Провадження № 1-кп/734/185/17 Справа № 734/2726/17
06 вересня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива Балка Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, військове звання солдат, курсанта 7 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого і жителя АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
із участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_5 , -
в с т а н о в и в:
солдат ОСОБА_3 28 березня 2014 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України від 06 травня 2014 року за № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . У подальшому солдат ОСОБА_3 переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та на підставі наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 27 жовтня 2014 року № 229 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта. Відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах особливого періоду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Із моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу. Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 27 листопада 2014 року солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, перебуваючи за адресою в АДРЕСА_2 , займався домогосподарством. 03 серпня 2017 року солдат ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на військовій службі, з`явився до військової прокуратури Деснянського гарнізону і був затриманий прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Деснянського гарнізону на підставі ухвали слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області.
Отже, курсант військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військовослужбовець за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_3 у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що зобов`язаний проходити військову службу під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 і був незаконно відсутнім у період із 27 листопада 2014 року до 03 серпня 2017 року включно.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
06 вересня 2017 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 06 вересня 2017 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , думку захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 06 вересня 2017 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 місяців арешту.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), має на утриманні двох неповнолтніх дітей, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, і вважає необхідним за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, є можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту.
Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
затвердити угоду від 06 вересня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 10.06 години 03 серпня 2017 року.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який утримується під вартою, - у такий же строк, із моменту вручення йому копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя