У Х В А Л А
іменем України
26 грудня 2016 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000117 від 12.12.2016 року,

у с т а н о в и в :
21.12.2016 року представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000117 від 12.12.2016 року за ч. 2 ст. 122 КК України.

В обґрунтування скарги зазначив, що слідчим відділом Зміївського відділення Чугуївського відділу поліції ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000117 від 04.11.2015 року.
Вказав, що 02.02.2015 року близько 20:00 години на територію домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приїхав ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 і ще одним невідомим чоловіком. Вони перелізли через огорожу і через відчинені двері зайшли до будинку, в цей час ОСОБА_4 знаходився на кухні, до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_7 зі словами, що уб`є ОСОБА_4 , якщо він не залишить в спокої ОСОБА_9 , з якою ОСОБА_4 проживав в незареєстрованому шлюбі. Потім ОСОБА_7 почав завдавати ОСОБА_4 побої, а пізніше дерев`яною битою наніс ОСОБА_4 удари по тулубу і декілька ударів ззаду по голові, в результаті чого ОСОБА_4 впав на підлогу. Коли ОСОБА_4 опинився на підлозі ОСОБА_7 разом з двома приїхавшими з ним чоловіками, почав на протязі 5 хвилин бити ОСОБА_4 ногами по тулубу й голові, після цього, ОСОБА_7 почав ОСОБА_4 погрожувати та сказав, що якщо ОСОБА_4 не зрозумілі його вимоги, наступного разу вони зроблять з нього інваліда. ОСОБА_9 утримувала собаку, надаючи можливість зловмисникам безперешкодно проникнути до будинку.
04 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Зміївського РВ УМВСУ в Харківської області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення та притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за нанесення йому побоїв і спричинення тілесних ушкоджень, яка була зареєстрована 04.02.2015 року серії ЄО №442, та вказані відомості внесені до ЄРДР розслідувань про скоєння кримінального правопорушення за №0000117 від 04.02.2015 року, розпочато досудове розслідування.
Також зазначив, що згідно з висновком судово-медичного експерта 02.02.2015 року ОСОБА_4 заподіяні легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому ключиці, характер і механізм травми у громадянина ОСОБА_4 дозволяють виключити можливість її утворення, як само спричинення, а факт побиття та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами: - ОСОБА_8 з`явився в міліцію з явкою з повинною у побитті ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 02.02.2015 року, ОСОБА_8 дав показання в якості свідка про те, що він разом з ОСОБА_7 02.02.2015 року здійснили побиття ОСОБА_4 ; - під час проведення слідчої дії, а саме пред`явлення для впізнання ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка завдала ОСОБА_4 тілесні ушкодження; -з протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачається, що вони дали показання, що бачили, як 02.02.2015 року ОСОБА_7 здійснював побиття ОСОБА_4 битою, під час проведення слідчої дії, а саме пред`явлення для впізнання свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 02.02.2015 року завдала ОСОБА_4 тілесних ушкоджень; - відповідно до висновку судово-медичного експерта від 29.08.2015 року на вилученій під час огляду місця події биті виявлено сліди крові людини, які могли походити від ОСОБА_4 ; 08.09.2015 року були проведені слідчі експерименти за участю потерпілого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення 02.02.2015 року ОСОБА_7 ; - ОСОБА_8 підтвердив факт завдання ОСОБА_4 ОСОБА_7 02.02.2015 року побоїв, під час проведення слідчої дії одночасного допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Зауважив, що незважаючи на те, що обставини події очевидні і розслідування їх не представляє складності, на наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які, як підтверджено висновком експерта, він не міг сам собі заподіяти, особи, які вчинили кримінальне правопорушення, відомі, співучасник ОСОБА_7 підтверджує факт побиття і нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , обставини їх заподіяння встановлені, три свідки впізнали ОСОБА_7 і підтверджують факт побиття ОСОБА_4 ОСОБА_7 , 12.12.2016 року старшим слідчим Зміївського відділення поліції Чугуївського відділу поліції ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_6 було винесено постанову про закриття кримінальногопровадження №0000117 від 04.02.2015 року в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вважав, що вказана постанова прийнята передчасно, однобічно, упереджено та незаконно, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Основним мотивом слідчого, яким він обґрунтовує необхідність закриття кримінального провадження є суперечливість свідчень потерпілого ОСОБА_4 , дані їм на різних стадіях розслідування кримінального провадження, а також суперечливість свідчень свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , однак слідчим при цьому не врахований той факт, що слідчі дії по кримінальному провадженню №0000117 від 04.02.2015 року фактично було розпочато тільки в серпні 2015 року та проведені з навмисним затягуванням, оскільки "Первинний", як вказує слідчий, допит потерпілого слідчим було проведено тільки 09.04.2015 року.
