АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8
потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Канів, Черкаської обл., українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, приватного адвоката, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_7 :
за ч. 1 ст. 190 КК України за відсутністю складу злочину визнано невинною і по суду виправдано на підставі п. 2 ст. 6 КПК України,

за ч. 2 ст. 190 КК за відсутністю складу злочину визнано невинною і по суду виправдано на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

ОСОБА_6 :

за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 190 КК України за відсутністю складу злочину визнано невинною і по суду виправдано на підставі п. 2 ст. 6 КПК України,

визнано винною за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно ст. 74 КК України, ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін, після набрання вироком законної сили заставу, внесену за ОСОБА_7 повернути заставодавцю.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді підписки про невиїзд до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 59663 грн. - залишено без задоволення.

Арешт, накладений на транспортний засіб «TOYOTA COROLLA» номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_11 - скасовано.

Арешт, накладений на транспортний засіб «MAZDA-3» номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_6 - скасовано.
Арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_4 - скасовано.

По справі вирішено також питання речових доказів.

Судом встановлено, що у провадженні старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 перебувала кримінальна справа № 01-19092 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 307 КК України. 08.10.2011 року його затримано в порядку, передбаченому ст. 115 КПК України (1960 р.). Того ж дня, близько 15 год., перебуваючи у службовому кабінеті № 326, розташованому в Голосіївському РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Голосіївська, 15 в м. Києві, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, повідомила ОСОБА_10 про можливість вирішення питання про обрання її чоловіку запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зокрема, у виді застави, що ОСОБА_10 необхідно зв`язатися із адвокатом ОСОБА_6 , оскільки лише вона сприятиме цьому, здійснюючи захист прав і законних інтересів ОСОБА_9 , а також підготувати 20000 грн. для можливого внесення в якості застави.
Одразу після того, як ОСОБА_10 пішла, ОСОБА_7 , з метою інформування адвоката ОСОБА_6 про свої наміри, спрямовані на протиправне збагачення, зателефонувала останній та попередила про можливе звернення до неї ОСОБА_10 , а також повідомила, що затримала чоловіка останньої в порядку ст. 115 КПК України (1960 р.) за підозрою у збуті наркотичних засобів, тому їй необхідно укласти угоду з ОСОБА_10 про надання правової допомоги ОСОБА_9 , а інші обставини та умови вона повідомить пізніше.
У другій половині цього ж дня ОСОБА_10 зателефонувала адвокату ОСОБА_6 та домовилася про зустріч з метою укладання угоди про надання правової допомоги.

Адвокат ОСОБА_6 , отримавши необхідний обсяг інформації по кримінальній справі № 01-19092 від слідчої та оговоривши суму грошових коштів, про яку мала інформувати ОСОБА_10 для подальшого надання ОСОБА_7 за сприяння в обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, у вечірній час 08.10.2011 зустрілась із ОСОБА_10 в приміщенні торгівельного центру «Квадрат» по бульвару Перова, 36 в м. Києві, де було укладено угоду про надання ОСОБА_9 адвокатських послуг, за умовами якої сплачено одну тисячу гривень в якості офіційної вартості послуг останньої.

Того ж дня ОСОБА_7 у невстановлений слідством час та місці повідомила адвокатові ОСОБА_6 , що останній необхідно одержати від ОСОБА_10 20000 грн. начебто для внесення в якості застави та передати їх їй, у зв`язку з чим 10.10.2011 року ОСОБА_6 приблизно о 14 год. зустрілась із ОСОБА_10 в приміщенні кафе у торгівельному центрі «Квадрат» по бульвар Перова, 36 в м. Києві, де ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, передала адвокату ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 20000 грн. начебто для внесення в якості застави.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, зокрема, що запобіжний захід у виді застави, а також її розмір обирає та визначає суд, 10.10.2011 року близько 15 год. зустрілася із ОСОБА_7 біля кіоску, який розташований напроти Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, та передала їй картонну коробку із грошовими коштами у сумі 20000 гри., якими остання розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
Разом з тим, 10.10.2011 року слідчим ОСОБА_7 за погодженням заступника начальника СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 підготовлено подання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді взяття під варту, яке 11.10.2011 надано до прокуратури Голосіївського району м. Києва для погодження.

