Справа № 303/4651/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
Цим вироком: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий в АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий: 14.10.2011 Мукачівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнаний невинуватим у пред`явленому та підтриманому обвинуваченні та виправданий за ст. 118 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
До вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів контролю.
Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 12 березня 2016 року о 13 годині 00 хвилин, знаходячись біля загальноосвітньої школи № 16, розташованої по вулиці Молодіжній в місті Мукачево, куди прийшов на заздалегідь обумовлену зустріч з гр. ОСОБА_8 ; під час розмови з останнім, на ґрунті триваючих неприязних відносин, яка переросла у сварку, а далі - в боротьбу, ОСОБА_8 , вийняв з кишені свого одягу пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, який направив у сторону ОСОБА_6 . У свою чергу ОСОБА_6 вибив пістолет з рук ОСОБА_8 , який впав на землю. Тоді ОСОБА_8 дістав з кишені свого одягу гранату, яка згідно висновку експерта є гранатою РГД- 5 з підривником УЗРМ - 2 з маркуванням 183-84УЗРГМ-2, а ОСОБА_6 , піднявши із землі пістолет марки «Ceska zbrojovka 7,65» зразка 50, з близької відстані здійснив постріл з вказаного пістолету в область нижніх кінцівок ОСОБА_8 . В результаті чого, спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного одиночного кульового поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та вени, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, які приваели до його смерті та які згідно висновку судово-медичного експерта №116/2016 від 07 червня 2016 року є небезпечними для життя в момент їх спричинення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .
Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані органами досудового розслідування за ст. 118 КК України, тобто - умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
Вирок суду мотивований тим, що обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 118 КК України пред`явлено виключно на його показаннях, будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості останнього у вчиненні умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони суду не надано. Судом зазначено, що обставини вчинення даного кримінального правопорушення викладені стороною обвинувачення побудовані на показах самого обвинуваченого, які на його думку, є непослідовними, суперечливими та не відповідають фактичним обставинам справи, наявності та кількості у потерпілого ОСОБА_8 телесних ушкоджень та механізму їх спричинення. Суд дійшов висновку, що за результатами судового розгляду не доведено, що в діях ОСОБА_6 , перевіреними судом доказами, які покладені в основу обвинувачення в межах даного кримінального провадження, є склад злочину, передбачений ст. 118 КК України, а тому за цим обвинуваченням ухвалив виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування виправдувального вироку суду першої інстанції, постановлення нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавленні волі строком на 2 роки. Апелянт вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається, що судом критично та неправильно оцінено показання ОСОБА_6 , зроблено хибний висновок щодо невідповідності показів обвинуваченого обставинам проведеного 17.03.2016 року слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 показав, що здійснив постріл в землю, а ОСОБА_8 в той час знаходився від нього на відстані в півтора метра, оскільки при проведенні експерименту обвинувачений показав, що постріл ним було здійснено на рівні землі в той час як він нахилившись піднімав пістолет і постріл було здійснено в бік ОСОБА_8 , а тому показання обвинуваченого повністю узгоджуються з обставинами проведеного слідчого експерименту. Посилається на те, що судом проігноровано та не враховано дані в судовому засіданні покази експерта ОСОБА_9 про те, що пістолет міг знаходитись в крайньому положенні без набоїв, також в разі випадкового натиснення на відповідну кнопку затворної затримки, яка могла бути натиснута від удару в землю в той час, коли ОСОБА_6 ховав вказаний пістолет. Зазначає, що твердження суду щодо виключення можливого рикошету кулі від землі чи іншого предмету є помилковими, оскільки при проведенні судово-медичної експертизи трупа вказані питання експертом не з`ясовувались (висновок експерта №116/2016 від 12.03.2016) і вилучена під час операційного втручання оболонка кулі є складовою частиною від пістолетного патрону, тобто вказана частина патрону могла влучити в потерпілого саме після його контракту з перешкодою, та відповідно деформуванням і можливим розривом зовнішньої структури кулі. Вважає необґрунтованими висновки суду про те, що стороною обвинувачення залишені поза увагою інші тілесні ушкодження ОСОБА_8 , оскільки органом досудового слідства виділено в окреме провадження матеріали щодо факту спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, а судовий експерт ОСОБА_10 показав, що ці тілесні ушкодження могли виникнути у ОСОБА_8 . Вважає помилковим твердження суду щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення суто з необережності, так як в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що здійснив постріл в область нижніх кінцівок ОСОБА_8 після того, як останній погрожував йому вбивством, і здійснюючи постріл не бажав настання смерті потерпілого, а відтак дії ОСОБА_6 вчинив з непрямим умислом. Стверджує, що суд упереджено оцінив кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, через що висновки суду не відповідають фактичним обставинами провадження. Наголошує, що судом порушено вимоги ст. ст. 365, 367 КПК України щодо таємниці наради суддів, оскільки після повернення з нарадчої кімнати суддя за власною ініціативою відновив судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про часткове підтримання апеляційної скарги, просили її задовольнити, окрім прохальної частини прокурора про призначення покарання, перевіривши та дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно з вироку суду, суд в повному обсязі перевірив докази, подані стороною обвинувачення, оцінюючи їх в сукупності за фактично встановленими обставинами кримінального правопорушення, дійшов висновку про недоведеність вини саме за висунутим обвинуваченням, передбаченим ст. 118 КК України, вважаючи про умисність дій особи, відсутність доказів про перевищення меж необхідної оборони, а відтак кваліфікацію невірною.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Виправдувальний вирок повинен містити мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Даний вирок таким вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Відповідно до ч. 3 цієї статті з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, виправдовуючи ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, всі сумніви щодо доведеності вини особи не витлумачив у користь особи, а вказав, що показання обвинуваченого є непослідовними, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам справи, з урахуванням кількості у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, вдавшись до суджень що в момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, зумовленої суспільно небезпечним посяганням з боку потерпілого. Такого висновку суд дійшов, що під час слідчого експертименту, обвинувачений не вказував на те, що потерпілий погрожував йому гранатою.