Крім того, при оцінці показань потерпілого слідчим не було враховано, що події, що відбуваються і навколишню дійсність 02.02.2015 року ОСОБА_4 сприймав під час його побиття та нанесення йому ударів в тому числі і по голові, в тому числі і бейсбольною битою. В порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, що передбачають, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, слідчий в постанові про закриття кримінального провадження вказав про суперечливість свідчень потерпілого ОСОБА_4 , проте додаткового допиту потерпілого ОСОБА_4 для усунення зазначених суперечностей не провів, заходів до їх усунення не вживав, а тому рішення про закриття кримінального провадження прийняв передчасно.
Також, в порушення вимог ч. 9 ст. 224 КПК України, що передбачають, що слідчий має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, оголошення показань, наданих учасниками допиту на попередніх допитах, дозволяється лише після давання ними показань, слідчий, вказуючи в постанові, як підставу для закриття кримінального провадження, суперечливість свідчень потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб - потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 не провів.
Посилання слідчого в оскаржуваній постанові на те, що "Протиріччя дані в ході проведення неодноразових допитів учасників даних подій не вдалося усунути і в ході проведення одночасних допитів» не відповідає дійсності, оскільки одночасні допити між зазначеними особами не проводилися. Тому рішення про закриття кримінального провадження в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий прийняв передчасно і упереджено.
Більш того, в оскаржуваній постанові слідчий зазначив про те, що ОСОБА_11 в ході допиту показав, що дійсно вони вдвох з ОСОБА_10 02.02.2015 року у вечірній час приїздили додому до ОСОБА_4 в с.Тимченки Зміївського району та бачили факт побиття, однак при проведенні допитів ОСОБА_11 не підтвердив факт того, що 02.02.2015 року на території домоволодіння ОСОБА_4 знаходилася ОСОБА_13 , але свідок ОСОБА_11 в ході допиту 26.12.2015 року показав, що 02.02.2015 року за викладених обставин він бачив у дворі домоволодіння ОСОБА_4 жінку з собакою і докладно описав її, а також вказав, в той день разом з ними був ОСОБА_12 , при цьому він пояснив, що раніше повідомляв про ці факти в ході допитів слідчому, однак він їх навмисне ігнорував. Це свідчить про навмисне перекручуванні слідчим в постанові суті свідчень свідків, а тому рішення про закриття кримінального провадження в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прийнято упереджено.
Крім того, основним доказом слідчого, яким він обґрунтовує необхідність закриття кримінального провадження є показання свідка ОСОБА_7 про власне алібі. Показання свідка ОСОБА_7 згідно з положеннями ст. 87 КПК України, якою встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та суд зобов`язаний визнати істотними порушенням прав людини і основоположних свобод отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, є недопустимими доказами по справі.
Слідчим у постанові про закриття кримінального провадження, як алібі - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зазначені показання свідка ОСОБА_14 , "яка вказала, що 02.02.2015 року вона з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходилася у її ресторані, розташованому по вул. Ак. Проскури, м. Харкова, після чого всі поїхали до неї додому за адресою: АДРЕСА_2 .", при цьому в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України у постанові про закриття кримінального провадження слідчим не надано правової оцінки доказам, підтверджуючим показання ОСОБА_4 , а саме показам свідків побиття ОСОБА_4 ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; показам співучасника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ; не вказано, чому свідчення свідка ОСОБА_14 мають переважне значення перед показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 ; не вказано з яких мотивів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 оббріхують ОСОБА_7 , не вказано, які заходи слідчий прийняв по притягненню їх до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, якщо, на думку слідчого, вони оббріхують ОСОБА_7 .
