Ухвала іменем україни 09 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003480,

за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 12 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

та жительки

АДРЕСА_1 , таку, що судимостей не мала.

За зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 1

ст. 397 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн; за ч. 1 ст. 296 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн; за ч. 2 ст. 398 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання.

Також цим судовим рішенням задоволено цивільний позов

ОСОБА_7 і постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь останньої 2585,25 грн у якості відшкодування матеріальної шкоди та

5000 грн моральної.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона вчинила кримінальні правопорушення за таких обставин.

24 грудня 2013 року приблизно о 08.45 год. після закінчення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2013 року у справі за її ж позовом до ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якому приймала участь ОСОБА_7 у якості представника ОСОБА_8 , останні першими залишили зал судового засідання № 6 Апеляційного суду Івано-Франківської області

(вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ) і почали спускатися

по сходах. ОСОБА_6 , наздогнавши їх, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_7 представляє інтереси ОСОБА_8 під час розгляду справ у суді, з метою приведення у виконання свого злочинного наміру, спрямованого на здійснення впливу на свідомість та волю захисника, з метою перешкоджання останній надавати ефективну правову допомогу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, шляхом застосування психологічного тиску, висловлювала погрози фізичної розправи, словесно ображала, критикувала, нетактовно та принизливо висловлювалася на адресу потерпілої та нецензурно лаялася в її сторону. У такий спосіб ОСОБА_6 незаконно впливала на адвоката

ОСОБА_7 з метою примусити її відмовитися від надання правової допомоги, брати участь у судових засіданнях на стороні

ОСОБА_8 , що є втручанням у діяльність представника особи. Таким чином, ОСОБА_6 свідомо вчинила умисні дії направлені на перешкоджання встановленого законом порядку здійснення правосуддя в частині забезпечення прав ОСОБА_8 щодо представлення його інтересів ОСОБА_7 під час розгляду справ у суді.

Також у цей же час ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перебуває в публічному місці в державній установі, а саме у приміщенні Апеляційного суду Івано-Франківської області, з метою приведення у виконання свого злочинного наміру, нехтуючи суспільно моральними цінностями, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нахабно демонструючи зневагу щодо норм моральності, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, етичних правил, честі і гідності, висловлюючись нецензурно на адресу

ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що остання не відмовилася від виконання своїх обов`язків, знаходячись на третьому поверсі зазначеного суду, правою рукою вдарила по голові ОСОБА_7 , завдавши їй легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі засуджена оскаржує судові рішення в частині вирішення заявленого потерпілою цивільного позову, наполягаючи на тому, що суми, які постановлено з неї стягнути, є явно завищеними та не відповідають реально завданій ні матеріальній, ні моральній шкоді.
На касаційну скаргу засудженої потерпіла ОСОБА_7 надіслала заперечення, в яких наполягала на законності оскаржуваних судових рішень.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу та просила залишити буз зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що її слід задовольнити.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються, натомість ставиться питання про неправильне вирішення судом цивільного позову, заявленого потерпілою.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, в його межах потерпіла заявила цивільний позов про стягнення із винної матеріальної та моральної шкоди, який судом було задоволено частково.

При цьому, як випливає зі змісту заявленого позову матеріальна шкода, завдана потерпілій, полягала у витратах на лікування від травм, отриманих унаслідок вчинення ОСОБА_6 протиправних діянь щодо ОСОБА_9 . На підтвердження розміру грошових сум, витрачених потерпілою на своє лікування, остання додала до позову відповідні документи, які підтверджували її витрати.

Разом із тим, в порушення принципу змагальності сторін

у кримінальному провадженні, закріпленому у ст. 22 КПК України, суд, задовольняючи такий позов, належним чином не перевірив переконливості та належності цих доказів, а також того чи мало відповідне лікування

(в тому, що стосується призначення кожного виду ліків, заявлених потерпілій у списку придбаних) причинно-наслідковий зв`язок з протиправними діями ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 , що свідчить про неможливість вважати таке рішення суду в зазначеній частині законним, мотивованим та обґрунтованим.

Крім того, аналогічні доводи про неправильне вирішення цивільного позову засуджена наводила у своїй апеляційній скарзі. При цьому, як свідчить зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду, такі доводи були предметом апеляційного розгляду, однак суд вийшов за межі своїх повноважень, давши оцінку правильності лікування потерпілої та загальної практики вживання певного виду ліків, що відноситься виключно

до компетенції відповідних спеціалістів.

Наведені порушення закону є істотними, через що судові рішення щодо ОСОБА_6 у частині вирішення цивільного позову належить скасувати з призначенням нового судового розгляду в зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, за результатами якого слід ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог матеріального та процесуального законів України, при цьому ретельно перевірити матеріали провадження та докази, надані його сторонами на підтвердження своїх позицій щодо сум, які підлягають стягненню з винної особи в якості матеріальної та моральної шкоди, а також урахувати наведене у цій ухвалі.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 скасувати і призначити у цій частині новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3