Відповідно до ст. 23 КПК України, яка регламентує безпосередність дослідження показань, речей і документів, убачається, що суд, вважаючи показання обвинуваченого непослідовними, суперечливими, в той же час залишив поза увагою, що стороною обвинувачення були подані докази: протокол огляду з місця вчинення злочину, з якого вбачається про наявність на місці події гранати, надав висновки експертиз щодо речових доказів, висновок судово-медичного експерта щодо причин смерті потерпілого.

Проте, оцінюючи перевірені докази, суд не зазначив, чому не взяв до уваги докази, які свідчать про причетність до події ОСОБА_11 , не мотивував, які саме докази, окрім показань обвинуваченого, свідчать про вчинення кримінально-карних дій останнім та які з них не взяв до уваги; та за фактично встановленими обставинами які слід визнати недостовірними, неналежними чи недопустимими. При цьому, що судом була встановлена подія кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 , який надав суду детальні показання з приводу обставин події, і докази на підтвердження поданих стороною обвинувачення вини ОСОБА_11 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як видно з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_11 вину свою за висунутим обвинуваченням за ст. 118 КК України визнав, про що і ствердив апеляційному суду, потерпіла сторона з таким обвинуваченням погодилась, висловила свою позицію щодо міри покарання. З урахуванням цього, висновок суду про недоведеність складу злочину і виправдання ОСОБА_6 за ст. 118 КПК України є необгрунтованим.

Окрім того, з кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду прокурор в порядку ст. 337 КПК України 05.10.2016 подав суду новий обвинувальний акт про зміну обвинувачення щодо його обсягу ( а.с. 236 т. 1).

Проте, на виконання вимог ч.2 ст. 337 КПК України копія обвинувального акту обвинуваченому, його захиснику, потерпілому не була вручена, під час чергового судового засідання даний обвинувальний акт прокурором не оголошувався і судом не з`ясовувалась думка про відношення обвинуваченого та потерпілого до зміненого обвинувального акту ( журнал судових засідань від 5.10.2016 а.с. 239-240, та від 20.10.2016 а.с.7-10 т. 2) та про дослідження доказів з урахуванням зміненого обвинувачення.

Крім того, суд не перевірив чи даний обвинувальний акт у відповідності до ст. 341 КПК України погоджений прокурором вищого рівня.

Вказані порушення вимог ст. 337 КПК України апеляційний суд вважає істотними, такими, що перешкодили суду постановити законний та обгрунтований вирок, відтак доводи апеляційної скарги прокурора про необгрунтованість вироку заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, вирок суду як необгрунтований, постановлений з істотним порушенням норм КПК України на підставі ч.1 ст. 409, ст. 412, ст. 415 КПК України підлягає скасуванню та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Оскільки прокурором було змінено обвинувачення, процедура вручення якого не була дотримана, що призвело до порушення прав сторін кримінального провадження, тому апеляційний суд позбавлений можливості прийняти кінцеве рішення, як про це просив прокурор, а кримінальне провадження підлягає новому розгляду зі стадії підготовчого судового провадження.

Доводи прокурора про порушення таємниці нарадчої кімнати не заслуговують на увагу, оскільки ним не подано з цього приводу доказів.

При новому розгляді суду слід дотриматись вимог розділу ІУ КПК України та винести законне, обгрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 419 КПК України при ухваленні рішення, апеляційний суд повинен обговорити питання запобіжного заходу щодо особи. Убачається, що судом першої інстанції обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, який ним був продовжений до набрання вироком законної сили. Апеляційний суд вважає за необхідне даний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 зберегти до часу направлення кримінального провадження до суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2016 щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Запобіжний захід обвинувченому ОСОБА_6 застосований судом першої інстанції у виді домашнього арешту продовжити до 15.03.2017.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :