікарні.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку, що в судовому засіданні не було доведено його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, адже прокурор не надав належних доказів, які би беззаперечно та без сумніву доводили винуватість обвинуваченого у вчинення інкримінованого йому злочину.
В касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, про що наводить відповідні доводи. Зокрема, скаржник стверджує, що апеляційний суд усупереч ч. 2 ст. 419 КПК не навів в ухвалі підстав, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою за наведеними у ній доводами.

Касаційна скарга представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 аналогічна за змістом.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_11 та захисник просять залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а касаційні скарги представника іншої потерпілої та прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника потерпілої на підтримання касаційних скарг, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 419 КПК в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції мають зазначатись узагальнені доводи осіб, котрі подали апеляційні скарги, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, та положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вищевказаного суду має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд під час перегляду виправдувального вироку місцевого суду щодо ОСОБА_8 належно не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону.

Так, залишаючи апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої (в яких було висловлено прохання про скасування виправдувального вироку та постановлення апеляційним судом свого обвинувального щодо ОСОБА_8 ) без задоволення, апеляційний суд послався на ті ж доводи, підстави та висновки, що й місцевий суд.

Між тим, саме з останніми не погодилися прокурор та представник потерпілої, про що навели в апеляційних скаргах відповідні мотиви, зокрема щодо оцінки місцевим судом показань свідків, експертів, протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз, і в підсумку щодо невідповідності висновків цього суду, викладених у виправдувальному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому апеляційному суду належало ретельно перевірити висновки суду першої інстанції, перш ніж погоджуватися з ними, і навести переконливі мотиви їх правильності (з чого суд виходив, погоджуючись із такими висновками), чого він не зробив.

Зокрема, в апеляційній скарзі прокурора стверджувалося, що висновки місцевого суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 фактично ґрунтуються лише на його показаннях та показаннях свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які є його добрими знайомими.

Між тим, як зазначалося у скарзі, деякі суттєві моменти показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та повністю показання експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , наведені у вироку місцевого суду, не відповідають їх змісту на аудіозапису судового засідання, а показання трьох свідків, двох експертів, висновки усіх судових експертиз, дані, що містяться у протоколах огляду місця події та слідчих експериментів з незрозумілих причин визнано недопустимими доказами.

Проте ґрунтовної відповіді на ці доводи прокурора ухвала апеляційного суду не містить і з неї та матеріалів кримінального провадження не вбачається, чи цей суд перевіряв їх, зокрема аудіозапис показань.

Вищезазначене свідчить, що в апеляційній скарзі прокурора фактично зароблено висновок про те, що під час кримінального провадження обставини було встановлено з порушеннями, у зв`язку з чим він просив їх повторно дослідити, що згідно з ч. 3 ст. 404 КПК є обов`язком суду апеляційної інстанції, але суд його не виконав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Це перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (зокрема, правильно застосувати закон про кримінальну відповідальність).

Обґрунтованими є й доводи, викладені в касаційній скарзі представника потерпілої, про те, що і на доводи в його апеляційній скарзі апеляційний суд у своїй ухвалі не дав ґрунтованих відповідей і не навів підстав, на яких ці доводи визнано необгрунтованими, а саме:

суд першої інстанції вибірково оцінив показання обвинуваченого;

не взяв до уваги показань деяких свідків стосовно того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_9 у той час, коли ОСОБА_8 увімкнув на своєму автомобілі покажчик повороту ліворуч, уже рухався посередині автодороги, перебуваючи у процесі виконання обгону;

не вмотивував за наявності різних показань свідків стосовно обставин ДТП, чому взяв до уваги одні й відкинув інші;

неправильно виклав у мотивувальній частині вироку показання свідка ОСОБА_18 ;

неправильно оцінив показання свідка ОСОБА_19 ;

безпідставно не взяв до уваги й відкинув висновки експерта від 30 жовтня 2014 року № 09/17-644 та від 12 листопада 2015 року № 2871;
вибірково проаналізував показання експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в суді.

Таким чином, на думку колегії суддів, апеляційний суд передчасно дійшов висновку про законність та обґрунтованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 , адже зробив це з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що суттєво вплинуло на правильність застосуванням закону про кримінальну відповідальність, тому його ухвала на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого цей суд повинен виконати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити усі без винятку доводи, наведені в апеляційних скаргах, й ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення з дотриманням прав сторін, навівши докладні мотиви його ухвалення.

З урахуванням викладеного касаційні скарги підлягають задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , задовольнити
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2