При цьому, ОСОБА_6 , під час зустрічі 10.10.2011 повідомила ОСОБА_10 про необхідність надання слідчому ОСОБА_7 5000 доларів США для вирішення питання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою, хоча остання домовлялась з нею за отримання 2000 доларів США, та що обумовлену суму коштів необхідно принести 11.10.2011 о 10 год. під приміщення Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
11.10.2011 року близько 10 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зустрілися біля Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, при цьому адвокат ОСОБА_6 запросила ОСОБА_10 до свого автомобіля Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_4 та запропонувала одразу віддати їй грошові кошти в сумі 5000 доларів США, однак ОСОБА_10 грошові кошти не передала та запитала, що із її чоловіком та куди пішли грошові кошти у сумі 20000 грн., які вона їй передала вчора для внесення застави. На дане питання ОСОБА_6 відповіла, що ці кошти вона вже не поверне.

11.10.2011 року близько 11.30 год. приїхавши на належному ОСОБА_6 автомобілі до прокуратури Голосіївського району міста Києва, яка розташована по вул. Антоновича (Горького), 39 в місті Києві, продовжуючи свої дії, спрямовані па заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 одержала від ОСОБА_10 5000 доларів США (що станом на 11.10.2011 становило 39863,5 грн. згідно курсу НБУ) для вжиття заходів щодо обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, після чого вони вийшли із автомобіля, направилися до приміщення прокуратури Голосіївського району м. Києва нібито з метою передачі частини хабара службовим особам прокуратури, хоча ОСОБА_6 як адвокат та ОСОБА_7 як слідчий усвідомлювали, що після надання до прокуратури району подання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді взяття під варту, відповідно до службових обов`язків та повноважень слідчий позбавлений можливості самостійно, без відповідного погодження з прокурором, обрати обвинуваченому інший запобіжний захід

У цей час в прокуратурі Голосіївського району м. Києва прокурором розглядалося подання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подане старшим слідчим Голосіївського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_7 , яке по суті погоджено не було з урахуванням особи обвинуваченого та обставин інкримінованого злочину.

У зв`язку з відмовою прокурора у погодженні вказаного подання, 11.10.2011 слідчий ОСОБА_7 обрала обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Реалізовуючи умисел щодо заволодіння чужого майна шляхом обману, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 11.10.2011 року близько 12.40 год., перебуваючи у службовому кабінеті № 326, передала ОСОБА_7 частину отриманих від ОСОБА_10 коштів в сумі 2000 доларів США (що станом на 11.10.2011 становило 15944 грн. згідно курсу НБУ) ніби за сприяння в обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

ОСОБА_7 , не знаючи про те, що ОСОБА_6 одержала від ОСОБА_10 крім 2000 доларів США ще й 3000 доларів США (що станом на 11.10.2011 становило 23916 грн. згідно курсу НБУ), із одержаної суми передала їй 200 доларів США (що станом на 11.10.2011 становило 1594 грн. згідно курсу НБУ) як подарунок на день народження, тим самим розпорядилася коштами, одержаними шляхом обману.
Під час проведення огляду місця події 11.10.2011 в шухляді робочого столу у службовому кабінеті ОСОБА_7 виявлено та вилучено 1800 доларів США (що станом на 11.10.2011 становило 14351 грн.).

Дії ОСОБА_7 відповідно до постанови прокурора про зміну обвинувачення від 11.11.2014 року кваліфіковані за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_6 відповідно до постанови про зміну обвинувачення кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України як пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману та заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Суд визнаючи ОСОБА_7 невинною та виправдовуючи за ч.1, 2 ст. 190 КК України за відсутністю в її діях складу злочину, зазначив, що у ОСОБА_7 відсутній умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 20 000 грн. щляхом обману

