Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України
05 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000141 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Сопачів, Володимирецького р-ну, Рівненської обл., проживає в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року змінити в частині призначеного покарання його підзахисному ОСОБА_4 та призначити останньому покарання за ч.2 ст.286 КК України, застосувавши ст.75 КК України, без призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В суді апеляційної інстанції від поданої апеляційної скарги потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 відмовились відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_9 37876 (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 07 (сім) коп. матеріальної шкоди та 450000 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 6162 (шість тисяч сто шістдесят дві) грн. 80 (вісімдесят) коп. процесуальних витрат на залучення експертів. Речові докази, а саме: велосипед ММВЗ - повернуто ОСОБА_9 , автомобіль Audi Q7, р.н. НОМЕР_1 - повернуто ОСОБА_13 , пошкоджене взуття та осип пластмаси чорного кольору - знищено.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги адвокат ОСОБА_5 зазначає, що з урахуванням обставин кримінального провадження, його підзахисному ОСОБА_4 можливо призначити покарання без реального його відбування та встановити іспитовий строк, застосувавши положення ст.75 КК України та встановити обов`язки, передбачені ст.76 цього Кодексу. Вказує, що суд першої інстанції призначив досить суворе покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі його підзахисному ОСОБА_4 , який по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні вагітну дружину, злочин ОСОБА_4 вчинив з необережності, тобто вчинений злочин характеризується відсутністю умислу на його вчинення з боку обвинуваченого. Крім того, захисник стверджує, що обвинувачений активно сприяв його розкриттю, щиро кається та почав відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим, ще на досудовому розслідуванні, а тому просить змінити вирок та пом`якшити ОСОБА_4 , призначене судом першої інстанції покарання, оскільки за своєю суворістю воно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За вироком суду, 29 липня 2016 року, близько 22-ї год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Audi Q7, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Центральній в с.Бабка, Володимирецького р-ну, Рівненської обл. з с.Сопачів, Володимирецького р-ну в напрямку с.Стара Рафалівка, Володимирецького р-ну, порушив вимоги пп. 2.3.б), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, допустив перевищення допустимої швидкості руху, на заокругленні дороги вліво, поблизу житлового будинку №2Б, виїхав за межі проїзної частини вправо, де допустив наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_14 , яка стояла на правому узбіччі по ходу руху автомобіля та не створювала небезпеки чи перешкоди для його руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які підтримали, подану захисником-адвокатом ОСОБА_5 апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та їх представника ОСОБА_11 , які, відмовившись від поданої ними та ОСОБА_12 апеляційної скарги, просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , думку прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено колегією суддів, винність ОСОБА_4 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху - як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, доведена зібраними у матеріалах кримінального провадження доказами, у тому числі показаннями обвинуваченого, наданими у судовому засіданні, який повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, та оформленими органами досудового розслідування документами, зокрема протоколами за наслідками проведення слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз, показаннями свідків й іншими матеріалами кримінального провадження, що адвокатом ОСОБА_5 не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам порядок застосування інституту призначення особі покарання за вчинений злочин, яку суд визнає винною, а так як, у даному кримінальному провадженні, вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до злочинів проти безпеки руху, що призвів до смерті потерпілої особи, тобто характеризується відсутністю умислу з боку обвинуваченого, то при розгляді такої категорії справ, на думку колегії суддів, слід враховувати значну кількість факторів при призначенні покарання винній особі за вчинений злочин, враховуючи також думку потерпілих.
У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями), зазначено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, судам необхідно належним чином мотивувати у вироку та призначати покарання в межах установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості злочину та обставин його вчинення, наслідків і даних про особу.

З характеризуючих даних, що знаходяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема зібраних органами досудового розслідування матеріалів на особу обвинуваченого ОСОБА_4 , які, у тому числі досліджувались судом першої інстанції, убачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, про що суд і зазначив у вироку, мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченому мінімального покарання за ч.2 ст.286 КК України.

Частинами першою та другою ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті, не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається з вироку, обгрунтовуючи висновок щодо міри покарання обвинуваченому та призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином вмотивував своє рішення, врахувавши як ступінь тяжкості, вчиненого ОСОБА_4 злочину, так і наслідки протиправних дій обвинуваченого, що призвели до загибелі людини та думку потерпілих, які в судовому засіданні першої інстанції наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому.

Разом з тим, при апеляційному розгляді провадження потерпілі відмовились від поданої ними апеляційної скарги та підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого. При цьому вони заявили, що останній відшкодував їм повністю матеріальну і моральну шкоду, на підтвердження чого надали колегії суддів відповідні нотаріально завірені документи.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У роз`ясненнях, що містяться у п.9 вищезгаданої Постанови ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст. 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається та підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 відносно того, що при призначенні покарання ОСОБА_4 суд тільки перерахував обставини, що пом"якшують покарання, але не дав їм належної оцінки та не в повній мірі врахував всі дані, які його характеризують, зокрема, що обвинувачений намагався різними способами відшкодувати завдану потерпілим шкоду, але вони від неї відмовлялись, що у нього на утриманні перебуває вагітна дружина (при апеляційному розгляді стало відомо, що його дружина при родах втратила дитину і що ця втрата вже є другою), заслуговують на увагу.

При обговоренні питання про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України, до пом"якшуючих покарання обставин, крім тих, які визнані судом першої інстанції, колегія суддів відносить і повне відшкодування потерпілим матеріальної і моральної шкоди, думку потерпілих під час апеляційного розгляду апеляції захисника.

Звільнення від відбування, призначеного судом додаткового покарання ОСОБА_4 , як заначалось вище, законом України про кримінальну відповідальність не передбачене.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням встановлених при апеляційному розгляді матеріалів кримінального провадження конкретних обставин справи, вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді реального позбавлення волі, буде недоцільним та занадто суворим, у зв`язку з чим вважає його пом`якшити, звільнивши ОСОБА_4 від відбування такого покарання, встановивши іспитовий строк з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, ввизначених у ст.76 КК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок у випадках, передбачених статтею 408 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, і у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

А тому, з урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому та застосувати ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, що є підставою для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1