Справа № 640/2183/17
н/п 1-кс/640/1112/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 12.02.2017, приблизно о 02:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Станичненський шлях, с. Станичне, Нововодолазького району, Харківської області зі сторони с. Станичне у Харківській області в напрямку с. Слобожанське, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по краю дороги в зустрічному напрямку автомобілю «ВАЗ-2105». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження та загинув на місці пригоди.
12.02.2017 після ДТП в ході огляду автомобіль «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, пров. Ващенківський, 28-б.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Автомобіль «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження передньої частини кузову-решітки радіатора, нижньої частини кузову та відповідно до ст. 98 КПК України, може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідає критеріям зазначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України. Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний відповідним експертам для проведення експертиз технічного стану, автотехнічної та комплексної експертизи.
Необхідність арешту майна, як зазначає слідчий, зумовлюється необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене або зумовить труднощі в частині забезпечення можливого цивільного позову, тому з метою забезпечення збереження слідової та доказової інформації, яка міститься на автомобілі і яка може бути втрачена, орган досудового розслідування просить накласти арешт на зазначений в клопотанні автомобіль.
При розгляді клопотання у судовому засіданні слідчий його підтримав.
ОСОБА_5 , власник майна, у судове засідання не з`явився; судом вживались заходи щодо його належного повідомлення про час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна.
Підозрюваний ОСОБА_6 , володілець майна, та його захисник адвокат ОСОБА_8 надали суду заяву про розгляд клопотання слідчого про арешт втомобіля «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , без їх участі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у клопотанні рухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки транспортний засіб є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, для уникнення загрози зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, втрати слідової інформації, та вважає за доцільне накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування ним та відчуження у будь-який спосіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на майно ОСОБА_5 , а саме: на автомобіль «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони користування ним та відчуження у будь-який спосіб.
Місцем зберігання автомобіля «ВАЗ-2105», р.н. НОМЕР_1 , згідно з п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 р. визначити майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, пров. Ващенківський, 28-б.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1