В порушення вимог ч. 9 ст. 224 КПК України, що передбачають, що слідчий має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях, слідчий навіть не провив одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб - між свідком ОСОБА_14 і потерпілим ОСОБА_4 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , але допитана 06.02.2015 року, через 4 дні після нападу на ОСОБА_4 , в якості свідка ОСОБА_9 жодного разу не згадала про те, що 02.02.2015 року під час нападу на ОСОБА_4 вона разом зі ОСОБА_14 та ОСОБА_7 знаходилася у ресторані ОСОБА_14 , розташованому по АДРЕСА_3 , після чого вони поїхали додому ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказав, що допитаний 07.02.2015 року, через 5 днів після нападу на ОСОБА_4 , в якості свідка ОСОБА_7 показав, що 02.02.2015 року біля 19:00 години він приїхав до своєї сестри ОСОБА_15 , яка проживає в АДРЕСА_4 і вирішив залишитися у неї ночувати, під час перебування у сестри він нікуди не від`їжджав, весь час знаходився в квартирі та поїхав від неї лише вранці наступного дня, але ОСОБА_7 жодного разу не згадав про те, що 02.02.2015 року під час нападу на ОСОБА_4 він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_9 знаходився у ресторані ОСОБА_14 , розташованому по АДРЕСА_3 , після чого вони поїхали додому до ОСОБА_14 за адресою: м. Харків, вул. С.Челюскіна, 28. Зате ці свідчення ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані слідчим послідовними, узгодженими і достовірними, що свідчить про те, що рішення про закриття кримінального провадження в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прийнято передчасно і упереджено.

Слідчий обґрунтував закриття кримінального провадження штучно створеним алібі про знаходження автомобіля ОСОБА_7 "Мерседес Бенц ML 350", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 02.02.2015 року на ремонті, при цьому слідчий проігнорував той факт, що ОСОБА_9 в ході допиту показувала, що вказаний автомобіль проходив обслуговування і ремонт тільки на станції технічного обслуговування ООО "Автомобильный Дом "Солли-Плюс" та 02.02.2015 року перебував там, а коли представник потерпілого отримав з ООО "Автомобильный Дом "Солли-Плюс" документи про те, що вказаний автомобіль на станції технічного обслуговування ООО "Автомобильный Дом "Солли-Плюс" 02.02.2015 року не знаходився, в справі відразу з`явилися документи і свідчення про його технічне обслуговування в якійсь приватній лавці. Більш того, слідчим ігнорується та до цього часу не з`ясовуються обставини, що може підтвердити свідок ОСОБА_16 .
02.02.2015 року ОСОБА_7 , повертаючись з Зміївського району Харківської області після спричинення ОСОБА_4 побоїв, на автомобілі зупинив на автодорозі на території Харківського району Харківської області автомобіль під керуванням ОСОБА_16 , і, діючи умисно, побив громадянина ОСОБА_17 .
05.02.2015 року ОСОБА_16 звернувся до Мерефянської ЦРЛ Харківського району Харківської області і йому було встановлено діагноз: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної області, забій м`яких тканин лівої підколінної області, забій м`яких поперекової області, забій нирок. Довідка про зазначені тілесні ушкодження була спрямована до Харківського РВ УМВСУ в Харківської області.
Слідчим з метою перевірки штучно створеного алібі і показань ОСОБА_7 і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з Харківського РВ УМВСУ в Харківської області відомості про звернення ОСОБА_16 , до Харківського РВ ГУМВС України в Харківської області, з заявою про вчинене кримінальне правопорушення та притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за нанесення 02.02.2015 року йому побоїв і спричинення тілесних ушкоджень, про наявність кримінального провадження за фактом нанесення 02.02.2015 року ОСОБА_16 , побоїв і спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не витребувані, за участю свідка ОСОБА_16 пред`явлення для впізнання автомобіля ОСОБА_7 "Мерседес Бенц МL 350", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не проведено - одночасний допит двох вже допитаних осіб свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_7 для з`ясування причин розходжень у їхніх показаннях не проведено. Тому в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, обставини кримінального провадження слідчим досліджені неповно і упереджено, а рішення про закриття кримінального провадження слідчий прийняв передчасно.
