ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2814/15-к
провадження № 1-кп/753/37/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У Дарницькому районному суді м. Києва на розгляді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Обвинуваченим обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого спливає 09.06.2017 року.

Прокурор просить продовжити обвинуваченим строк запобіжного заходу тримання під вартою, вказавши на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували, щодо продовження запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти продовження строку, оскільки прокурором не доведені ризики.

Заслухавши думку учасників процесу, вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є наслідки вчиненого, а саме заподіяння шкоди здоров?ю потерпілих, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров?я є найвищими соціальними цінностями.

Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як: тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих їм злочинів, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин не відбувши покарання за попереднім вироком, яким він був засуджений за скоєння умисного корисливого злочину, а тому є підстави вважати, що він схильний до вчинення нових злочинів.

Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" строком до двох місяців, а саме до 05 серпня 2017 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: