Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/298/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000500 від 30.10.2013 року за апеляційними скаргами прокурора, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25.01.2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мирне, Якутської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, учасника АТО, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

*22.04.2003 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

*17.06.2004 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч.2, ч.3 ст. 185, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільнений 05.04.2007 року умовно-достроково за постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2007 року на 3 місяці 18 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.07.2012 року по 02.08.2012 року включно та з 08.07.2013 року по 03.10.2013 року включно, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На апеляційний період запобіжний захід обраний ОСОБА_8 апеляційним судом у вигляді підписки про невиїзд (КПК України 1960 р.) - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ТОВ «РЕНСАН» матеріальну шкоду в розмірі 98 192,16 грн.

В задоволенні цивільного позову філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) «Кіровоградвійськбуд» про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 98 192,16 грн. -відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 15 675,14 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого та середньої тяжкості тілесне ушкодження іншому потерпілому, за наступних обставин.

30.11.2010 року близько 00:10 год. ОСОБА_8 , в порушення вимог п. п. 31.4.та 31.4.5 (а) Правил дорожнього руху України (ПДР), згідно яких:

п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. 31.4.5. Колеса і шини:

а) шини легкових автомобілів ... мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм,

керував на підставі шляхового листа, автомобілем «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «Ренсан». Достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, що виражалась у встановленні на задню вісь автомобіля шин з наднормовим зносом малюнку протектора, ОСОБА_8 рухався по вул. 40 років Перемоги в м. Кропивницький, зі сторони вул. В. Пермська в напрямку вул. Кіровоградська, навпроти будинку № 68, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.3. Для забезпечення безпеки руху водій повинен:

б) бути уважним, стежиш за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год..

проявив власну необережність та недбалість до елементарних вимог забезпечення безпеки дорожнього руху при русі в темну пору доби, не врахував стан дорожніх та погодних умов, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та його напрямок, рухаючись в населеному пункті зі швидкістю більш ніж 60 км/год., не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив його занос вправо щодо напрямку свого руху, з наступним наїздом на бордюрний камінь та залізобетонну плиту, з послідуючим перевертанням автомобіля.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля "Ореї Уесіга", реєстраційний номер НОМЕР_1 :

*ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рани лобної області справа, лівої брови, синців навколо очей, крововиливу в м`які тканини голови на всьому їх проміжку, перелому кісток своду і основи черепа, крововиливу під м`які оболонку мозку, забою тканини головного мозку з розмозженням. вивиху 6-го шийного хребця, крововиливу в коріння обох легень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1072 від 29.04.2011 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, в результаті яких настала смерть ОСОБА_10 , що знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і наступила від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломом кісток склепіння і основи черепу, крововиливом під м`які оболонки головного мозку, забоєм і розмозженням тканини головного мозку;

*ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку 2 ступеню, закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва, закритого перелому в області лобно-скроневого шва зліва, гематоми повік лівого ока, в ділянці лобної та вилицевої ділянки зліва, саден в тім`яній ділянці голови, посттравматичного невриту 2 гілки 5 пари черепно-мозкових нервів зліва; б) закритою перелому гілок лонної та сідничної кісток з правого боку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №

560 від 28.04.2011 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2017, стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду визначити обсяг дослідження доказів у кримінальному провадженні, а саме: допитати обвинуваченого ОСОБА_8 ; вивчити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні вироку судом належним чином не враховано, що ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, злочин вчинив маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, з метою введення в оману суд вчиняв усі можливі дії, у тому числі надавав неправдиві покази.

Крім того, діями обвинуваченого внаслідок порушення ним правил безпеки дорожнього руху спричиненні середньої тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , а потерпіла ОСОБА_10 загинула, тоді як ст. 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи викладене, наявні всі підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок стосовно останнього та постановити ухвалу, якою кримінальне провадження № 0000500 відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, у відповідності до вимог ст.417 КПК України, закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Захисник вважає, що суд незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , безпідставно вирішив, що його вина повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні наданими прокурором доказами.

Апелянт зазначає, що суд принципово не взяв до уваги що ОСОБА_8 на протязі судового слідства та в судових засіданнях категорично не визнавав свою вину у вчиненні злочину та неправильно надав оцінку показам потерпілої ОСОБА_11 , котра послідовно на досудовому слідстві та у судових засіданнях надавала покази, що за кермом була саме вона. Крім того, жоден з інших вказаних судом доказів не доводить вини ОСОБА_8 .

