Справа № 488/5448/13-к
Провадження № 1-кп/488/240/2013 р.
У Х В А Л А

іменем України

23.12.2013 року Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Непши О.І.,

секретаря Гура В.В.,

за участю прокурора Кучеренка Д.С.,

захисника ОСОБА_1,

законного представника ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей ОСОБА_3,

представника кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м.Миколаєві, навчається у 9-ому класі загальноосвітньої школи № 48 м.Миколаєва, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

у звязку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, що передбачене ст.259 ч.1 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001851,

в с т а н о в и в :

03 червня 2013 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом з іншими неповнолітніми особами перебував на території загальноосвітньої школи № 48 м.Миколаєва по вул.Попеля, 164-А.

Під час спілкування з товаришами у ОСОБА_5 виник намір подзвонити до міліції та повідомити про те, що приміщення вказаної школи заміноване.

З цією метою ОСОБА_5 попросив у іншого малолітнього хлопця, який знаходився у його компанії, мобільний телефон під приводом відправити смс-повідомлення своєму знайомому, аби той зателефонував на номер, з якого прийшло повідомлення.

Вказаний хлопець, не будучи обізнаним про наміри ОСОБА_5, передав останньому свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_5 зателефонував до чергової частини Миколаївського міського управління УМВС України у Миколаївській області по телефону спецлінії « 102» та повідомив, що приміщення ЗОШ № 48 м.Миколаєва заміноване.

В судовому засіданні ОСОБА_5, щодо якого ставилося питання про застосування примусових заходів виховного характеру, своє причетності до протиправних дій не визнав та показав, що на початку червня 2013 року близько 15 год. 30 хв. 16 год. 30 хв. він в компанії з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 перебував неподалік школи № 48. В ході спілкування ОСОБА_6 відійшов від компанії на 10-15 метрів і комусь зателефонував, а коли повернувся, то сказав, що подзвонив до міліції і повідомив про те, що школа замінована, але йому ніхто не повірив. Зазначив, що в той день у нього був із собою мобільний телефон, і він не мав потреби просити телефон ще у когось.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 категорично спростовував звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні протиправного діяння і показав, що спочатку ідею аби зателефонувати до міліції і повідомити про те, що буцімто якийсь з супермаркетів замінований, висловив Плахотнюк. Втім, саме ОСОБА_5 попросив у свідка його мобільний телефон і, відійшовши на відстань 2-3 метрів, комусь зателефонував та сказав «школа 48 замінована» так, що це було чути. Коли ОСОБА_5 підійшов до компанії, то повідомив, що він тільки-но подзвонив до міліції, але ніхто з присутніх йому не повірив, вирішивши, що той жартує. Проте через деякий час до школи приїхали працівники міліції, свідок злякався того, що відбувається, та побіг до дому, де розказав матері про те, що відбулося.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що влітку 2013 року він, ОСОБА_8, Медведєв, Плахотнюк, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 спілкувались біля території школи № 48; трохи пізніше підійшов ОСОБА_9. Під час розмови ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 телефон, подзвонив кудись і сказав: «Школа № 48 замінована». Після цього ОСОБА_6 розплакався та побіг додому.

Свідок ОСОБА_8 показав, що в середині літа 2013 року біля 15 год. він, ОСОБА_5, ОСОБА_9, Медведєв, ОСОБА_6 знаходилися біля бару «Ягуар» неподалік території школи № 48, спілкувалися. ОСОБА_5 попросив у ОСОБА_6 його мобільний телефон і, відійшовши на незначну відстань, комусь зателефонував та сказав: «Школа 48 замінована». Йому спочатку не повірили, але через якийсь час на місце почали приїжджати працівники міліції, пожежники та швидка. ОСОБА_10 побіг додому аби розказати матері, що трапилось.

З показань свідка ОСОБА_9 слідує, що 03 червня 2013 року біля 16 год. він прийшов до своїх друзів, які перебували біля школи № 48, і хтось з них йому сказав, що ОСОБА_5 телефонував в міліцію і повідомив, що школа № 48 замінована. Згодом він побачив, як до школи стали зїжджатися працівники міліції.

З висновку фоноскопічної експертизи від 13 вересня 2013 року № 1054 вбачається, що внаслідок непридатності для ідентифікаційних досліджень мовлення слів «Школа № 48 заминирована» встановити його належність ОСОБА_11 чи ОСОБА_6 не є можливим.

Оцінюючи сукупність досліджених доказів, суд приходить до висновку про причетність саме ОСОБА_5 до вчинення суспільно небезпечного діяння, яке охоплюються складом ст.259 ч.1 КК України, тобто завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху.

Суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_12 про його непричетність до вказаних подій, оскільки його пояснення суперечать показанням всіх свідків, допитаних під час судового розгляду, які є послідовними, стабільними та узгоджуються між собою.

Твердження ОСОБА_5 про те, що свідки його обмовляють, оскільки щодо ОСОБА_8 наявне кримінальне провадження про побиття хлопця, в якій ОСОБА_5 свідчив проти ОСОБА_8, на думку суду, не заслуговують на увагу. Так, ніхто зі свідків, у тому числі і сам ОСОБА_5, не повідомляв про наявність між ними конфліктних або неприязних стосунків станом на 03 червня 2013 року. Навпаки, всі допитані особи, у тому числі і ОСОБА_5, вказували, що на той час відносини між ними були товариські, вони разом проводили вільний час. Власне свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він навпаки не хоче обмовляти ОСОБА_6, при тому, що всі могли подумати, що саме ОСОБА_6 телефонував до міліції та повідомив по наявність у школі вибухівки, оскільки дзвінок був здійснений з його телефону.

Обираючи вид примусового заходу виховного характеру серед визначених у ст.105 КК України, суд виходить з того, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення, яке є тяжким; останній навіть протягом судового розгляду не усвідомив протиправність своєї поведінки, яка призвела до надзвичайного режиму роботи принаймні трьох державних інституцій міліції, пожежної охорони та швидкої медичної допомоги.

Крім цього, суд зважає на те, що вказані дії були вчинені ОСОБА_5 в той період, коли він був малолітнім і не досяг 14-тирічного віку, і не потягли істотної шкоди.

Станом на 03 червня 2013 року ОСОБА_5 не перебував на обліку у справах дітей та кримінальній міліції у справах дітей, проживає у повній сімї, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, навчається.

В той же час з характеристик з місця навчання, яким суд схильний довіряти найбільше, оскільки вони складені психолого-педагогічними працівниками, вбачається, що ОСОБА_5 протягом навчання у восьмому класі часто бував учасником правопорушень, бійки, порушував дисципліну. Серед однолітків авторитетом не користується, при тому, що має бажання бути у центрі уваги, егоцентричний, схильний до провокацій і брехні.

Такі обставини у сукупності із описаними рисами характеру надають суду додаткової впевненості, що саме ОСОБА_5 вчинив протиправні дії, в подальшому, навіть під тиском очевидних доказів, не визнав своєї причетності до них, та звинуватив наймолодшого і найслабшого ОСОБА_6 у їх вчиненні.

Насамкінець, суд зважає на запевнення законного представника про її здатність забезпечити належну поведінку сина та про зміну його поведінки у девятому класі у порівнянні з восьмим у кращий бік.

З урахуванням сукупності цих обставин суд обмежується передачею ОСОБА_5 під нагляд його матері ОСОБА_2 строком на один рік.

Керуючись ст.105 КК України, ст.498, 501 КПК України, суд

у х в а л и в :

Застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_2 на строк один рік.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м.Миколаїва протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.І.Непша