Справа № 731/336/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/270/2017
Категорія - ст.185 ч. 3 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 19 травня 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта базова загальна середня, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше неодноразово судимого:

вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2005 року за ч. 2 ст. 121, ст. 69, 71 КК України до 6 років і 1 місяця позбавлення волі;

вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і шести місяців позбавлення волі, звільнений на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі;

вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, зміненим ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2016 року, до 6 років позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання, призначеного цим вироком, шляхом часткового складання невідбутого покарання, призначеного вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років і 2 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року по 2 грудня 2016 року включно в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 19.05.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 263 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 306 гривень 90 копійок, понесених витрат за проведення експертиз.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим, в тому числі за майнові злочини, останній раз вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі, у квітні 2015 року (точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), маючи непогашену в законному порядку судимість, діючи повторно, проник на територію двору приватного будинку АДРЕСА_2 , де знявши відкритий навісний замок з дверей, проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав бувшу раніше у використанні електродриль марки «РИТМ МЭС-450 ЭР» потужністю 450 Вт діаметром патрона 13 мм вартістю 2 106 гривень 76 копійок, що належить ОСОБА_9 , після чого залишив місце події, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В подальшому ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин, а саме, в період часу з 23 на 24 липня 2015 року, з метою таємного викрадення чужого майна проник до двору приватного будинку АДРЕСА_3 та повторно викрав з двору господарства бувший у використанні двохколісний будівельний візок з металевим оцинкованим кузовом вартістю 690 гривень, що належав ОСОБА_10 , після чого з місця події зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у приміщення та сховище, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що в період часу з березня 2016 року по 25 травня 2016 року без спеціального дозволу, передбаченого законодавством, зберігав, тримаючи у вибраному ним і відомому йому місці, за місцем свого проживання квартирі АДРЕСА_4 , двадцять вісім набоїв, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1683 від 11 липня 2016 року являються боєприпасами патронами калібру 5,45х39 мм до автоматів АКМ-74, АКС-74У, ручного кулемету (РПК-74).

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора, в яких він просив скасувати вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 02.12.2016 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у випадку встановлення підстав для визнання особи винуватою чи невинуватою суд ухвалює вирок, у інших випадках - суд постановляє ухвалу. ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України винним не визнано вироком суду, однак кримінальне провадження закрито, тому дане кримінальне провадження розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини просив зменшити призначене покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував визнання ним вини, щирого каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування збитків, відсутність претензій з боку потерпілих.

Прокурор, подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких заперечує проти його доводів та вважає їх безпідставними.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, адвоката ОСОБА_8 , який погодився з апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні діяння передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, те, що він ніде не працює, негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за крадіжки, що вказує на небажання стати на шлях виправлення та про підвищену суспільну небезпеку, обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину та обставини, що пом`якшує покарання - з`явлення із зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння слідству.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що суд першої інстанції не врахував чи врахував не в повній мірі всі обставини є такими, що не зайшли свого підтвердження. Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються апелянт в своїй апеляційній скарзі, про що вказано у вироку.

Разом з тим, судове рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При прийнятті рішення про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції істотно порушив вимоги Кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Відповідно до параграфу 2 глави 24 КПК України, визначена процедура, порядок та наслідки звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 373 КПК України визначений вичерпний перелік підстав та умов для ухвалення виправдувального та обвинувального вироку.

Аналізуючи вищевикладені норми закону, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався та в порушення ч. 2 ст. 373, ч. 2 ст. 369 КПК України вироком ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України винним не визнано, однак кримінальне провадження закрито.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягають скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині закриття провадження по ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала в частині залишення без змін вироку може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому рішення суду.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3