Дата документу Справа № 314/7885/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 314/7885/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/664/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника адміністрації ОСОБА_8 ,
(в режимі відеоконференції з приміщенням Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 26 липня 1999 року за ч. 2, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) 10 червня 2008 року за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
3) 22 жовтня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;
4) 6 квітня 2009 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі; Звільнений 25 липня 2012 року умовно-достроково на 1 місяць 18 днів,
засудженого 21 лютого 2013 року Веселівського районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 6 квітня 2009р. та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця волі; Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року в порядку ст. 72 ч. 5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 лютого 2013 року по 28 березня 2013 року з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 19 лютого 2013 року, кінець строку 10 лютого 2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
До Вільнянського районного суду Запорізької області звернувся начальник Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) з поданням від 15.12.2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2017 року відмовлено в задоволенні подання з тих підстав, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не надає підстав вважати, що він довів своє виправлення, оскільки протягом 2014 - 2016 років він не працював, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

За змістом апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути судове рішення, вказуючи, що не працює, оскільки хворіє на туберкульоз і знаходиться в туберкульозній лікарні. Проте він бере активну участь в благоустрої відділення, за що отримував подяки. Комісія при установі виконання покарань дійшла до висновку про можливість його звільнення умовно-достроково.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та представника адміністрації виправної колонії, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що підстави для застосування ст. 81 КК України відсутні, оскільки засуджений своїм ставленням до праці не довів свого виправлення, а важкий стан здоров`я, на який він посилається в апеляційній скарзі, як на підставу незалучення його до роботи можу бути врахований не під час вирішення питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого, а під час вирішення питання про звільнення від покарання аз хворобою у відповідності до ст. 84 КК України, перевіривши матеріали провадження та обсудивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав..
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин. При цьому воно може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що на цей час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2013 року, яким його визнано винуватим та засуджено за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України і у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, оскільки він вже відбув ? частини покарання, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися, в тому числі, й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

При цьому висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його сумлінну поведінку та ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) засуджений ОСОБА_7 стягнень не мав, отримав два заохочення 28 березня 2016 року та 15 вересня 2016 року, тобто з урахуванням всього часу відбування покарання у вказаній установі, незадовго до звернення начальника колонії з поданням про його умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням наведеного підстави вважати, що поведінка засудженого була сумлінною за весь час відбування покарання, відсутні.

Що стосується ставлення засудженого до праці, то з матеріалів провадження вбачається, що за весь період відбування покарання до праці він не залучався взагалі. Майнову шкоду, завдану злочином та стягнуту за вироком суду, засудженим не відшкодовано.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про те, що він приймав активну участь в благоустрої відділення колонії, то до таких робіт у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Стан здоров`я засудженого не є обставиною, яка повинна бути врахована судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення та може бути врахована судом лише під час вирішення питання про звільнення від покарання у порядку, передбаченому ст. 84 КК України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2017 року, підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 січня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4