Також слідчим у постанові про закриття кримінального провадження зазначені обставини якоїсь розмови ОСОБА_4 від 17.02.2015 року, яка всупереч вимогам ст. 91 КПК України до предмету доказування по кримінальному провадженню не відноситься. Слідчим у постанові про закриття кримінального провадження вказані матеріали якогось іншого кримінального провадження №0000905 від08.08.2015 року та долучено інформацію мобільного оператора "Київстар", щодо місця розташування мобільного телефону ОСОБА_9 та СМСз`єднань нібито ОСОБА_4 , разом з тим, належність номерів мобільних телефонів вказаним особам не є безспірним фактом, яким підтверджено, що вказаними мобільними телефонами користувалися саме ці особи. Слідчим не було установлено, що самі мобільні телефони знаходились у користуванні цих осіб під час нападу на потерпілого. Факт того, що мобільний телефон, яким користувалася ОСОБА_9 02.02.2016 постійно перебував у м. Харкові, у той же час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , не спростовує факту присутності самої ОСОБА_9 на місці нападу в той час. Тим більше, що в постанові досліджено місцезнаходження телефону 02.02.2016, а напад та побиття ОСОБА_4 були вчинені 02.02.2015 року.
В порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України ці обставини кримінального провадження слідчим досліджені неповно і упереджено, а рішення про закриття «кримінального провадження слідчий прийняв передчасно.
Крім того, слідчим в постанові про закриття кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи №87-Зм/15 від 02.02.2015 року (насправді за матеріалами кримінального провадження від 18.06.2015 року) відповідно п. 1 ст. 86 КПК України доказ був визнаний недопустимим, в зазначеному кримінальному провадженні. Однак відповідно до п. 1 ст. 86 КПК України, який передбачає порядок визнання доказів допустимими, тому його застосування для визнання доказу недопустимим незаконно.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України питання допустимості доказів вирішує суд, а не слідчий.
Існуючий нині порядок судово-медичного освідування осіб дозволяє громадянам проходити судово-медичне експерте освідування при їх зверненні без направлення органу поліції до заведення кримінального провадження. Тому початок судово-медичного освідування потерпілого ОСОБА_4 02.02.2015 року до заведення кримінального провадження 04.02.2015 року, не суперечить чинному порядку експертного судово-медичного освідування у громадян і не тягне за собою визнання висновку судово-медичної експертизи недопустимим.
Крім того, висновок експерта може бути спростованим лише іншим висновком експерта. У випадку наявності сумнівів у висновку експерта має бути проведена повторна судово-медична експертиза, оскільки для вирішення такого питання потрібні спеціальні знання. Слідчий в даному випадку, не володіючи такими спеціальними знаннями, перевищив свої службові повноваження і, замість проведення повторної судово-медичної експертизи, підміняючи експерта, сам прийняв рішення про недопустимість висновку судово-медичної експертизи №87-Зм/15.
Більш того, додаткова комісійна судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_4 підтвердила висновок судово-медичної експертизи №87-Зм/15, згідно висновків, якої у потерпілого ОСОБА_4 були встановлені наступні тілесні ушкодження - синець на обличчі ліворуч, синець на тлі травматичного набряку м`яких тканин в області проекції лівого плечового суглобу, ці тілесні ушкодження утворилися в наслідок дії тупим предметом (предметами), що не відобразив у даних ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей, за механізмом удару або удару-стиснення. та враховуючи їх морфологічні ознаки синців та наявність травматичного набряку), були спричинені не більше, як за 1 добу до проведення огляду 02.02.2015 року, вони могли утворитися і на час подій , які вказані у постанові. Однак слідчий в даному випадку, не володіючи спеціальними знаннями, перевищив свої службові повноваження і, замість проведення повторної судово-медичної експертизи, підміняючи експерта, прийняв рішення про недопустимість доказу, а саме вказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи.
