Справа № 738/129/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/508/2017
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженому, засудженому 29 листопада 2013 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.152, ч.4 ст.187, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357, ч.2 ст.364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.396, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна, та з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки, з позбавленням спеціального звання «капітан міліції», та штрафом на користь держави в сумі 10000 грн.,

- відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування до нього ст.68 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за злочини, один з яких передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, а тому положення ч.3 ст.68 КК України не можуть бути застосовані до осіб, засуджених за тими статтями Особливої частини КК, санкція яких передбачає таке покарання, тому клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання і застосувати відносно нього ст.68 КК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги послався на незаконність рішення, неправильне тлумачення змісту норми закону та грубе порушення його конституційних прав. Крім того, просив поновити йому строк на оскарження ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року, як такий, що пропущений з поважної причини.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий також вважав, що апеляційну скаргу слід задовольнити; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом п.2 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала Менського районного суду за результатами розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 була проголошена 15 лютого 2017 року.

Строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали закінчився 22.02.2017 р.

Проте, засуджений ОСОБА_8 отримав копію оскаржуваної ухвали лише 22 лютого 2017 року, що підтверджується його розпискою (а.с.64).

Відповідно до довідки Державної установи «Менська ВК-91», згідно журналу обліку вихідної рекомендованої кореспонденції осіб, які тримаються в Менській ВК-91, яка надсилається до державних органів та міжнародних організацій, лист засудженого ОСОБА_8 з апеляційною скаргою до Менського районного суду зареєстрований за № 1293 від 28 лютого 2017 року (а.с.87).

Отже, строк на оскарження ухвали Менського районного суду від 15 лютого 2017 року ОСОБА_8 не пропущений.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року за ч.2 ст.15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.152, ч.4 ст.187, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357, ч.2. ст.364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.396, ст.70 КК України і йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «капітан міліції», та штрафом на користь держави в сумі 10000 грн. (а.к.п.4-17).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року вирок Первомайського міськрайонного суду від 29.11.2013 року було залишено без змін (а.к.п.36-38).

Згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року було задоволено подання начальника Миколаївського СІЗО про приведення у відповідність з діючим законодавством покарання, призначеного ОСОБА_8 вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.11.2013 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 21.02.2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції», та засудженого ОСОБА_8 було звільнено від покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки та з конфіскацією усього майна, яке є його власністю (а.к.п.41-43).

Ухвалами Менського районного суду Чернігівської області від 23.02.2016 року та від 03.01.2017 року були частково задоволені клопотання засудженого ОСОБА_8 та йому зараховано у строк покарання термін його попереднього ув`язнення із 02 липня 2013 року по 16 червня 2014 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.к.п.45-49).

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу.

Законом України від 07 вересня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» було внесено зміни до ст.68 КК України, а саме доповнено частиною четвертою, якою передбачено, що довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

За змістом абзацу другого пункту 6-1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судоми кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами), правила частин 2 і 3 статті 68 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання особі, яка у віці 18 і більше років вчинила злочин, за який передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, оскільки цей вид покарання є таким, що виключає можливість визначення його половини чи двох третин. Однак до осіб, які вчинили готування до такого злочину або вчинення замаху на злочин у віці до 18 років, і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були у стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, і яким не може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, мають застосовуватися вимоги частин 2 і 3 статті 68 КК України, виходячи з максимального покарання позбавлення волі на певний строк.

Ураховуючи, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за злочини один з яких передбачений ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України, найбільш суворий вид покарання за який є довічне позбавлення волі, що не має строкового виміру; вчинив замах на даний злочин у віці після 18 років, а тому положення ч.3 ст.68 КК України не можуть бути до нього застосовані.

Відтак, місцевий суд при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 належно оцінив всі обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмови в його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4