справа № 216/1841/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2017 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новолатівка, Широківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна , не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, не працює, раніше не судимий, не являється учасником АТО чи бойових дій, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), поза штатом, у військовому званні солдата, проживає за адресою: АДРЕСА_1
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
На виконання Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_2 06.09.2014 року, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, було здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) на посаді водія у військовому званні солдата.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 22.08.2014 року, ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В середині грудня 2014 року ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину польова пошта НОМЕР_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 19.12.2014 біля 09 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у вказану військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
20.03.2017 року біля 10 год. 00 хв., тобто більше ніж через один рік, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав, розкаявся та суду пояснив, що відповідно до Указу Президента України, Інгулецьким РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.09.2014 року, був мобілізований до лав Збройних сил України та проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , на посаді водія у військовому званні солдата.
19.12.2014 року, самовільно залишив розташування військової частини, оскільки його мати хворіла та потребувала стороннього догляду тому для догляду за нею він поїхав до місця свого постійного проживання. 20.03.2017року, зрозумівши хибність свого вчинку та побоюючись кримінальної відповідальності, з`явився до військової прокуратури Криворізького гарнізону, повідомивши про те, що він самовільно залишив розташування військової частини, будучи військовослужбовцем.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину з метою ухилення від військової служби, чим вчинив - дезертирство ,кримінальне правопорушення передбачене ст. 408 ч. 1 КК України.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.
Обтяжуючі покарання обставини судом встановлено не було.
Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного та зважаючи на те, що судом встановленого значну сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та повне визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння досудовому та судовому слідству те, що обвинувачений раніше не судимий, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 408 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
Згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вичинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід особисте зобов`язання, до вступу вироку у законну силу засудженому ОСОБА_4 , залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1