Справа № 344/3889/16-к
Провадження № 11-кп/779/25/2017
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду кримінальне провадження № 0002248 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України ( далі КК ), за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
вироком Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, громадянина України, несудимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК, та призначено йому покарання - штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 ( вісім тисяч п`ятсот ) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 ( один ) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 - 1162 гривні матеріальної шкоди та 20000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави ( а.с. 104, 115 ) - 1053 гривні 60 копійок судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 03.06.2015 року приблизно о 21.30 год., керуючи мопедом « Aprilia », який незареєстрований у встановленому законом порядку, рухався по правій смузі проїзної частини дороги вул. Чорновола у напрямку вул. Довженка в м. Івано-Франківську. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, які розділено між собою дорожньою розміткою 1.1 ( вузька суцільна лінія ) Правил дорожнього руху України. На момент руху проїзна частина дороги освітлювалась ліхтарями вуличного освітлення. У попутному напрямку попереду ОСОБА_7 рухався невстановлений автомобіль, який наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу поряд із будинком № 121 А по вул. Чорновола, зупинився та надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка розпочала перетинати проїзну частину дороги по пішохідному переході з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля. При наближенні до невстановленого автомобіля, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на ділянці дороги не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та продовжив рух прямо, де на пішохідному переході допустив наїзд на ОСОБА_6 . При цьому водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3., б), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 18.4., згідно якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити ( відновити ) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою лівого колінного суглоба з розривом внутрішньої зв`язки і синцем в ділянці внутрішньої поверхні суглоба, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як таких що викликали тривалий розлад здоров`я.

У апеляційних скаргах:

- прокурор вважає даний вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Суд, призначаючи найменш суворе покарання, не в повній мірі врахував суспільну небезпеку скоєного правопорушення, наслідки, які спричинені, особу та поведінку винного, який у вчиненному не розкаявся та протягом більш одного року не вжив заходів до відшкодування завданої ним шкоди. Просить скасувати даний вирок і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК у виді арешту на строк 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік;

- потерпіла ОСОБА_6 вважає вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме: не враховані обставини, при яких скоєно злочин, обвинувачений під час досудового слідства та судового розгляду різними способами намагався уникнути кримінальної відповідальності, майнову і моральну шкоду не відшкодував, не вибачився. Просить скасувати вирок, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК у виді арешту на строк 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 рік. Стягнути з цивільного відповідача майнову шкоду в сумі 5000,0 грн, та моральну шкоду в сумі 50000,0 грн., всього в загальній сумі 55000,0 грн;

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального-процесуального закону та однобокого і неповного дослідження доказів по данному кримінальному провадженню.

Просить вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала доводи апеляційної скарги, покликаючись на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання;

- потерпіла ОСОБА_6 заперечила мотиви і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, однак вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_7 надто м`яке покарання та безпідставно зменшив суми цивільного позову;

- обвинувачений ОСОБА_7 , подавши доповнення до апеляційної скарги, фактично не заперечив порушення ним правил безпеки дорожнього руху, однак вважає, що потерпілій не були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті експертів та свідка ДТП.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК, за обставин, зазначених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та не оспорюється в апеляційних скаргах прокурором та потерпілою.

Фактичні обставини справи та допущення порушень правил безпеки дорожнього руху не оспорювалися ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, де він частково визнав свою винуватість та не заперечував порушення ним Правил дорожнього руху, внаслідок чого вчинив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , так і не оспорюються під час апеляційного розгляду.

Однак доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілій ОСОБА_6 внаслідок порушення ним правил безпеки дорожнього руху було спричинено легкі тілесні ушкодження, а не середньої тяжкості, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, яким суд дав належну оцінку.

З матеріалів вбачається, що по справі проводилася комісійна судово-медична експертиза, відповідно до висновків якої у потерпілої ОСОБА_6 виявлено забій лівого колінного суглоба з розривом внутрішньої зв`язки і синцем в ділянці внутрішньої поверхні суглоба, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, а також велике інфіковане садно верхньої, середньої та нижньої третини передньої поверхні правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я ( а.с.119-121 ).

Під час проведення даної експертизи експертами досліджувалися як матеріали кримінального провадження, так і медичні документи щодо лікування ОСОБА_6 . При цьому було зазначено також в описовій частині, що висновок судово-медичного експерта ОСОБА_10 про наявність у ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень зроблений за відсутності медичних документів.

Даний висновок був предметом дослідження в суді першої інстанції під час судового засідання 10 жовтня 2016 року, про що свідчать дані журналу судового засідання ( а.с.130 ) та технічного носія інформації, на якому воно зафіксоване. Цим спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника під час апеляційного розгляду про те, що висновок комісійної судово-медичної експертизи не досліджувався в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції належним чином мотивував, з яких підстав він прийшов до висновку про спричинення потерпілій саме тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також наявність причинного зв`язку між порушеннями обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та наслідками, що наступили.

Ставити під сумнів висновок комісійної судово-медичної експертизи про те, що ОСОБА_6 у результаті ДТП були заподіяні саме тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, у колегії суддів немає підстав. У даному висновку експерти досить детально описали, які медичні документи ними досліджувалися, і чому вони зробили саме такий висновок. Необхідності в його роз`ясненні або доповненні у колегії суддів не виникає, а тому й немає підстав для допиту експертів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про що зазначає обвинуваченний ОСОБА_7 у апеляційній скарзі.

Що стосується необхідності допиту в засіданні апеляційного суду свідка ОСОБА_15 та експерта ОСОБА_16 , про що ставиться питання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами провадження встановлено, що в суді першої інстанції та в засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 фактично не оспорював свою винуватість у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода.

Судом першої інстанції вживалися відповідні процесуальні дії для допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , однак ухвала про привід даного свідка не була виконана з об`єктивних причин, так як цей свідок перебуває за кордоном.

Під час апеляційного розгляду не було встановлено підстав для допиту свідка ОСОБА_15 , оскільки його показання стосуються обставин щодо ДТП, та допиту свідка ОСОБА_16 судового експерта, який проводив інженерно-транспорну експертизу, так як обвинувачений не оспорював фактичні обставин, за яких ним було вчинено порушення Правил дорожнього руху.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК кваліфіковано правильно, так як він, керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не можна погодитися і з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до положень ст.65 КК суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку колегії суддів, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його часткове визнання вини та каяття у вчиненому, злочин вчинив з необережності

Також матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться.

При апеляційному розгляді були досліджені додаткові докази з приводу майнового стану обвинуваченого та встановлено, що ОСОБА_7 на даний час працює, а на його картковому рахунку в банку знаходяться кошти в сумі 9000 грн., чим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, призначаючи покарання обвинуваченому у виді штрафу, суд не врахував майновий стан особи.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора та потерпілої, викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а призначене покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 стосовно того, що суд невиправдано зменшив розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної та матеріальної шкоди,то вони є безпідставними.

За змістом ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд визнав доведеним, що потерпілій ОСОБА_6 була завдана моральна шкоди, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких потерпіла зазнала внаслідок ушкодження її здоров`я через ДТП від 03.06.2015 року, спричиненого через протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій суд першої інстанції належним чином врахував тривалість лікування та позбавлення можливості потерпілої працювати, порушення її нормальних життєвих зв`язків, та відновлення її працездатності, а також врахував матеріальний стан обвинуваченого та прийшов до виваженого висновку, що сума шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого у розмірі 20 000 гривень, що відповідає обсягу того фізичному болю та душевних страждань, які були перенесені потерпілою ОСОБА_6 внаслідок спричинення їй діями ОСОБА_7 шкоди.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд урахував вимоги розумності та спів розмірності. При таких обставинах колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про його часткове задоволення, виходячи з наявних у справі доказів про розмір коштів, затрачених потерпілою на лікування.

Підстав для збільшення суми відшкодування матеріальної шкоди, про що ставить питання в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , колегія суддів не встановила.

При цьому слід зазначити, що за наявності у подальшому відповідних документів, які б свідчили про понесення потерпілою додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з наслідками ДТП, вона має право звернутися до суду про стягнення таких витрат в порядку цивільного судочинства.

Будь-яких порушень кримінального чи кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду або його зміні, колегія суддів не вбачає, та дійшла висновку, що вирок щодо ОСОБА_7 є законним та вмотивованим, а апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4