Справа № 452/446/17
Провадження № 1-кп/452/92/2017
УХВАЛА

іменем України

23 березня 2017 року м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000964 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.11.2016 застосовані заходи медичного характеру, -

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 30 липня 2016 року о 14 годині на АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, без дозволу зайшов у приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , де в коридорі із спортивного рюкзака, який належить ОСОБА_4 , витягнув гаманець, в якому знаходилися гроші в сумі 239 грн., і намагався їх викрасти, поклавши собі в кишеню штанів, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_7 коли перебував в одній із кімнат вказаного будинку, тобто вчинив закінчений замах, зокрема виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.

Вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується такими доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що 30 липня 2016 року,

приблизно о 14 год., знаходячись у себе в кімнаті, він почув крик своєї дружини ОСОБА_7 і коли прийшов до неї, то там побачив ОСОБА_6 , а на ліжку лежали гроші в сумі 239 грн., які до того знаходилися у гаманці, що був у спортивному рюкзаку, який він, ОСОБА_8 , залишив на вішаку у коридорі будинку. Його дружина ОСОБА_7 розповіла, що ці гроші ОСОБА_6 вийняв зі своєї кишені і кинув їх на ліжко, коли вона зайшла до кімнати.

Заявою ОСОБА_9 від 30.07.2016 про те, що невідома їй особа 30 липня 2016 року, приблизно о 14 год., через незачинені двері проникла в її житловий будинок в АДРЕСА_3 , де знаходився спортивний рюкзак її зятя ОСОБА_4 , у якому були матеріальні цінності та грошові кошти.

Протоколом огляду місця події від 30.07.2016 та протоколом огляду предметів від 30.07.2016, із яких видно, що 30 липня 2016 року ОСОБА_6 під час його затримання в будинку по АДРЕСА_2 видав гроші в сумі 239 грн.

Із висновку судової психіатричної експертизи № 58 від 10.02.2017 відомо, що ОСОБА_6 страждає розумовою відсталістю в степені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

За правилами ч. 4 ст. 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Статтею 94 цього Кодексу встановлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати серед інших такий примусовий захід медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом, що може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Із довідок та ухвал суду відомо, що ОСОБА_6 , починаючи з 03.07.1982 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу психічного захворювання, притягався до кримінальної відповідальності та до нього застосовувалися примусові заходи медичного характеру.

Із вказаного висновку судової психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ураховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_6 вчинив у стані неосудності суспільно-небезпечне діяння, яке відноситься до тяжких, суд дійшов висновку про необхідність застосувати щодо ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру, а саме госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Керуючись ст.ст. 269-372, 512, 513, 516 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речові докази: гроші в сумі 239 грн., які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - йому повернути.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд, який постановив ухвалу, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя