Ухвала
іменем україни

11 липня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженоїОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003042 за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2016 року,
в с т а н о в и в:
За вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Маяків Слов`янського району Донецької області, жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
У ніч із 24-те на 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 , знаходилася в гостях у ОСОБА_8 (за адресою: АДРЕСА_2 ), де також перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після спільного вживання спиртних напоїв близько 04.00 год., ОСОБА_10 з погрозою застосування ножа намагався примусити ОСОБА_6 до вступу у статевий зв`язок. Однак вона покликала на допомогу ОСОБА_9 , котрий перешкодив діям ОСОБА_10 , завдавши йому кількох ударів кулаками та ногами по голові й тулубу. В цей час у ОСОБА_6 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на позбавлення ОСОБА_10 життя з мотивів особистої неприязні. Реалізуючи такий умисел, ОСОБА_6 завдала потерпілому ногами, взутими у чоботи на підборах, не менше 6 ударів по голові й тулубу та численних ударів ножем по обличчю, шиї, грудній клітині та верхніх кінцівках. Указаними діями засуджена заподіяла ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень у виді численних колото-різаних ран, у тому числі з ушкодженнями внутрішніх органів та великих кровоносних судин, що ускладнилося розвитком шоку та крововтрати і призвело до смерті потерпілого.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. При цьому посилається на недоведеність своєї винуватості у вчиненні злочину та неналежну перевірку судом доводів захисту про скоєння вбивства ОСОБА_9 . Як на суттєве порушення своїх процесуальних прав указує на проведення з нею слідчих дій за відсутності адвоката, участь якого була обов`язковою, та застосування недозволених методів слідства. Оспорює достовірність покладених в основу вироку показань малолітнього свідка ОСОБА_11 , зазначаючи про психологічну схильність останнього до фантазування. Суд апеляційної інстанції, на думку засудженої, не здійснив належної перевірки аналогічних доводів, викладених в апеляційних скаргах захисту на вирок, і помилки місцевого суду не виправив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення скарги і наполягав на залишенні судових рішень без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку про таке.
За результатами касаційного розгляду не було встановлено обставин, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно зі ст. 94 вказаного Кодексу.
При цьому були предметом ретельної перевірки суду, знайшли належну критичну оцінку й аргументовано спростовані аналогічні наведеним у касаційній скарзі доводи захисту про непричетність засудженої до заподіяння ОСОБА_10 ножових поранень та можливе вчинення таких дій ОСОБА_9 .
Спростовуючи такі доводи, суд послався, зокрема, на показання свідка ОСОБА_9 та малолітнього свідка ОСОБА_11 , з яких видно, що під час конфлікту з ОСОБА_10 . ОСОБА_9 завдав йому кількох ударів ногами по різних частинах тіла, ОСОБА_6 ж у подальшому била потерпілого ногами, взутими у чоботи на підборах, по голові, а потім заподіяла ножем кількох ударів по голові й шиї та перерізала горло.
Як видно з матеріалів справи та з журналу судового засідання, малолітній свідок ОСОБА_11 , 2008 року народження, відповідно до вимог ст. 354 КПК України допитувався судом у присутності законного представника і психолога. При цьому суд дослідив дані про умови життя й виховання дитини. Ці дані в сукупності з іншими доказами свідчать про безпідставність доводів засудженої щодо обмови її малолітнім свідком з метою приховати злочинні дії ОСОБА_9 , котрий є співмешканцем матері ОСОБА_11 .
Після допиту малолітнього свідка у судовому засіданні психолог ОСОБА_12 підтвердила відсутність підстав розцінювати надані свідчення як результат фантазування або впливу сторонніх осіб. Сам ОСОБА_11 впевнено заперечив будь-які факти схиляння його до неправдивих пояснень щодо обставин злочину.
Крім цього, досліджені в судовому засіданні матеріали не свідчать про наявність психологічного зв`язку малолітнього свідка з матір`ю та іншими членами сім`ї, який міг би створити підґрунтя для їх впливу на дитину.
Згідно з наданою Комунальною установою «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов`янську Донецької області» (далі Центр) психолого-педагогічною характеристикою та висновком судово-психіатричної експертизи від 01 лютого 2016 року № 103 мати ОСОБА_11 зловживає спиртними напоями і вихованням сина не займається, а постійні сварки між нею та ОСОБА_9 були джерелом тривалого психологічного дискомфорту дитини. Залишаючись без нагляду, ОСОБА_11 неодноразово тікав із дому і займався бродяжництвом, після чого його відправляли у дитячий притулок (т. 2, а. к. п. 27, 31-36).
ОСОБА_9 не є цій дитині родичем або близькою людиною, і жодних об`єктивних обставин, які би могли схилити малолітнього свідка говорити неправду на його користь, у справі не встановлено.
Крім цього, на час проведення з хлопцем слідчого експерименту та допиту в судовому засіданні ОСОБА_11 не проживав у своїй сім?ї, а знаходився у притулку при Центрі, що суттєво обмежувало можливість впливу родичів на нього. Як зазначила в судовому засіданні психолог указаного закладу ОСОБА_12 , працівники Центру не обговорювали з дитиною обставин, пов`язаних із кримінальним правопорушенням, щоб не травмувати її психіку.
З урахуванням наведеного показання малолітнього свідка ОСОБА_11 обґрунтовано покладено в основу судових рішень як допустимі та достовірні докази.
Крім цього, наведені свідчення, як і показання свідка ОСОБА_9 , узгоджувалися з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема з результатами експертних досліджень.
Згідно з висновками судово-медичних експертиз від 18 грудня 2015 року № 691 та від 04 січня 2016 року № 63 ОСОБА_10 було заподіяно 24 колото-різаних та різаних поранень шиї, грудної клітини, обличчя й верхніх кінцівок, що утворилися від такої ж кількості ударних впливів колюче-ріжучого знаряддя, яким міг бути клинок ножа, а також 4 ушиблених ран та крововиливів обличчя, спричинених не менш як 10 ударними впливами тупих предметів. Причиною смерті стала сукупність отриманих тілесних ушкоджень у виді: колото-різаної рани шиї з ушкодженням великої кровоносної судини, проникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини з ушкодженням легені, численних колото-різаних та різаних ран обличчя, шиї, верхніх кінцівок, тупої травми голови й обличчя, що ускладнилися розвитком виражених явищ шоку крововтрати (т. 1, а. к. п. 63-67, 132-134).
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз від 04 січня 2016 року № 63 та від 25 січня 2016 року № 691 не виключається можливість заподіяння таких ушкоджень за обставин, повідомлених свідком ОСОБА_9 та малолітнім свідком ОСОБА_11 у ході слідчих експериментів (за змістом аналогічних вказаним ними у судовому засіданні) (т. 2, а. к. п. 119-120).
Обґрунтовано покладено в основу вироку як доказ способу вбивства факт виявлення при огляді місця події ножа, можливість використання якого як знаряддя злочину встановлено за результатами судово-цитологічної та судово-медичної криміналістичної експертиз (т. 1, а. к. п. 52-57, 141-145, 209-217).
У сукупності та взаємозв`язку з цими доказами винуватість у кримінальному правопорушенні ОСОБА_6 підтверджено даними висновку судово-імунологічної експертизи від 06 січня 2016 року № 2 про виявлення на вилучених у засудженої одязі та взутті численних плям крові, походження якої від ОСОБА_10 не виключається (т. 1, а. к. п. 147-150).
При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлення аналогічних слідів і на одязі та взутті свідка ОСОБА_9 не свідчить про причетність останнього до смерті потерпілого.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження на початку сутички ОСОБА_9 бив ОСОБА_10 руками й ногами, що не виключало можливості завдання ран, які кровоточили, та утворення вказаних експертом слідів. Крім цього, після заподіяння потерпілому ножових поранень свідок знаходився на місці злочину, інтенсивно забрудненому кров`ю, у тому числі поряд з ОСОБА_10 .
Водночас за результатами судового розгляду не знайшли об`єктивного підтвердження дані, що могли би свідчити про причинно-наслідковий зв`язок дій ОСОБА_9 із загибеллю потерпілого.
Як установлено судом на підставі показань, даних у судовому засіданні вказаним свідком, ОСОБА_11 , а також самою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 завдав ОСОБА_10 ударів лише руками й ногами.
Зазначеним діям відповідають тілесні ушкодження у виді ушиблених ран та крововиливів обличчя й верхніх кінцівок, які могли утворитися від ударних впливів твердих тупих предметів. Згідно з висновками судово-медичних експертиз указані ушкодження самі по собі безпосередньо не впливали на настання смерті й у живої людини мали б ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т. 1, а. к. п. 63-67, 132-134).
Загрозливі для життя потерпілого явища виникли у результаті подальшого заподіяння йому ножових поранень. Як установив суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, таких поранень ОСОБА_10 ніхто, крім ОСОБА_6 , не завдавав.
Кримінальне минуле свідка ОСОБА_9 , зокрема наявність у нього судимості за ст. 121 КК України, не може свідчити про його причетність до цього злочину.
Доводи засудженої про порушення під час досудового розслідування її права на захист і застосування недозволених методів слідства спростовано даними, які містяться в матеріалах справи, і є безпідставними.
Досліджені судом документи, оформлені під час досудового розслідування й підписані засудженою, не містять заяв чи повідомлень останньої щодо протиправних дій службових осіб правоохоронних органів.
Зокрема, протокол затримання від 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 підписала без жодних зауважень та заперечень, а у власноруч написаній заяві про добровільну видачу своїх речей зазначила про відсутність претензій до працівників поліції (т. 1. а. к. п. 98-99, 112).
Наступного дня після затримання для здійснення захисту засудженої відповідно до вимог ст. 49, ч. 1 ст. 52 КПК України до кримінального провадження було залучено професійного адвоката (т. 1, а. к. п. 100-103). За участю цього захисника з ОСОБА_6 проведено слідчий експеримент, у ході якого вона з дотриманням обраної позиції захисту давала показання, аналогічні даним у судовому засіданні (т. 1, а. к. п. 235-242).
При ухваленні вироку суд не використовував як частину доказової бази результатів процесуальних дій із ОСОБА_6 , які були би проведені з порушенням права на правову допомогу або під час яких вона би давала показання, відмінні від безпосередньо сприйнятих судом.
З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги та матеріали справи не містять даних про порушення процесуальних прав ОСОБА_6 , які були би підставою для скасування вироку й ухвали.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_6 , які виразилися в умисному вбивстві, за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Вирішення судом питання про призначення покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши провадження за апеляційними скаргами на вирок, у тому числі обвинуваченої та захисника, належним чином перевірив викладені в них доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими та достатніми доводи, викладені у скарзі, про необхідність скасування вироку й ухвали на зазначених у ній підставах.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3