В апеляції прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, за яким визнати винуватими: ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.190 КК України та призначити кожній окремо покарання у виді 240 годин громадських робіт. На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнити останніх від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, просить визнати винуватими ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України та призначити кожній покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Змінити запобіжний захід ОСОБА_7 із застави на тримання під вартою, ОСОБА_6 із підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши їх під варту у залі суду.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону. На думку прокурора, суд прийняв рішення про виправдування ОСОБА_7 та в частині ОСОБА_13 без всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без аналізу всіх здобутих доказів, якими обґрунтовується пред`явлене обвинувачення, у тому числі оцінки показань потерпілих та речових доказів, досліджених у ході судового слідства.
Зазначає про те, що судом безпідставно визнано недопустимими доказами наявні у матеріалах справи протоколи вручення технічних засобів аудіо запису, вручення грошей, вручення технічних засобів аудіо та відео запису та протокол за результатами оперативно-розшукових заходів «Візуальне спостереження», які складені уповноваженою особою- оперативним працівником уповноваженого органу за результатами оперативно розшукових заходів. Не враховано як доказ вини ОСОБА_7 в отриманні 20 000 грн. факт повернення вказаних коштів потерпілій адвокатом ОСОБА_14 , який здійснював її захист ( т.4 а.с.137). Разом з тим, дана обставина судом належним чином не перевірена, не задоволено клопотання прокурора про допит як свідка адвоката ОСОБА_14 щодо обставин передачі коштів.
Вважає недоречним посилання суду у вироку на наявність у матеріалах кримінальної справи не скасованої постанови про закриття кримінальної справи від 22.11. 2011 року на підставі п.2 с. 6 КПК України відносно ОСОБА_6 за фактом одержання нею 20 000 грн. від ОСОБА_10 ( т.3 а.с. 47-48). У даній постанові слідчий зазначив, про відсутність у діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 ,ч.3 ст. 368 КК України за фактом заволодіння шляхом обману коштами ОСОБА_10 у сумі 20 000 грн., оскільки вона діяла як пособник. На підтвердження цього посилається на наявну постанову про порушення кримінальної справи від 22.11.2011 стосовно ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368,ч.5 ст. 27,ч.1 ст. 190 ч.2 ст. 190 КК України ( т.1 а.с. 1-2).
Вказує на те, що суд безпідставно не врахував показання ОСОБА_6 під час проведення очної ставки 12.10. 2011 року, пославшись, що ці показання вона дала перебуваючи на лікуванні в інституті онкології, а тому знаходилася під дією сильно діючих лікарських препаратів, що не відповідає дійсності, оскільки до лікувального закладу вона звернулася 27.10.2011р., тобто після вказаної слідчої дії.
Суд належним чином не мотивував чому взяв до уваги докази захисту та не врахував докази обвинувачення, зокрема щодо трудової книжки чоловіка підсудної ОСОБА_7 , яка не підтверджує можливість обслуговування автомобіля ОСОБА_6 за місцем його роботи та придбання шин та дисків на суму 2 000 дол. США .
За доводами прокурора, винуватість підсудніх ОСОБА_15 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм злочинах за обставин, викладених у постановах про зміну обвинувачення від 11.11.2014 року, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ; даними протоколів вручення ОСОБА_10 технічного засобу аудіо запису, грошових коштів та відеозапису від 11.10.2011; місця події; про наслідки виконання оперативно - розшукового заходу «Візуальне спостереження»;розпискою ОСОБА_10 про повернення їй грошових коштів; даними протоколу огляду грошових коштів; показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на досудовому слідстві як підозрюваних та обвинувачених.
Також прокурор покликається на те, що хоча судом досліджено речові докази у справі , а саме відеокасети та аудіо записи, однак в порушення вимог ст. 323 КПК України 1960 року у вироку їм не надано оцінки, що є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
Обвинувачена ОСОБА_6 в апеляції просить скасувати вирок суду в частині визнання її винуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України та закрити справу на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960 року за відсутністю в її діянні складу зазначеного злочину.
Вважає вирок суду в цій частині незаконним через однобічність та неповноту досудового та судового слідства; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи . а також істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.
На підтвердження своєї позиції посилається на те, що при наявності не скасованої постанови про закриття кримінальної справи від 22.11.2011 року ( т.3 а.с. 47-48) на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю в її діях складу злочину за фактом одержання 20 000 грн. від ОСОБА_10 , суд за даним епізодом постановляє відносно неї виправдувальний вирок.
В частині визнання її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 5 000 дол. США, суд не дотримався вимог КПК України.
Зокрема, суд в обгрунтування виправдання ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України у повторному заволодінні за попередньою змовою зі ОСОБА_6 майном ОСОБА_10 шляхом обману, а саме грошовими коштами у сумі 2000 дол. США , зазначив, що ОСОБА_7 не вводила потерпілих в оману, а в ході судового слідства не встановлено достатніх даних для її обвинувачення. Однак, з матеріалів кримінальної справи убачається, що ОСОБА_6 обвинувачення у шахрайстві , тобто заволодінні шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 5 000 доларів США не пред`являлося, а суд перекваліфікував її дії , зазначивши суму коштів за даним епізодом, яка їй не інкримінувалася, оскільки в ході досудового та судового слідства вона давала послідовні показання з приводу одержання від потерпілої ОСОБА_10 гонорару за надання правової допомоги адвоката у розмірі 5000 дол. США.
Зазначає про те, що висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими у судовому засіданні, а ґрунтуються на припущеннях суду щодо її винуватості за ч.1 ст. 190 КК України; суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів , у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Окрім того, суд при обґрунтуванні відсутності складу злочину у діях ОСОБА_7 та наявності складу злочину в діях ОСОБА_13 використав одні і ті ж самі докази, що не відповідає вимогам кримінально процесуального закону. Також зазначає, що судом не встановлено жодних обставин, які б вказували на наявність у її діях умислу на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , оскільки грошові кошти передані як гонорар за надання послуг адвоката, а відтак у її діях відсутній склад злочину шахрайство.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляцію, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила проти апеляції прокурора, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечили доводи апеляції прокурора та підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, провівши судове слідство, судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів уважає, що апеляцію обвинуваченої ОСОБА_6 слід відхилити, а апеляцію прокурора задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально- процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах справи, попереднє розслідування і судовий розгляд якої проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку, суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції не виконано.
Відповідно до ст. 275 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.
В разі необхідності доповнити чи змінити пред`явлене обвинувачення або порушити кримінальну справу по новому обвинуваченню чи щодо нових осіб суд додержується правил, установлених в статтях 276, 277, 278 цього кодексу.
Згідно положень ст.277 КПК України під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення. Прийшовши до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення потрібно змінити, прокурор виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви прийнятого рішення. Прокурор оголошує постанову і вручає її копії підсудному, його захиснику і законному представнику, потерпілому, позивачу, відповідачу і їх представникам. Якщо в постанові прокурора ставиться питання про застосування кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, чи про зменшення обсягу обвинувачення, то суд роз`яснює потерпілому та його представнику їх право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Колегією суддів встановлено, що згідно із обвинувальним висновком, який надійшов до суду, ОСОБА_7 обвинувачувалася у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.3 ст.364, ч.3 ст.368 КК України (т. 4 а.с. 35-45), ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.368, ч.2 ст.190 КК України (т.4 а.с.45-59).
11 листопада 2014 року прокурор змінив пред`явлене обвинувачення, згідно якого ОСОБА_7 обвинувачено за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 України, ОСОБА_6 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (т.8 а.с.157 -187).
Згідно наявних розписок потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали копію постанови про зміну обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т.8 а.с. 189-190).
Однак, всупереч вимогам ч.4 ст.277 КПК України, суд не роз`яснив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, що підтвердили в суді апеляційної інстанції потерпілі, і став досліджувати обставини справи по зміненому обвинуваченню, у результаті чого визнав ОСОБА_7 невинною за ч.1 ст.190 КК України та ч.2 ст.190 КК України за відсутністю складу злочину та по суду виправдав на підставі п.2 ст.6 КПК України, а ОСОБА_6 визнав невинною за ч.5 ст.27 ч.1 ст.190 КК України за відсутністю складу злочину та по суду виправдав на підставі п.2 ст.6 КПК України, а також визнав винною за ч.1 ст.190 КК Україною, зазначивши в мотивувальній частині вироку, що погоджується зі зміненим прокурором обвинуваченням.

Виходячи з положень ст. 277 КПК України, у разі зміни прокурором обвинувачення в суді, справа розглядається за новим обвинуваченням лише у тому випадку, якщо потерпілий відмовився підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, при цьому думка потерпілого є пріоритетною для суду, так як при незгоді з прокурором потерпілий бере функцію обвинувачення на себе.

Оскільки в даному випадку, під час апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили, що їм не роз`яснено право підтримувати обвинувачення у раніш пред`явленому обсязі, з яким вони погоджувалися, що підтверджується матеріалами кримінальної справи, суд зобов`язаний був розглянути справу за тим обвинуваченням, яке підтримали потерпілі, а свою незгоду з ним викласти у вироку, навівши мотиви на обґрунтування свого висновку.
Усупереч зазначеним нормам закону, місцевий суд розглянув справу за зміненим обвинуваченням, яке не було підтримане потерпілими, чим позбавили їх права, передбаченого ст. 277 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України 1960 року істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, і є підставою для скасування вироку суду та повернення справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, оскільки постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку в даному випадку виключається.
Під час нового судового розгляду необхідно розглянути справу у відповідності з вимогами кримінально-процесуального та кримінального закону, постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 362, 367, 370, 374, 378 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.
Апеляцію обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати.
Повернути кримінальну справу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді підписки про невиїзд залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11/796/53/17 Категорія КК: ч. 1,2 ст. 190
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_22
Доповідач - ОСОБА_1