Номер провадження: 11-сс/785/211/17
Номер справи місцевого суду: 521/1780/17-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000414 від 01.02.2017 року,

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимий у 2016 році вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.3 ст.186, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання іспитовим строком 2 роки,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000414 від 01.02.2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 31.01.2017 року, близько 14.00 години, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, прибули на автомобілі "BMW", д/н НОМЕР_1 , до будинку АДРЕСА_2 , де у дворі помітили неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Далі ОСОБА_10 разом з невстановленої досудовим розслідуванням особою підійшов до вищевказаних неповнолітніх, після чого, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, шляхом незаконного позбавлення волі, помістили їх у багажник автомобіля, та стали вимагати у неповнолітнього ОСОБА_11 грошові кошти. Отримавши відповідь про відсутність коштів, ОСОБА_10 та невстановлена особа почали вимагати від ОСОБА_12 , щоб останній провів їх до місця свого проживання, на що ОСОБА_12 вимушений був погодитись.

Прибувши до місця проживання ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_11 незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 500 доларів США, що становить 15 535 гривень, ігровою консоллю "PS4" вартістю 15535 гривень, а також шістьма медалями учасника АТО на ім`я ОСОБА_13 , завдавши потерпілим матеріальну шкоду в розмірі 31 070 гривень, після чого з викраденим майном повернулись до автомобіля, де їх чекав ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зникли.

01.02.2017 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, та цього ж дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

03.02.2017 слідчий звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що у кримінальному провадженні наявна обґрунтована підозра відносно ОСОБА_8 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2017 року клопотання слідчого було задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 строком до 02.04.2017 року, без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання прокурором була підтверджена наявність у кримінальному провадження обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 та заявлені слідчим ризики, а також неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На дану ухвалу захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що долучені до клопотання слідчого матеріали не підтверджують обґрунтованості підозри стосовно ОСОБА_8 і наявність заявлених слідчим ризиків, а також неможливості запобігання заявленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що під час розгляду клопотання слідчий суддя належним чином не перевірив наявність вищевказаних обставин, формально підійшов до розгляду клопотання, не взяв до уваги дані про особу підозрюваного: незадовільний стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання у м. Одесі, постійного місця роботи, вищої освіти, а також те, що він є тренером зі змішаних бойових мистецтв та активним громадським діячем.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги і просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає оскаржувану ухвалу обгрунтованою; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, обґрунтованість підозри на даний час стосовно ОСОБА_8 підтверджується долученими до клопотання слідчого матеріалами, а саме: протоколом прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 31.01.2017 року, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 01.02.2017 року, протоколами допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 від 01.02.2017 року і від 02.02.2017 року, протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 від 01.02.2017 року, протоколом обшуку від 01.02.2017 року. Зокрема, показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 підтверджується причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки потерпілий та свідок прямо вказують на нього як на особу, які перебувала у попередній змові з ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, а з протоколу обшуку вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_8 були виявлені та вилучені частина речей, викрадених у ОСОБА_12 .

На підставі викладеного апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника стосовно необґрунтованості підозри відносно ОСОБА_8 .

Також матеріалами провадження підтверджується наявність у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого корисливого кримінального правопорушення із погрозою застосування насильства, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. Апеляційний суд вважає слушним висновок слідчого судді про те, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, а також враховуючи, що йому інкримінується вчинення злочину в період притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, у кримінальному провадженні наявний обґрунтований ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності та покарання.

При цьому наявність у нього вищої освіти, постійного місця проживання та місця роботи у м. Одесі, його характеристики, тренерська та громадська діяльність, з урахуванням обставин вчинення інкримінованих йому злочинів не можуть беззаперечно свідчити про відсутність вищевказаного ризику.

Більше того, враховуючи вищевказані обставини, існує обґрунтований ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, за яке засуджений у 2016 році вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.3 ст.186, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі,із застосуванням ст. 75 КК України, тобто він підозрюється у вчиненні злочину в період іспитового строку.

Крім того, ОСОБА_8 обізнаний про анкетні дані та місце проживання потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у нього можливості впливати на цих осіб.

Також в судовому засіданні прокурор підтвердив, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено місцезнаходження усього викраденого у потерпілого майна, що вказує на можливість підозрюваного знищити, сховати або іншим чином позбутись такого майна.

З матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідуванням не встановлені всі особи, причетні до вчинення злочину, що також свідчить про наявність у підозрюваного ОСОБА_8 можливості перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом інформування таких осіб про хід досудового розслідування та результати слідчих дій.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих документів слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі, з урахуванням тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід, враховуючи, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину із погрозою застосування насильства.

Разом з цим апеляційним судом встановлено, що при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя допустив порушення вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з п.2 ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
З матеріалів справи вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2017 року, затриманий ОСОБА_8 був цього ж дня о 14.30 годині та про підозру йому повідомлено о 22.00 годині 01.02.2017 року.

Таким чином, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 01.04.2017 року.

Однак, у резолютивній частині ухвали слідчого судді зазначено, що строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу втрачає свою дію о 14.30 годині 02.04.2017 року, тобто поза межами строку досудового розслідування, що суперечить вимогам чинного КПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000414 від 01.02.2017 року без визначення застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000414 від 01.02.2017 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_8 - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000414 від 01.02.2017 року за ч.3 ст.186 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань № 21 УДПтС України в Одеській області, без визначення розміру застави.

Ухвала набуває чинності з 20.02.2017 року і строк дії ухвали закінчується 31.03.2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4