Справа № 638/2049/14-к
Номер провадження 1 КП/638/124/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінальних проваджень № 0000899 від 15.02.2013 р. та № 001120 від 16.02.2013 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Харкові, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, раніше засудженого: 21.12.2010 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, зі звільненням від відбуття покарання за ст. 75 КК України, із випробувальним терміном на 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ; мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2014 р. по справі № 638/2049/14 К, номер провадження 1 КП/638/261/14 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України. ОСОБА_11 призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання призначено у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. ОСОБА_12 призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання призначено у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 місяців.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 р. по справі № 638/2049/14, 11 КП/790/69/15 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2014 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що при розгляді кримінального провадження судом допущені не тільки істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, але й має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

05.03.2015 р. справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова та розподілена на суддю ОСОБА_1

14 лютого 2013 року приблизно о 19:40 год. ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні торговельного залу супермаркету «АТБ Маркет» за адресою: м. Харків, вул. Студентська, буд. 7, маючи намір спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_12 , із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу одну пляшку текіли «Sierra Silver» об`ємом 0,5 л., вартістю згідно внутрішньої накладної № 9 від 14 лютого 2013 p., 131,99 грн., яка належить АТБ Маркет «Продукти 255», сховав викрадений товар до себе у внутрішній карман куртки, після чого намагався покинути місце скоєння злочину, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий за лінією кас працівниками служби охорони.

Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб).

ОСОБА_11 15 лютого 2013 року близько 14:50 годин прибув до супермаркету «АТБ Маркет продукти 123», розташованого по пр. Перемоги, 61 В в м. Харкові та шляхом вільного доступу, з корисливих спонукань, вирішив таємно заволодіти чужим майном, а саме: товаром, який належить супермаркету «АТБ Маркет продукти 123».

Здійснюючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу, звідки узяв пляшку віскі «Chivas Regal», вартість якої, згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 1435 від 22.02.2013 року складає 308,50 грн. та сховав її собі під куртку. Після чого пройшов лінію кас супермаркету «АТБ Маркет продукти 123», за товар не заплатив та був затриманий працівниками охорони вказаного супермаркету. Таким чином, ОСОБА_11 довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

25.02.2013 року близько 17:00 години ОСОБА_11 , перебуваючи зі своєю знайомою ОСОБА_13 біля станції метро «Університет» в місті Харкові, познайомилися із раніше незнайомим ОСОБА_14 . В ході спілкування ОСОБА_14 в присутності та за допомогою ОСОБА_11 здійснював зняття грошей зі своєї банківської картки, внаслідок чого ОСОБА_11 став відомий код картки, у зв`язку з чим у ОСОБА_11 виник умисел на заволодіння карткою ОСОБА_14 . Упевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно заволодів банківською карткою ОСОБА_14 , діставши її із заднього карману штанів останнього. Заволодівши банківською карткою ОСОБА_14 , ОСОБА_11 направилися до банкомату, розташованого у станції метро «Університет», де ОСОБА_11 , знаючи код картки, зняв з неї грошові кошти у сумі 2300,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

25.02.2013 року близько 17:00 години ОСОБА_11 , перебуваючи зі своєю знайомою ОСОБА_13 біля станції метро «Університет» в місті Харкові, познайомилися із раніше незнайомим ОСОБА_14 . В ході спілкування ОСОБА_14 в присутності та за допомогою ОСОБА_11 здійснював зняття грошей зі своєї банківської картки, внаслідок чого ОСОБА_11 став відомий код картки, у зв`язку з чим у ОСОБА_11 виник умисел на заволодіння карткою ОСОБА_14 . Упевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно заволодів банківською карткою ОСОБА_14 , діставши її із заднього карману штанів останнього. Заволодівши банківською карткою ОСОБА_14 , ОСОБА_11 направилися до банкомату, розташованого у станції метро «Університет», де ОСОБА_11 , знаючи код картки, зняв з неї грошові кошти у сумі 2300,00 грн.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

14 лютого 2013 року приблизно о 19:40 год. ОСОБА_12 , знаходячись у приміщенні торговельного залу супермаркету «АТБ Маркет» за адресою: м. Харків, вул. Студентська, буд. 7, маючи намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_11 із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу дві пляшки віскі «Jack Daniels», об`ємом 0,5 л., загальною вартістю, згідно внутрішньої накладної № 9 від 14 лютого 2013 p., 365,98 грн., яка належить АТБ Маркет «Продукти 255», сховав викрадений товар до себе у внутрішній карман куртки, після чого намагався покинути місце скоєння злочину, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий за лінією кас працівниками служби охорони.

