Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 4 квітня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010731.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, останній раз: 5 жовтня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 , ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці та 6 березня 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20000 грн. та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В решті вирок залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, ставить питання про скасування вироку апеляційного суду. Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийшов до висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання. При цьому зазначає, що ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд не врахував тих обставин, які були враховані місцевим судом, зокрема часткове відшкодування завданого збитку потерпілій, щире каяття, позитивні характеристики з місця проживання, те, що він має професійно-технічну освіту.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно за наступних обставин:

19 липня 2015 року приблизно о 17:05 год, ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 15 по Дарницькому бульвару у м. Києві з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_8 шляхом ривка з її шиї золотого ланцюжка вагою 10 грамів, вартістю 10000 грн., на якому знаходився золотий кулон вагою 10 грамів та вартістю 10000 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 20000 грн. В цей час, невстановлена досудовим розслідуванням особа, стояла поряд з ОСОБА_5 та спостерігала за оточуючою обстановкою, з метою попередження останнього про можливу небезпеку.

В подальшому, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа усвідомлюючи, що їх злочинні дії стали помітними для оточуючих, з місця скоєння кримінального правопорушення почали тікати. При цьому, ОСОБА_5 передав викрадені золоті вироби невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка з місця скоєння злочину з викраденим майном зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, а ОСОБА_5 був затриманий свідками.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни, пояснення засудженого у підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК та правильність кваліфікації його дій за цією нормою закону у касаційній скарзі не оспорюють ся.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_5 за наслідками розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції цим вимогам закону відповідає.

Згідно вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора та обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання засудженому та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначення покарання, яке ОСОБА_5 має відбувати реально, апеляційний суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до тяжких, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого, роль засудженого у вчиненні злочину та його постзлочинну поведінку.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом при скасуванні вироку місцевого суду у частині призначення покарання, обставин, які його пом`якшують і позитивно характеризують особу засудженого, обґрунтованими визнати не можна.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції врахував що засуджений не вперше притягується до кримінальної відповідальності, тяжкість кримінального правопорушення, який згідно із положеннями ст. 12 КК України є тяжким, його щире каяття, дані про особу ОСОБА_5 , зокрема позитивні характеристики за місцем проживання, що він не працює, на лікуванні у лікаря психіатра не перебуває, перебував на лікуванні у лікаря нарколога, часткове добровільне відшкодування заданого збитку, а також наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину а тому, враховуючи усі ці дані в сукупності, апеляційний суд правильно призначив покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст.186 КК, яке ОСОБА_5 має відбувати реально.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано також обставини, характер та мотиви, вчиненого ОСОБА_5 злочину, який будучи викритим у вчинені злочину, незважаючи на вимогу потерпілої зупинитися та повернути викрадені речі, не відмовився від реалізації свого злочинного умислу та бажаючи досягти бажаного для себе результату, з метою розпорядитися викраденим майном, намагався зникнути з місця вчинення злочину, повністю не відшкодував потерпілій завдану злочином шкоду. А також те, що він, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність.
Згідно з положеннями ч.1 ст.75 КК України підставою для звільнення винного від відбування покарання з випробуванням є висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків, що наведені вище дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 не свідчать про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.

Таким чином, апеляційний суд врахував усі пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу засудженого, що позитивно його характеризують, в тому числі й ті, з якими останній пов`язує свої касаційні вимоги.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3