ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 197/60/16-к
Провадження № 1-кп/210/113/17

"27" квітня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі суду присяжних: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 ,

за участі присяжних: основних - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запасних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участі секретаря судового засідання : ОСОБА_8

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_10 , захисники обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_13 , захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження (відеоконференції) кримінальне провадження № 0000700 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 клопотала про зміну запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_10 .

Прокурор, заперечував проти зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого в судовому засіданні заперечувала з приводу зміни запобіжного заходу.

Прокурор з приводу зміни запобіжного заходу заперечував, клопотав перед судом продовжити строк дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні також клопотав про зміну запобіжного заходу, зазначив, що потребує лікування.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За змістом ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Дата ратифікації 17.07.97 р. , дата набуття чинності 11.09.97 р.) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі "Третьяков проти України" ЄСПЛ констатує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Суд зазначає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає: 1) особам обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини при обтяжуючих обставинах, 2) характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_13 , та ОСОБА_10 , при цому санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі; 3) позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, присяжних, вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , та ОСОБА_13 .

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням повного та об"єктивного судового провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що був застосований до обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність подальшого ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Усі доводи обвинувачених та його захисників самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі не відпали.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 176, 178 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, та враховуючи матеріали кримінального провадження, які надійшли в провадження суду та які свідчать, що інші запобіжні заходи не відповідають характеру ризиків та підстав його застосування (зокрема можливості ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, перешкоджання здійснення судового розгляду кримінального провадження в інший спосіб, зокрема впливу на присяжних, вчинення інших кримінальних правопорушень), та не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд вважає, що матеріально-правові і процесуальні умови, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи були дотриманні під час застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як взяття під варту, а мети, з якою застосовувалося затримання та подальше тримання під вартою відповідають фактичним матеріалам справи, та наявним ризикам, передбачених п. 1, 3-5 ст. 177 КПК України.

Усі доводи обвинувачених та їх захисників, викладені у клопотаннях, зокрема їх соціальні зв"язки, наявність захворювань, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема ризиками, що наразі не відпали: переховування та ухилення від суду, вплив на свідків, присяжних, та потерпілу, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; особи обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 176, 178 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, та враховуючи матеріали кримінального провадження, які надійшли в провадження суду та які свідчать, що інші запобіжні заходи не відповідають характеру ризиків та підстав його застосування (зокрема можливості ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, незаконного впливу на свідків, присяжних та потерпілу, вчинення інших кримінальних правопорушень), та не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового провадження, суд вважає у задоволенні клопотання захисників обвинувачених, які підтримують й самі обвинувачені - відмовити.

Вирішуючи питання про застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зауважує наступне.

Питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується з урахуванням положень ст. 176-184 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановлені ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в межах, передбачених ст. 182 КПК України.

При цьому, КПК України не містить заборони не визначати засатву у разі вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим. Суд має право не визначати заставу, у разі пред"явлення звинувачення у вчиненні злочину, пов"язаного з насильницькою смертю потерпілого.

Однак, колегія суддів не має можливості в повному обсязі оцінити репутацію обвинувачених, наявність у них джерел доходу, наявність утриманців, міцних соціальних зв"язків, інших суттєвих обставин у справі.

Сторони кримінального провадження станом на 27 квітня 2017 року не вмотивували доцільність або недоцільність обрання застави згідно вимог ст. 182-183 КПК України..

Суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою на строк в два місяці, що відповідає положенням ст. 331 КПК України.

Що стосується скарг захисника та обвинуваченого щодо погіршення стану здоров"я обвинуваченого ОСОБА_13 суд зазначає наступне.

Станом на 27 квітня 2017 року до суду не надано консультативного висновку лікаря, комісії лікарів про те, що ОСОБА_13 не може перебувати в залі судового засідання, триматись під вартою у зв"язку з необхідністю лікування та ризику для його здоров"я.

Спільним наказом від 10.02.2012р. за № 239/5/104 затверджено Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (надалі - Порядок).

Згідно з вказаним порядком, а саме п. 2.3 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Пунктом 2.6 даного порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо ж за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО (п. 2.7 Порядку). Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Враховуючи викладене, обвинуваченому гарантоване право на отримання належної медичної допомоги, у порядку встановленому законодавством.

Оскільки сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_13 посилаються на погіршення стану здоров"я обвинуваченого, який є слідчо-заарештованим та рахується за Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, враховуючи положення ст. 5 Конвеції, суд вважає за доцільне зобов`язати керівника спеціалізованої дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області негайно провести медичне обстеження ОСОБА_13 за забезпечити відповідне лікування за медичними показниками.

Крім того, суд вважає за доцільне витребувати з спеціалізованої дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області відомості щодо перебування на лікуванні обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рахується за Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу із зазначенням: діагнозу, призначеного лікування, з наданням належним чином засвідчених медичних довідок, відомостей про те, чи має можливість обвинувачений ОСОБА_13 за станом здоров`я перебувати в залі судового засідання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спеціалізованій дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області до 25 червня 2017 року включно.

Зобов`язати керівника спеціалізованій дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області негайно ПРОВЕСТИ медичне обстеження ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та за наявності підстав забезпечити відповідне лікування за медичними показниками.

Витребувати з спеціалізованій дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області відомостей про стан здоров"я обвинуваченого ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та відомості про те, чи має можливість обвинувачений ОСОБА_13 за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО та приймати участь у судових засіданнях.

Зобов`язати спеціалізованій дільниці СІЗО при ВК-89 Дніпропетровської області надати до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу запитувану інформацію у строк до 25 червня 2017 року.

Відомості, які вимагає суд - надати у строк до 25 червня 2017 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката Буліч про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПС України в Дніпропетровській області - до 25 червня 2017 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 28 квітня 2017 року о 13год.55 хвилин.

Головуючий суддя: Суддя:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5