Показав, що підтвердженням того, що досудове розслідування кримінального провадження за №0000117 від 04.02.2015 року проводиться з навмисним затягуванням, порушенням розумних строків є затягування в проведенні експертизи, що унеможливило експертам висновку щодо терміну утворення травми, 12.06.2015 року у ОСОБА_4 при обстеженні у Мерефянській ЦРЛ була виявлена ще одна травма - застарілий перелом лівої ключиці, для можливості підтвердження висновком експерта того, що дане ушкодження утворилося, саме 02.02.2015 року в результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потрібно було негайно провести судово-медичну експертизу, яка в найкоротші строки проведена не була, а проведена тільки через більш як 3 місяці - розпочата 24.09.2015 року та закінчена 30.10.2015 року. У зв`язку з чим, це унеможливило надання експертами висновку щодо терміну утворення травми. В заключній частині висновку експерта № 314-КЕ/2015 року було зазначено, що лише при умовах проведення рентгенологічного обстеження у строк, що не перевищує 3-4 тижні після травми, можна виявити певні рентгенологічні ознаки період утворення м`якого кісного мозолю), які дозволяють висловити припущення, що стосується часу утворення перелому. Рентгенологічні дані, вилучені в період застарілого перелому (до 3 місяців після травми), та в період структурної перебудови кісної тканини (більше 3 місяців після травми) значно зменшують експертні можливості або роблять не можливим визначення термінів травми. Таким чином, рентгенологічні ознаки консолідованого перелому лівої ключиці, що були виявленні при обстеженні ОСОБА_4 12.06.2015 року у Мерефянській ЦРЛ, не дозволяють стверджувати, що дане ушкодження могло утворитися саме за 5-6 місяців до проведення даного обстеження, тим більше під час подій 02.02.2015 року.
Також вказав, що суперечність постанови про закриття кримінального провадження та ії незаконність свідчить той факт, що 23.06.2016 року слідчим було підготовлено проект повідомлення про підозру ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000117від 04.02.2015 року, копію якого додаю, а зараз без будь-яких істотних змін у справі і доказів винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Крім того, в порушення вимог ч. 3 і ч. 5 ст. 110, ч. 1 і 4 ст. 284 КПК України, слідчим в резолютивній частині постанови про закриття кримінального провадження не вказані передбачені процесуальним законом підстави для закриття кримінального провадження на підставі яких було прийнято таке тішення: тобто частина і стаття КПК України, на підставі яких закрито кримінальне провадження.

Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, що передбачають, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, розслідування по кримінальному провадженню №0000117від 04.02.2015 року проведено неповно, однобічно та упереджено, а постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята неправомірно, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

Під час судового розгляду представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 підтримали скаргу з підстав, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_3 проти скарги заперечував, вважав закриття кримінального провадження законним.

Вислухавши осіб, які брали участь у судовому розгляді скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000117, дійшов наступного:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Частиною 2 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Скарга подана заявником у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР під №0000117від 04.02.2015 року; дотримано строки на подання скарги, передбачені ч. 1 ст. 304 КПК України; оскаржується рішення слідчого, можливість оскарження якого передбачена п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зі змісту скарги вбачається, що заявник оскаржує постанову з тих підстав, що під час досудового розслідування не у повному обсязі проведено слідчі дії, спрямовані на з`ясування фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Постановою старшого слідчого Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 12.12.2016 року закрито кримінальне провадження №0000117від 04.02.2015 року у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У постанові зазначено, що 04.02.2015 року до чергової частини Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про завдання йому тілесних ушкоджень.
04.02.2015 року відомості за вказаною заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000117 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст.125 КК України.
Будучи допитаним потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що на протязі часу з 2010 по грудень 2014 року він мав особисті близькі стосунки із ОСОБА_9 , 1981 року народження, з якою мають спільного сина ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Приблизно в грудні 2014 року, стосунки із ОСОБА_19 погіршилися, так як остання почала йому зраджувати із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем м. Харків, з приводу чого в них із ОСОБА_19 почали вникати сварки. Так, як пояснив потерпілий ОСОБА_4 , 02.02.2015 року він знаходився в себе в дачному домоволодінні по АДРЕСА_1 , також там знаходився чоловік на ім`я ОСОБА_20 , який здійснює господарювання на дачі. Близько 19 години 30 хвилин, до нього додому приїхав ОСОБА_21 разом з яким були двоє незнайомих чоловіків, при цьому, як пояснив потерпілий ОСОБА_4 приїхали останні на автомобілі ОСОБА_7 марки «Мерседес 350 МL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору. ОСОБА_21 разом із двома незнайомими чоловіками, як пояснив потерпілий ОСОБА_4 , зайшли до приміщення літньої кухні, де знаходився потерпілий та ОСОБА_21 відразу ж почав вимагати від ОСОБА_4 покинути ОСОБА_22 і відразу ж вдарив потерпілого ОСОБА_4 кулаками в область обличчя при цьому при первинному допиті потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що відразу ж після нанесення йому ударів ОСОБА_7 чоловік, який зайшов разом із останнім вдарив його битою, яку тримав в руках в область лівої ключиці від чого він впав на долівку та в послідуючому отримав багаточисельні удари ногами в область тулубу та голови в наслідок чого йому були завдані тілесні ушкодження.
