Єдиний унікальний номер 205/1291/17
Провадження № 1-кс/205/58/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року м. Дніпро
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 в змісті вимог скарги просив скаргу розглядати за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на його дії.
Розглянувши матеріали даної скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні скарги, за наступних підстав.
Пунктом 5 частини 1 статті 303 КПК України передбачено, що рішення прокурора про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).
Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 надійшла ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016 року, якою зобов`язано прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, а саме: завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину із штучним створенням доказів обвинувачення.
В ході проведення досудового розслідування слідчим СВ Новокодацького ВП ДВП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 винесено постанову від 21.12.2016 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку з невідповідністю фактичних обставин, встановлених в ході проведення досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016 року та визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення як ч. 1 ст. 383 КК України.
Під час винесення зазначеного процесуального рішення прокурор керувався положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 55 КПК України, в яких зазначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити: відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Постановою слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 21.12.2016 року визначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення як ч. 1 ст. 383 КК України, тобто, завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
В основі набуття особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить обов`язкова сукупність правових умов, а саме: завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди та подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її в якості потерпілого.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383 КК України, відноситься до злочинів проти правосуддя (Розділ XVIII КК України) і має об`єктом злочинного посягання порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.
Об`єктом злочину є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.
Об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину.
Об`єктивна сторона вищевказаного кримінального правопорушення вказує на формальний склад цього злочину і не передбачає настання негативних наслідків щодо особи, що виключає можливість фізичної особи бути потерпілою від такого злочину, оскільки вказаний злочин спрямований на спричинення шкоди виключно інтересам правосуддя.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановляється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 303-307 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Відповідно до ст. ст. 307, 309 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Скарги на ухвали слідчого судді, які оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1