Справа №473/3216/16-к 31.08.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001756 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська, Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення внаслідок малозначності скоєного.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік.
Згідно із п.2 ч.1 ст.76 КК України, суд поклав на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на проведення експертизи №4570 від 22.08.2016р. в сумі 880грн. 40 коп. на користь держави.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник стверджує, що при винесенні вироку Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, було порушено норми матеріального права, що призвело до засудження ОСОБА_6 за скоєння ним тяжкого злочину згідно ч.4 ст.12 КК України.

Вважає, що зберігання ОСОБА_6 пороху, який був вилучений за місцем його мешкання 10 червня 2016 року, і є вибуховою речовиною, у кількості 76,3 грама, не утворює складу інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України в зв`язку не тільки з його малозначністю, але й з тим, що встановлені досудовим розслідуванням дії ОСОБА_6 по зберіганню у себе в житловому будинку 76,3 грами мисливського пороху, повинні були б кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 190 КУпАП.

Крім того вважає, що у працівників поліції були всі підстави після вилучення у його підзахисного мисливського пороху, притягнути ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. 190 КУпАП у встановлені законом строки, чого не було зроблено.

За такого вважає, що у діянні, вчиненому ОСОБА_6 наявні всі об`єктивні та суб`єктивні ознаки, які характеризують злочин, передбачений ч. 1 сг.263 КК України, але воно лише формально містить у собі ознаки вказаного злочину, так як внаслідок всіх конкретних обставин справи, дії ОСОБА_6 не відповідають тій суспільній небезпечності, яка є типовою для тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України та не заподіює взагалі шкоди фізичній та юридичній особі, суспільству чи державі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , точної дати та часу не встановлено, маючи умисел на незаконне зберігання вибухової речовини, а саме пороху, який залишився від його батька ОСОБА_8 , зберігав його без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання в АДРЕСА_2 до 10.06.2016 року.
10.06.2016 року в ході проведення санкціонованого обшуку території домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , в приміщенні кімнати будинку було виявлено та вилучено скляну банку з сипучою речовиною сірого кольору, зовні схожою на порох.
Згідно висновку експерта № 4570 від 22.08.2016 року встановлено, що сипуча речовина сірого кольору з скляної банки зовні схожа на порох є порохом, що відноситься до складу метальних вибухових речовин та є вибухонебезпечною речовиною; порох придатний до використання за призначенням; загальна вага пороху складає 76,3 грами.
Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з приписів ст.. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції при засудженні ОСОБА_9 за ч.1 ст. 263 КК України не дотримався.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_9 , обвинувачувався та суд визнав доведеним, що ОСОБА_9 зберігав вибухову речовину без передбаченого законом дозволу.

У вироку суду наведено, що ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання вибухової речовини, а саме пороху, який залишився від його батька ОСОБА_8 , зберігав його без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання в АДРЕСА_2 до 10.06.2016 року.
10.06.2016 року в ході проведення санкціонованого обшуку території домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , в приміщенні кімнати будинку було виявлено та вилучено скляну банку з сипучою речовиною сірого кольору, зовні схожою на порох.
Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, встановив, що дійсно в домоволодінні АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_6 , незаконно зберігалась вибухова речовина, а саме порох, який залишився від батька обвинуваченого - ОСОБА_8
Із досліджених апеляційним судом , наданих стороною обвинувачення доказів, вбачається, що ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2016 року в рамках кримінального провадження № 0001756 було дано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 в буд. АДРЕСА_2 з метою відшукання наркотичних засобів.
На підставі зазначеної ухвали слідчого судді, 10 червня 2016 року слідчим Вознесенського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_10 за вищезазначеною адресою було проведено обшук. Згідно протоколу обшуку в домоволодінні АДРЕСА_2 наркотичних засобів виявлено не було. Як слідує із змісту протоколу обшуку ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції скляну банку об`ємом 0,25 мл в якій знаходиться речовина чорного кольору похожа на порох.
Згідно висновку експерта № 4570 від 22.08.2016 сипуча речовина сірого кольору з скляної банки зовні схожа на порох є порохом, що відноситься до складу метальних вибухових речовин та є вибухонебезпечною речовиною; порох придатний до використання за призначенням; загальна вага пороху складає 76,3 грами.
Таким чином, дані, які містяться в протоколі обшуку свідчать про те, що ОСОБА_6 добровільно здав органам влади вибухову речовину, а саме порох у кількості 76,3 г який у нього зберігався після смерті батька. Оскільки, дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого надавався судом з метою відшукання доказів щодо незаконного обігу наркотичних засобів, які в ході проведення обшуку виявлені не були. Разом з тим, ОСОБА_9 добровільно, за власним бажанням, здав працівникам поліції порох, який зберігався за місцем його проживання після смерті батька і на відшукання якого дозволу у слідчого не було. Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що у нього не було умислу на незаконне зберігання вибухових речовин, стороною обвинувачення не спростовано.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 263 КК України особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припасти, вибухові речовини або вибухові пристрої.
Оскільки, ОСОБА_6 добровільно, здав працівникам поліції вибухову речовині, відповідно до вимог ч.3 ст. 263 КК України він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу злочин, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Однак, суд першої інстанції дані обставини належним чином не перевірив, дав невірну оцінку дослідженим доказам і прийшов до необґрунтовано рішення, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
З урахуванням наведеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, як такий, що постановлений з істотними порушеннями вимог матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження підлягає закриттю, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні ОСОБА_9 складу злочин, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Керуючись ч.3 ст. 263 КК України, ст.ст. 405,407, 409, 417, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України закрити, на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Речові докази за кримінальним провадженням знищити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді