УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №0616/4766/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.364-1, 366 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суд Житомирської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника-адвоката ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_9 ,
цивільного позивача ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу №0616/4766/12 за апеляційною скаргою державного обвинувача ОСОБА_11 , апеляційними скаргами із доповненнями засудженого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 17 вересня 2013 року, -
Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -
засуджено:
- за ч.2 ст.364-1 КК України з застосуванням ст.69 КК України до основного та додаткового покарання, призначено покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті у виді штрафу в розмірі 127 500 грн., без позбавлення права обіймати керівні посади в установах банків всіх форм власності;
- за ч.2 ст.366 КК України з застосуванням ст.69 КК України до додаткового покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права обіймати керівні посади в установах банків всіх форм власності.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено засудженому ОСОБА_9 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права обіймати керівні посади в установах банків всіх форм власності та штрафу у розмірі 127 500 грн., з самостійним їх виконанням.
Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 залишено у виді підписки про невиїзд до набрання вироком законної сили.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_12 , який набрав законної сили та не оскаржується.
Вказаним вироком відмовлено в задоволенні цивільного позову ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Залишено без розгляду позов ТОВ «Кей-Колект».
Питання про речові докази по справі вирішені у відповідності з вимогами ст.81 КПК України (в ред.1960 р., далі КПК України).
Згідно обвинувального висновку, 08.04.2008р., за місцем роботи в м. Новоград-Волинський по вул. Пушкіна, 9, начальник Новоград-Волинського відділення філії «Житомирська філія ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9 , виконуючи достовірно відомі йому службові обов`язки, перебуваючи на посаді керівника відділення юридичної особи приватного права, зловживаючи службовими повноваженнями, діючи всупереч інтересам служби, в інтересах клієнта банку ОСОБА_12 , який не мав на меті повертати кредитні кошти банку, вчинив ряд умисних службових злочинів за наступних обставин.
Наказом №ПП-101/1 від 19.09.2006р. ОСОБА_9 призначений на посаду керівника Новоград-Волинського відділення «Житомирська філія ПАТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з посадовими обов`язками та вимогами довіреності №2891 від 11.09.2006р., які були ОСОБА_9 достовірно відомі та з якими він ознайомлений під особистий підпис, на останнього, серед іншого, покладалось здійснення управління діяльністю Новоград-Волинського відділення, забезпечення ефективної реалізації банківських цільових програм в частині корпоративного та індивідуального бізнесу.
Крім цього, згідно п.3.1., 3.2. Положення про Новоград-Волинське відділення Житомирської філії Закритого (Публічного) акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», затвердженого Рішенням правління банку №2 від 12.01.2006р., безпосереднє керівництво відділенням здійснюється керівником, який діє на підставі довіреності. Керівник відділення керує діяльністю відділення, забезпечує своєчасність та якість здійснення операцій, достовірність та своєчасність складання передбаченої звітності філії, несе відповідальність за збереження всіх цінностей, переданих у користування відділення, несе відповідальність за порушення діючого законодавства при здійсненні відділенням операцій по видачі кредитів та оформленню інших банківських продуктів.
Так, ОСОБА_12 з метою шахрайського заволодіння грошовими коштами банку, прикриття своєї злочинної діяльності, діючи в межах розробленого злочинного плану, на початку березня 2008 р. звернувся до свого товариша ОСОБА_13 з пропозицією отримати під заставу гуртожитку ( АДРЕСА_4 ), яким вони володіли спільно, кредитні кошти на ведення спільного бізнесу. При цьому, ОСОБА_12 не повідомив та не мав наміру повідомляти ОСОБА_13 , що ним вже отримано від ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США та те, що він вже передав в заставу банку приміщення квартири.
ОСОБА_13 , який не був обізнаний зі злочинними намірами ОСОБА_12 , будучи впевненим, що він звертається до банку в законному порядку, на вказану пропозицію погодився та разом з останнім звернувся до начальника Новоград-Волинського відділення ОСОБА_9 для оформлення відповідних документів.
При цьому, ОСОБА_9 попередньо повідомив ОСОБА_12 , що керівництво Житомирської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» висунуло вимогу щодо дострокового погашення частини боргу по кредиту №ZHVPGA00290208 від 29.02.2008р. в розмірі 20 000 доларів США та передачі додаткового заставного майна, оскільки вказаний кредит для банку є невигідним і проблемним через штучне завищення вартості заставного майна.