В ході проведення досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні було встановлено, що показання потерпілого дані ним при первинному та в послідуючому в ході додаткових допитів є протирічними, потерпілий неодноразово змінював показання, які надав в ході проведення допитів за його участі. Так, при первинному допиті ОСОБА_4 пояснив, що удар битою в область лівої ключиці йому наніс чоловік який приїхав з ОСОБА_7 , а при проведенні послідуючих додаткових допитів та в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 , вже зазначив що вищевказаний удар йому наніс саме ОСОБА_21 .
Крім того, при проведенні первинного допиту потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що 02.02.2015 року до нього додому приїхав ОСОБА_7 разом з двома незнайомими чоловіками, а при проведенні послідуючих допитів зазначив, що там була і ОСОБА_13 . Показання потерпілого ОСОБА_4 є протирічними не тільки в механізмі завданні тілесних ушкоджень, а й показань, що стосуються самих подій в тому числі і свідків, які були начебто присутні при даних подіях. Так при проведенні первинного допиту потерпілий зазначив, що саме того дня 02.02.2015 року коли до нього додому ОСОБА_21 разом із двома чоловіками, в цей час до нього додому начебто також приїхали двоє чоловіків, які напередодні проводили в нього вдома будівельні роботи та з якими він повинен був розрахуватися та які бачили вказані події та були їх свідками, в послідуючому в ході проведення додаткових допитів потерпілий ОСОБА_4 зазначає, що зазначених чоловіків було начебто троє.
В ході проведення досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні були встановлені особи чоловіків-будівельників, які начебто були свідками побиття ОСОБА_4 . Це були мешканці м. Харків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які будучи допитаними в якості свідків підтвердили показання потерпілого ОСОБА_4 в частині того, що дійсно вони вдвох 02.02.2015 року у вечірній час приїздили додому до ОСОБА_4 в с.Тимченки Зміївського району та бачили факт побиття, однак їх показання знаходяться в розбіжності, як з показаннями самого потерпілого ОСОБА_4 так і в показаннях одне одного. Так ОСОБА_23 будучи допитаним в якості свідка пояснив, що приїздив додому до ОСОБА_4 в с.Тимченки Зміївського району вдвох із ОСОБА_24 та більше нікого з ними не було, а потерпілий ОСОБА_4 при додаткових допитах зазначив, що їх було вже троє. Крім того ні ОСОБА_25 ні ОСОБА_26 при проведенні допитів не підтвердили факт того, що 02.02.2015 року на території домоволодіння ОСОБА_4 знаходилася і ОСОБА_13 , хоча потерпілий ОСОБА_4 при додаткових допитах стверджував, що того дня 02.02.2015 року в нього вдома в с.Тимченки разом із ОСОБА_27 була і ОСОБА_13 , хоча об`єктивно цей факт нічим не підтверджується.
Протиріччя дані в ході проведення неодноразових допитів учасників цих подій не вдалося усунути і в ході проведення одночасних допитів.
Крім того, 03.09.2015 року до чергової частини Зміївського РВ ГУ МВС України в Харківській області надійшла начебто «явка з покутою» від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно змісту, якої останній зізнається, що 02.02.2015 року саме він, ще один незнайомий чоловік, ОСОБА_13 та ОСОБА_28 за попередньою домовленістю з останнім та на автомобілі останнього марки «Мерседес 350 МL», реєстраційного номеру, якого він не пам`ятає, чорного кольору, приїхали в дачне домоволодіння ОСОБА_4 в с. Тимченки Зміївського району Харківської області, з метою «побити» останнього. По приїзду в с.Тимченки зайшли на подвір`я домоволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_13 залишилася в дворі, а ОСОБА_21 , як пояснив ОСОБА_8 разом із ним та незнайомим чоловіком зайшли до приміщення літньої кухні, де знаходився ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_21 наніс удари кулаками в область обличчя останнього та удар битою в область лівого плеча ОСОБА_4 , після чого той впав на долівку.
Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_8 підтвердив дані надані ним в «явці із покутою», однак його показання знаходяться в повній розбіжності з показаннями потерпілого ОСОБА_4 , як в механізмі спричинення тілесних ушкоджень, так і щодо розвитку самих подій які начебто мали місце 02.02.2015 року в домоволодінні ОСОБА_4 . Так, щодо механізму завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_8 стверджує, що удари ОСОБА_4 наносив тільки ОСОБА_21 , однак сам потерпілий ОСОБА_4 при первинному допиті стверджував, що удар битою йому наніс не ОСОБА_7 , а інший чоловік.
В якості свідка допитано ОСОБА_9 , яка вказала, що дійсно з 2011 року мешкала разом з ОСОБА_4 , має спільну дитину, в 2014 році вирішила розірвати відносини з ОСОБА_4 . В січні 2015 року в неї почалися стосунки з ОСОБА_7 05.02.2016 року вони бачилась з ОСОБА_4 в м. Харкові, де він їй повідомив, що написав заяву в міліцію на ОСОБА_7 . Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 ОСОБА_9 , в цей день не бачила. 06.02.2015 року її викликали до Зміївського РВ, де повідомили, що ОСОБА_4 написав заяву про спричинення йому ОСОБА_7 з двома невідомими чоловіками тілесних ушкоджень.
Допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який вказав, що він мав стосунки з ОСОБА_9 , 31.01.2015 року до нього додому приходив ОСОБА_4 та виказував погрози щодо припинення подальших стосунків з ОСОБА_9 . 02.02.2015 ОСОБА_7 разом з хлопцем на ім`я ОСОБА_29 , який 27.01.2015 року на автомийці пошкодив його автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відвіз свій автомобіль до автомайстерні в м. Харкові, де він і знаходиться на час допиту, після чого знаходився вдома та поїхав до своєї сестри ОСОБА_15 , у якої залишився ночувати. ОСОБА_7 вказав, щодо ОСОБА_4 в Зміївський район не їздив та де він мешкає не знає.
Допитана ОСОБА_14 , яка вказала, що 02.02.2015 року, вона з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходилась у її ресторані, розташованому по вул. Ак. Проскури вм. Харкові, після чого всі поїхали до неї додому за адресою: м. Харків, вул. С.Челюскіна. 28.
Допитаний ОСОБА_30 вказав, що з 02.02.2015 року на СТО ОСОБА_31 він ремонтував автомобіль ОСОБА_7 приблизно тиждень, і весь цей час автомобіль знаходився на території СТО.
Додатково допитано ОСОБА_9 , яка вказала, що 02.02.2015 року вона перебувала в м Харкові, увечері зустрічалась з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 у її ресторані. В ході допиту ОСОБА_9 надала диск з відеозаписом зробленого відеореєстратором ОСОБА_32 за 17.02.2015 року, де зафіксовано розмову ОСОБА_32 з ОСОБА_4 . Також ОСОБА_9 надала роздруківки зі свого мобільного телефону з СМС-перепискою з ОСОБА_4 , де зафіксовані текст СМС повідомлень ОСОБА_4 у вечірній час 02.02.2015 року.
З метою перевірки алібі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 додатково допитано ОСОБА_14 , яка підтвердила раніше надані нею свідчення, про перебування 02.02.2015 року у вечірній час разом з нею ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
До матеріалів кримінального провадження з кримінального провадження №0000905 від 08.08.2015 долучено інформацію мобільного оператора «Київстар», щодо місця розташування мобільного телефону ОСОБА_9 та з`єднань, їх аналізом встановлено, що мобільний телефон, яким користувалася ОСОБА_9 , 02.02.2016 року постійно перебував у м. Харкові, у той же час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Крім того, постійно проходило спілкування через нього, у тому числі СМС-переписка з номером телефону, який вказував ОСОБА_4 , як свій у заяві про вчинення злочину.
Таким чином, матеріали досудового розслідування містять відомості про наявність алібі у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Крім того суперечний характер носять і висновки судово медичної експертиз, первинної судово -медичної експертизи та комісійної судово-медичної експертизи.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №87-Зм/15 від 02.02.2015 року потерпілого ОСОБА_4 , 1955 року народження датою початку є 02.02.2015 року, хоча відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даним фактом були внесені 04.02.2015 року, при цьому підставою проведення зазначеної експертизи медичний експерт зазначає постанову слідчого Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_33 від 04.02.2015 року.
Згідно п. 2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
Відповідно п. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому кримінально-процесуальним кодексом, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Враховуючи той факт, що вищезазначена судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_4 розпочата до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а здійснення досудового розслідування до внесеннявідомостей до ЄРДР не допускається, тобто зазначена експертиза не може бути допустимим доказом в даному кримінальному провадженні, так як була отримана з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.
12.09.2016 року постановою слідчого СВ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області було винесено постанову про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_4 , згідно висновків якої у потерпілого ОСОБА_4 були встановлені наступні тілесні ушкодження - синець на обличчі ліворуч, синець на тлі травматичного набряку м`яких тканин в області проекції лівого плечового суглобу, ці тілесні ушкодження утворилися в наслідок дії тупим предметом (предметами), що не відобразив у пошкодженнях своїх індивідуальних особливостей, за механізмом удару або тиснення, та враховуючи їх морфологічні ознаки наявності травматичного набряку), були спричинені не більше, як за 1 добу до проведення огляду 02.02.2015 року, вони могли утворитися і на час подій, які вказані у постанові.
За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом №6 МОЗ України від 1.01.1995 року)
При цьому, при встановленні виявлених у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень експерти посилаються на дані висновку судово-медичної експертизи №87 -Зм/15 від 02.02.2015 року, яка як було зазначено вище не є допустимим доказом в зазначеному кримінальному провадженні.
Крім того згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи - експертна комісія позбавлена можливості, встановити дійсні строки утворення травми лівого плечового поясу у ОСОБА_4 . Тобто стверджувати, даний комплекс ушкоджень утворився саме під час дій 02.02.2015 року не є можливим. Вірогідніше, ці післятравматичні зміни є наслідками травми, що була перенесена ОСОБА_4 задовго до подій, що вказані у постанові. Лише при умовах проведення рентгенологічного обстеження у строк, що не перевищує 3-4 тижні після травми, можна виявити певні рентгенологічні ознаки, які дозволяють висловити припущення, що стосуються часу утворення перелому. Таким чином рентгенологічні ознаки консолідованого перелому лівої ключиці, що були виявлені при обстеженні ОСОБА_4 12.06.2015 у Мерефянській ЦРЛ, не дозволяють стверджувати, що дане ушкодження могло утворитися саме за 5- 6 місяців до проведення даного обстеження, тим більше під час подій 02.02.2015 року.
Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що кримінальне провадження було розпочато за скаргою потерпілого ОСОБА_4 .
Також, у постанові міститься посилання на докази, якими підтверджується факт того, що у потерпілого ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження.
Докази, які спростовують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Наведені у постанові висновки щодо суперечливості зібраних у кримінальному провадженні доказів не дають підстав для закриття кримінального провадження без усунення наявних суперечок шляхом проведення відповідних слідчих дій.
Таким чином, закриття кримінального провадження без з`ясування дійсних обставин завдання тілесних ушкоджень потерпілому, суперечить положенням ч. 2 ст. 9 КПК України, відповідно до якої прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За таких обставин, доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 та самого потерпілого ОСОБА_4 про неповноту досудового розслідування та закриття провадження по справі без повного та всебічного дослідження обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому, за результатами розгляду скарги, належить постановити ухвалу про задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307 КПК України,

п о с т а н о в и в :
1. Скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000117 від 12.12.2016 року - задовольнити.

2. Скасувати постанову від 12.12.2016 року старшого слідчого Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000117.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: