11-кп/775/402/2014(м)
241/783/14-к

Головуючий в1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 07 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Володарське Володарського району Донецької області, громадянина України, не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь КЗ «Маріупольська міська лікарня» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 10156,08 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 судові витрати на користь держави в розмірі 245,70 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що 19 травня 2014 року, близько 17 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля сільського клубу по вул.Леніна в с.Приазовське Першотравневого району Донецької області, маючи намір на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар ножем в область грудної клітини зліва, чим заподіяв потерпілому тілесні пошкодження у вигляді одного проникаючого колото різаного поранення грудної клітини зліва, з пошкодженням лівої легені, що ускладнилося геморагічним шоком та гемапневматораксом зліва. Але смерть ОСОБА_9 не настала з причин, що не належали від волі ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що потерпілому своєчасно було надано медичну допомогу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України і призначити покарання у межах санкції зазначеної статті. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а вирок ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд першої інстанції однобічно та неповно дослідив докази у провадженні, не взяв до уваги докази, які свідчили на користь обвинуваченого, а саме про те, що останній був змушений захищатися від насильства з боку потерпілого, який першим почав бити його, був молодший та сильніший за нього, а тому дав невірну правову оцінку діям ОСОБА_8 та невірно кваліфікував їх за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставинах, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені.

Свій висновок про умисну спрямованість дій ОСОБА_8 в момент заподіяння ножових поранень потерпілому саме з метою позбавлення життя останнього, зокрема, суд обґрунтував показаннями самого засудженого в судовому засіданні про те, що 19 травня 2014 року він увесь день вживав алкогольні напої, близько 16.00 годин біля сільського клубу у нього сталося сутичка з ОСОБА_9 , в ході якої останній його побив. Після цього він пішов додому, а через деякий час вирішив знову піти та з`ясувати стосунки з ОСОБА_9 . Біля клубу його знову побив останній, а коли він в черговий раз замахнувся на нього, то він махнув ножем, який мав при собі в сторону потерпілого та заподіяв йому ножове поранення.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні та під час слідчого експерименту, відповідно до яких між ним та ОСОБА_8 у зазначених у вироку час та місці сталася сварка, в ході якої він можливо вдарив останнього. Через деякий час його знову покликав ОСОБА_8 , який почав висловлювати невдоволення з приводу його побиття, та відразу наніс удар ножем в область серця.

Такі показання суд обґрунтовано визнав достовірними, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні протоколами огляду місця події, під час яких на ділянці місцевості за клубом були знайдені трава та ганчірка зі слідами крові, а також ніж, яким було вчинено злочин; висновками судово-медичних експертиз, згідно яких потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно проникаюче колото різане поранення грудної клітини зліва, з пошкодженням лівої легені за обставин, встановлених у вироку та ножем, вилученим з місця події, а у ОСОБА_8 , навпаки, будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено; показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про наявність сварки між потерпілим та ОСОБА_8 .

В судовому засіданні були ретельно перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він завдав удару ножем потерпілому, захищаючись від насильства з боку останнього та не мав умислу позбавляти його життя, та обґрунтовано визнані безпідставними і недостовірними, зумовленими позицією захисту та бажання уникнути кримінальної відповідальності, із зазначенням мотивів їх неприйняття. Тому доводи апеляційної скарги на необхідність застосування положень ч.3 ст.36 КК України та кваліфікації дій його підзахисного за ст.124 КК України не є слушними.

Суд обґрунтовано зазначив, що ці доводи спростовуються показаннями потерпілого, висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами, наявними у матеріалах провадження.

Суд повно і всебічно дослідив зібрані у справі докази, дав їм належну оцінку з врахуванням знаряддя злочину, механізму утворення та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого, поведінки обвинуваченого, яка передувала вчиненню злочину, відсутності слідів насильства та боротьби у обвинуваченого, та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 саме за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

З матеріалів провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. А тому доводи в апеляційній скарзі щодо однобічності, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_8 призначене з додержанням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Порушень органом досудового слідства або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку у даній справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,418 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 07 серпня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду Донецької області може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області