Відтак, ОСОБА_9 , який попередньо сприяв отриманню ОСОБА_12 кредитних коштів банку в розмірі 100 000 доларів США, достовірно знаючи, що вартості приміщення квартири для забезпечення кредиту не вистачає, знаючи, що для прикриття його злочинної діяльності необхідно збільшити суму заставного майна, уклав тристоронній договір іпотеки приміщення гуртожитку, в якому зазначив, що вказане майно виступає забезпеченням по непоновлюваному кредитному договору №ZHVPGA00290208 від 29.02.2008 р., згідно якого ОСОБА_12 кредитні кошти вже отримав.
Натомість, ОСОБА_9 , вже після укладення договору іпотеки на приміщення гуртожитку, повідомив ОСОБА_13 , що банк не може надати кредитні кошти, оскільки вартості заставного майна не вистачає, що не відповідало дійсності, оскільки кредитні кошти вже були передані ОСОБА_12 та достовірно знаючи, що за своєю природою кредит №ZHVPGA00290208 від 29.02.2008р. є непоновлюваним та збільшений бути не може.
В графу «Підстава зняття заборони» повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек №854 від 08.04.2008р. ОСОБА_9 умисно вніс завідомо неправдиві дані, що документом, на підставі якого знімається обтяження, є первинний договір іпотеки, що не відповідає дійсності, оскільки умови цього договору виконані не були та згідно п.5 Договору не дозволяли знімати заборону до погашення кредиту в повному обсязі, що було достовірно відомо ОСОБА_9 , аналогічно як і той факт, що знімаючи заборону на відчуження приміщення гуртожитку, зважаючи на занижену вартість приміщення квартири, він залишає кредит незабезпеченим.
Крім цього, з метою досягнення свого злочинного замислу ОСОБА_9 використав вказаний підроблений документ шляхом передачі ОСОБА_13 , який повинен був передати цей підроблений документ нотаріусу.
Злочинними діями колишнього начальника Новоград-Волинського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9 вказаний банк було позбавлено його законного майнового права на звернення стягнень на предмет іпотеки приміщення, розташованого в АДРЕСА_4 , а відтак позбавлено можливості забезпечити основне зобов`язання, а саме зобов`язання по кредитному договору №ZHVPGA00290208 від 29.02.2008 року, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним правам та законним інтересам суб`єкту господарської діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк».
Своїми діями, які появились в зловживанні повноваженнями, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, що завдало тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам юридичних осіб та службовому підробленні, тобто складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_9 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України.
Оскільки вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2013 року відносно ОСОБА_12 та в частині направлення цивільного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» для вирішення в порядку цивільного судочинства набрав законної сили, тому, в цій частині, згідно до норм ст.365 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
В апеляційній скарзі прокурор просить скувати вирок суду, при цьому наголошуючи на неправильному застосуванню судом першої інстанції кримінального закону при призначенні покарання засудженому ОСОБА_9 та неналежній оцінки характеру вчиненого злочину і його наслідків.
Просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.364-1 КК України до штрафу в розмірі 170 000 грн. з позбавленням права обіймати керівні посади в установах банків всіх форм власності на 2 роки.
- за ч.2 ст.366 КК України до покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади в установах банків всіх форм власності строком на 2 роки 6 місяців.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади в установах банків всіх форм власності строком на 2 роки 6 місяців.
Відповідно до ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст.76 КК України.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 залишити попередній - підписку про невиїзд.
Засуджений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати зазначений вирок суду першої інстанції, а провадження відносно нього закрити в зв`язку з відсутністю в діях складу інкримінованих йому злочинів. При цьому, наголошує, що діяв виключно в межах своїх службових повноважень, будь-якого службового підроблення не вчиняв, а фактично зафіксував дію у відповідності до службових повноважень. Крім того, наголошує, що ні з ким із керівництва Житомирської філії «Приватбанку» про сприяння ОСОБА_12 не домовлявся. Зазначає, що діяв в межах своїх повноважень знявши заборону обтяження з предмету застави, приміщення гуртожитку, оскільки така застава не охоплювалась укладеною з ОСОБА_12 угодою. Рахує, що висновки суду про те, що він знав, що предмет застави (квартира) не забезпечувала можливість примусового погашення боргу по кредиту є надуманими, оскільки він не є фахівцем з питань оцінки та такі висновки суперечить матеріалам кредитної справи. Наголошує на тому, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки виключно на припущеннях та показаннях зацікавлених свідків, які переклали свою відповідальність на нього, хоча він будь-якого відношення до укладення кредитної угоди з ОСОБА_12 , не мав та не уповноважений був здійснювати контроль і моніторинг.
Крім того, звертає увагу на те, що події, які інкриміновані йому, відбулися у лютому 2008 року, при цьому, Кримінальний кодекс було доповнено статтею 364-1 КК України лише у 2011 році. При цьому, згідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння не має зворотної дії у часі, а тому стаття 364-1 КК України не може бути застосована до нього, оскільки таке діяння, на момент його вчинення не передбачало кримінальну відповідальність, а до пред`явлення обвинувачення, тобто до 2012 року, він у справі мав взагалі процесуальний статус свідка.
Одночасно наголошує на тому, що Верховною Радою України 21.02.2014 р. були внесені зміни до Кримінального кодексу та викладено в новій редакції диспозицію ч.1 ст.364 КК України, в якій зазначено, що зловживання владою або службовим становищем є умисним діянням, яке має на меті одержання неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, що у справі не доведено та йому у вину не ставилось. Відповідно до ст.364 КК України він не є службовою особою, яку можна притягнути до відповідальності, а тому йому не може інкримінуватися частково декриміналізована ст.364 КК України та по які йому обвинувачення не пред`являлось.
Зазначає, що обвинувачення не відповідає і іншим обставинам справі. Так, зміст і функції мотиву та мети в мотивації злочину неоднакові. Застосування ж статті 364-1 КК України за діяння, вчинене у 2008 році недопустимо, оскільки кримінальний закон не має зворотної сили. Крім того, обвинувачення не відповідає вимогам ст.364-1 КК України і з підстав недоведеності його мети на одержання неправомірної вигоди.
Також, рахує, що йому помилково інкримінована ст.366 КК України, Крім цього, зазначає, що злочин, передбачений ст.366 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а тому відповідно до ст.49 КК України він повинен був бути звільнений судом першої інстанції від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 просить провести судове слідство у справі тобто повторно допитати свідків, витребувати ряд відповідних даних із Житомирського відділення «ПриватБанку», а за результатами судового дослідження закрити провадження у справі відносно свого підзахисного за ст.364-1, ст.366 КК України в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу зазначених злочинів. При цьому, звертає увагу на те, що порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_9 здійснено незаконно, за відсутності згоди власника банка щодо цього. Також, звертає увагу на те, що ні при пред`явленні обвинувачення, ні при направленні обвинувального висновку до суду, органами обвинувачення не зазначено саме в якій редакції ст.364-1 КК України ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення, за відсутності такої вказівки і в оскаржуваному вироку. Наголошує, посилаючись на невірну оцінку об`єкту (гуртожитку) та укладання кредитного договори з відповідними процедурами Житомирським відділенням «ПриватБанку», на тому, що фактично «ПриватБанк» не поніс будь-якої шкоди від дій його підзахисного. Також, вважає, що обвинувачення не відповідає диспозиції ст.364-1 КК України, оскільки не слідство, ні суд не встановили якою була мета ОСОБА_9 , не виявили саме яка неправомірна вигода мала місце як і розмір цієї вигоди. Підсумовуючи свої апеляційні доводи, рахує що висновок про вину ОСОБА_9 ґрунтується виключно на суперечливих, непослідовних та недоведених у суді обставинах.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляції з наведених в них мотивів, та заперечили щодо апеляції прокурора, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляцій засудженого і його захисника та просив задовольнити свої апеляційні вимоги, представника цивільного позивача ОСОБА_10 , який підтримав апеляцію прокурора, провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінальної справи та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України (в ред.1960 р.), обговоривши наведені в апеляціях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст.27-2 КПК України 1960р. (в редакції закону від 15.11.2011р.), якщо діянням, передбаченим ст.364-1, 365-1 КК України завдано шкоди виключно інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми власності, порушення кримінальної справи здійснюється за заявою власника (співвласника) цієї юридичної особи чи за його згодою.
Власниками особи приватного права (в даному випадку) є акціонери «ПриватБанку».
Діяння, інкриміноване ОСОБА_9 , могло завдати шкоди виключно « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Отже порушення даної кримінальної справи могло мати місце виключно за ініціативою або за згодою власника (співвласника) « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що власник (співвласник) чи акціонери Приватбанку зверталися з заявою чи надавали згоду на порушення кримінальної справи.
Наявне в матеріалах кримінальної справи звернення керівника Житомирської філії КБ «Приватбанк» Макареєва, в розрізі вимог ст.27-2 КПК України 1960р. (в редакції закону від 15.11.2011р.) не може бути підставою для порушення кримінальної справи, оскільки останній є лише керівником структурного підрозділу Житомирської філії КБ «Приватбанк», а не власником чи співвласником банку. Рішення про звернення до органів внутрішніх справ з заявою про порушення кримінальної справи можуть прийняти лише акціонери на загальних зборах.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляції ОСОБА_9 та його захисника - ОСОБА_8 , що стосуються його незаконного засудження за ч.2 ст.364-1 КК України підлягають задоволенню.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.370 КПК України (1960р.), враховуючи, що суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону, а саме за наявності підстав для закриття справи в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.364-1 КК України з урахуванням положень ст.27-2 КПК України 1960р., справу не було закрито, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.7 ст.6 КПК України (1960р.).
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у службовому підробленні, тобто складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів наведених у вироку.
Судом було вірно встановлено, що ОСОБА_9 будучи службовою особою та виконуючи свої організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, перебуваючи на посаді начальника Новоград-Волинського відділення ЗАТ КБ «ПриватБанк», склав та виготовив на службовому персональному комп`ютері завідомо підроблений офіційний документ, який посвідчує конкретні факти й події, що мають юридичне значення повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек нерухомості - будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. Чехова, 5, а в графу «Підстава зняття заборони» повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек № 854 від 08.04.2008 р. ОСОБА_9 умисно вніс завідомо неправдиві дані, що документом, на підставі якого знімається обтяження, є первинний договір іпотеки, що не відповідає дійсності, оскільки умови цього договору виконані не були та згідно п.5 Договору не дозволяли знімати заборону до погашення кредиту в повному обсязі, що було достовірно відомо ОСОБА_9 , аналогічно як і той факт, що знімаючи заборону на відчуження приміщення гуртожитку, зважаючи на занижену вартість приміщення квартири, він залишає кредит незабезпеченим. Крім цього, ОСОБА_9 видав вказаний підроблений документ шляхом передачі ОСОБА_13 , який передав цей підроблений документ нотаріусу.
Зазначені фактичні обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_14 (керівник служби охорони «Приватбанку» т.15 а.с.119-122), ОСОБА_15 (юрист «Приватбанку» т.16 а.с.13), ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (член кредитного комітету т.16 а.с.11-12) згідно з показаннями, яких ОСОБА_9 незадовго до свого звільнення склав і видав повідомлення, яке містить неправдиві дані.
Також, зазначені обставини підтверджуються оригіналом вказаного повідомлення, кредитним договором від 29.02.2008 року, матеріалами кредитної справи про надання двох об`єктів нерухомості для забезпечення кредиту, матеріалами банківської службової перевірки.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що досудовим слідством та судом першої інстанції необґрунтовано було кваліфіковано дії ОСОБА_18 за ч.2 ст.366 КК України, за кваліфікуючою ознакою - спричинення тяжких наслідків, оскільки такі наслідки у виді заподіяння банку майнової шкоди, настали від дій ОСОБА_12 . Крім того, відсутність тяжких наслідків від дій ОСОБА_9 підтверджується рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06 липня 2015 року, яке набрало законної сили 24 листопада 2015 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст.366 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст. 366 КК України колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 вину за ст.366 КК України не визнав, тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу та вважає за необхідне призначити йому основне покарання за цим Законом у виді обмеження волі із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки прокурором не наведено в апеляції будь-яких доводів про неправильне застосування цієї норми Закону, вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від додаткового покарання.
Злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України, в редакції, яка діяла, станом на 2008 рік, згідно статті 12 КК України відносився до категорії невеликої тяжкості.
Відповідно до положень статті 49, ч.5 ст.74 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, або від покарання, в залежності від його ставлення до скоєного, якщо з дня вчинення злочину невеликої тяжкості і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За таких обставин ОСОБА_9 підлягає звільненню від призначеного покарання, відповідно до ч.5 ст.74 КК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів підстав для задоволення апеляції ОСОБА_9 та його захисника про скасування вироку та закриття справи за відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року) колегія суддів,
Апеляційну скаргу державного обвинувача ОСОБА_11 , апеляційні скарги із доповненнями засудженого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 вересня 2013 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.364-1КК України скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити на підставі п.7 ст.6 та ст.27-2 КПК України (1960р.).
Цей же вирок у частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.366 КК України змінити, перекваліфікувавши дії останнього з ч.2 ст.366 КК України на ч.1 ст.366 КК України та призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст.69 КК України - 2 (два) роки обмеження волі, без позбавлення права обіймати керівні посади в установах банків всіх форм власності.
На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання за ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключити з вироку застосування при призначенні покарання ОСОБА_9 положень ст.70 КК України.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її оголошення.
Судді: