АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5876/16-к Номер провадження 11-кп/786/374/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Кременчуцькою виправною колонією №69 матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Стецьківки, Сумської області, українцю, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 . Засудженого вироком Ковпаківського районного суду Сумської області від 10.07.2014 року за ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 309, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, -
відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ухвали суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд вказав, що за час відбування покарання у Кременчуцькій виправній колонії №69 засуджений допустив три порушення вимог режиму відбування покарання, має три стягнення за порушення режиму відбування покарання, з яких одне стягнення знято правами начальника установи, решта погашені у встановленому законом порядку, має три заохочення, навчається за спеціальністю електрозварювальник, на підставі викладеного суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати, та задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що він офіційно одружений, має двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за час відбування покарання, приймає активну участь у суспільно-корисній праці, має три заохочення.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , відповідає фактичним обставинам провадження.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ковпаківського районного суду Сумської області від 10.07.2014 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 309, ст. 69, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, один із зазначених злочинів являється умисним тяжким злочином.

На час розгляду місцевим судом клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відбув більше 2/3 строку призначеного судом покарання за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Саме відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Зокрема, висновок щодо виправлення засудженого при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про особу засудженого, його поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці і пов`язується з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Відповідно до наявних у особовій справі документів, під час утримання в Сумському СІЗО в Сумській області засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

За час відбування покарання у Кременчуцькій виправній колонії №69 неодноразово допускав порушення встановлених правил відбування покарання, у зв`язку з чим 3 рази на нього накладалися стягнення у вигляді догани та попередження, оголошені правами начальника відділення, з яких одне стягнення знято, а решта погашені у встановленому законом, однак характер допущених порушень протягом 2015 року свідчить про систематичне порушення та небажання засудженого поліпшити свою поведінку.

Доводи засудженого ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що він має три заохочення та приймає активну участь у житті установи судом першої інстанції враховані належним чином, про що вказано у самій ухвалі суду.

Проте, слід зазначити, що наявність у засудженого 3 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які отримані ним упродовж останніх двох років, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільненні від відбування покарання, та лише свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_7 .

Разом з цим, згідно матеріалів особової справи, рішеннями адміністративних комісій установи двічі було вирішено, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким 01 червня 2016 року та 01 листопада 2016 року про застосування щодо нього ст. 81 КК України, оскільки ОСОБА_7 не досяг необхідного ступеню виправлення.

Наведене дає підстави колегії суддів вважати, що засуджений ОСОБА_7 за такий короткий строк після відмови адміністрації виправної колонії в умовно-достроковому звільнені останнього в повній мірі не міг довести належним чином своє виправлення.

Враховуючи викладене, вивчивши всебічно та повно дані про особу засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що на даний час неможливо переконливо стверджувати про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає ухвалу суду першої інстанції законною і підстав для її скасування не вбачає.

Відповідно доводи апеляційної скарги засудженого про необхідність умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання є безпідставними.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив матеріали щодо клопотання засудженого ОСОБА_7 та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а саме дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений протягом строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4