Таким чином, існує невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду це суттєво вплинуло на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 , як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, давав аналогічні показання, щодо своєї невинуватості, а саме зазначав, що він був під час скоєння ДТП на задньому пасажирському сидінні, а отже кримінального правопорушення не скоював.

Однак, органами досудового і судового слідства не було, в повній мірі, перевірено всі доводи обвинуваченого, щодо цих обставин.

Зазначена однобічність та неповнота досудового слідства, не може бути усунена в судовому порядку, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді, і вичерпані можливості їх отримати, а значить немає можливості довести його причетність до скоєння злочину. Згідно ст.412 КПК України вироком Ленінського районного суду відносно ОСОБА_8 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, і через це вирок у будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі її не було закрито. Незаконність та необґрунтованість судового рішення полягає у тому, що п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказує: «Звернути увагу судів на те, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої».

Таким чином, апелянт вказує, що неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2017 року судом апеляційної інстанції та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який до початку апеляційного розгляду справи заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2011 році», захисника-адвоката ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу, клопотання обвинуваченого та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора. Представника цивільного позивача, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу прокурора, а вирішення клопотання обвинуваченого залишив на розсуд суду. Прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника та підтримала частково клопотання обвинуваченого, а саме в частині звільнення від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році».

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року передбачено звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

Стаття 7 зазначеного Закону містить вичерпний перелік осіб, до яких амністія не застосовується. Обвинувачений ОСОБА_8 до зазначеного переліку осіб не належить.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , не позбавлений батьківських прав, має на утриманні двох дітей, які на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2011 році» були неповнолітніми, а саме: ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.5 а.к.п.15-16).

Вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда, ОСОБА_8 засуджений за вчинення з необережності тяжкого злочину до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2011 році». Кримінальне провадження відносно обвинуваченого було розглянуто судом першої інстанції, але вирок не набрав законної сили. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 підпадає під дію п. «в» ст. 1 вищевказаного закону, тобто може бути звільненим від кримінальної відповідальності по амністії.

Окрім того обвинувачений ОСОБА_8 подав до апеляційного суду клопотання, в якому просить застосувати до нього амністію, тобто давши на це письмову згоду. Перешкод до застосування щодо обвинуваченого амністії, передбачених вищевказаним законом, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 417 КПК України апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, а саме що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_8 , під час проведення досудового слідства та розгляді у суді першої інстанції не визнав свою вину за вчинений злочин не може бути перешкодою для застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2011 році», оскільки, відповідно до вимог ст. 86 КК України (в редакції, що діяла у 2011 р.), тобто на момент скоєння злочину, не є перешкодою для застосування закону про амністію те, що особа, даючи згоду на закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою, водночас не визнає себе винною в інкримінованому їй злочину.

Відповідно до п.1 ч.2. ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, що відповідно до ст.409 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Отже вирок стосовно ОСОБА_8 підлягає до скасування із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року та закриттям провадження у справі.

За вказаних обставин колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційних скарг, оскільки на момент прийняття рішення місцевим судом у матеріалах кримінального провадження існували правові підстави для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, що передбачено ст.6 Закону України «Про амністію у 2011», а не постановлення обвинувального вироку з призначенням покарання.

Колегія суддів зазначає, що суд у кожному випадку, коли особа підпадає під дію ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році», повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі, незалежно від того, чи надійшла справа до суду з поданням відповідного органу дізнання або досудового слідства, чи підстави для застосування амністії, виявлені в стадії судового розгляду.

Що стосується задоволення цивільного позову, то відповідно до ч.2 ст.14 вказаного закону амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, а тому колегія суддів вважає за необхідним роз`яснити цивільним позивачам, що для вирішення питання про відшкодування збитків завданих діями ОСОБА_8 , вони мають право звернутися до суду для розгляду їх позову в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2017 року стосовно нього скасуванню з закриттям кримінального провадження.

Керуючись ч. 1 ст. 58 Конституції України, ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 417, 418, 419 КПК України, п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року № 3680-VI, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2017 року, стосовно ОСОБА_8 , скасувати.

На підставі п. «в» ст. 1 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року № 3680-VІ звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, а справу провадженням закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2