Таким чином, ОСОБА_12 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

25.02.2013 року близько 17:00 год., коли ОСОБА_12 перебував вдома, йому на телефон зателефонував його знайомий ОСОБА_11 та в телефонному режимі повідомив про те, що перебуває у кафе «Бістро» за адресою: пр. Правди 10 А в місті Харкові, разом з його дівчиною ОСОБА_13 . Приїхавши до кафе «Бістро» по пр. Правди 10 А в м. Харкові близько 18:00 години, ОСОБА_12 побачив раніше йому невідомого ОСОБА_14 , до якого у нього раптово виникла неприязнь, в результаті якої ОСОБА_12 , з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю підійшов до ОСОБА_14 ззаду, розвернув останнього обличчям до себе, після чого наніс йому три удари руками по обличчю, внаслідок чого останній впав.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи № 594 ая/13 від 04.03.2013 р., у ОСОБА_14 мають місце легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, у вигляді закритого перелому носових кісток, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі та синців на обличчі та плечі.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 скоїв кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, тобто хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою провину у вчиненні ним кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України визнав повністю та підтвердив, що 14.02.2013 р. у вечері він перебував в районі станції метро «Пушкінська», разом із ним був ОСОБА_12 , вони зайшли до магазину, де він зі стелажу взяв пляшку текіли, поклав собі під курточку. ОСОБА_12 взяв дві пляшки віскі. Їм не вдалося вийти, оскільки підішли охоронці та затримали їх. Наступного дня він посперечався з друзями, що зможе вкрасти пляшку віскі із супермаркету, тому пішов до супермаркету та взяв пляшку віскі, дійшов до каси, але був зупинений охоронцем супермаркету. 25.02.2013 року в ранці він зідзвонився з ОСОБА_12 , який був з дівчиною ОСОБА_15 . Всі разом вони зустрілися в денний час, гуляли в центрі, у вечері ОСОБА_12 потрібно було їхати додому, тому він поїхав. Він та ОСОБА_16 залишилися. Разом з ОСОБА_15 вони дійшли до станції метро «Університет», де він побачив п`яного ОСОБА_14 , раніше не знайомого, запропонував йому допомогти спуститися в метро, але останній запропонував всім разом піти випити. ОСОБА_14 повідомив, що готівкових коштів немає, тому вони разом пішли до банкомату. ОСОБА_14 був п`яним, тому не зміг зняти гроші в банкоматі, та попрохав йому допомогти, він особисто зняв 1000,00 грн., потім вони всі разом пішли до кафе «Бістро», де ОСОБА_14 замовив кожному по пляшці пива. В кафе ОСОБА_14 запрошував ОСОБА_16 поїхати до нього до додому, але ОСОБА_16 відповіла йому відмовою, ніяких конфліктів між ними він не бачив. В подальшому ОСОБА_14 взяв собі ще пива, в кафе у ОСОБА_14 випала банківська картка, він це побачив, але нічого не повідомив ОСОБА_14 , спочатку наміру її забирати в нього не було, але в подальшому вирішив її підняти з полу та забрати собі. Він вийшов з кафе та пішов за цигарками, коли повернувся, то побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , спитав, де ОСОБА_14 , йому відповіли, що він поїхав додому. Він біля станції метро «Університет» разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_16 зняли з банківської картки ОСОБА_14 гроші, він їм дав 50,00 грн. на проїзд. Він не повідомляв чия це банківська картка, а вони не питали у нього про це. Потім він поїхав або додому, або до бабусі, в подальшому його затримали, а в райвідділі він дізнався, що ОСОБА_12 дав в обличчя ОСОБА_14 . Коли і як ОСОБА_12 дав в обличчя ОСОБА_14 , він не бачив, можливо це відбувалося в той час, коли він виходив за цигарками. Увечері він не телефонував ОСОБА_12 , оскільки в нього не було мобільного телефону, якщо йому було необхідно комусь зателефонувати, він просив подзвонити у перехожих. ОСОБА_15 комусь телефонувала, але кому, він не знає, можливо вона і брала телефон у ОСОБА_14 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою провину у вчиненні ним кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю та підтвердив, що 14.02.2013 р. у вечері він перебував в районі станції метро «Пушкінська», разом із ним був ОСОБА_11 , вони зайшли до магазину, де ОСОБА_11 зі стелажу взяв пляшку текіли та поклав собі під курточку. Він взяв дві пляшки віскі. Їм не вдалося вийти, оскільки підішли охоронці та затримали їх. 25.02.2013 р. він разом із дівчиною ОСОБА_15 та ОСОБА_11 гуляли по центру міста, біля 16:00 год. він поїхав додому за грошима. Через деякий час із незнайомого телефонного номеру йому зателефонувала ОСОБА_15 і повідомила, що до неї чіпляється незнайомий чоловік біля «Бістро», що розташовано недалеко від станції метро «Університет», він був дуже розлючений, тому швидко повернувся, побачив як незнайомий чоловік тримає ОСОБА_15 за руку та щось намагається їй сказати. Він підійшов ззаду та декілька разів вдарив цього чоловіка по обличчю, при цьому він його розвернув, по тулубу він його не бив. Поряд стояла ОСОБА_15 , яка нічого не казала, потім вони разом пішли до метро, де зустріли ОСОБА_11 . Він був дуже розлючений на ОСОБА_11 , оскільки останній залишив ОСОБА_15 саму з незнайомим чоловіком, тому нічого не сказав, що вдарив ОСОБА_14 в обличчя. Вони всі втрьох пішли до банкомату, де ОСОБА_11 зняв гроші та віддав 50 60 грн. їм. Через деякий час він дізнався, що телефон ОСОБА_14 взяла собі ОСОБА_15 , потім цей телефон вони продали.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що 25.02.2013 р. він знаходився біля метро «Університет», до нього підійшов незнайомий хлопець, зав`язалася бесіда, вирішили продовжити спілкуватися та попити пива. До них підійшла дівчина, як потім з`ясувалося це була ОСОБА_16 . Вони всі разом дійшли до кафе «Бістро», взяли пива, вирішили піти в інше кафе, ОСОБА_16 запропонувала запросити ще свою подругу. Грошей у них не було, він не зміг зняти гроші в банкоматі, тому вони йому допомогли зняти гроші в розмірі 1000,00 грн., після чого повернули банківську картку та гроші. Зняті кошти він не витрачав. ОСОБА_11 запропонував сходити до туалету, вони зайшли у двір, після чого незнайомий чоловік почав наносити йому удари, ОСОБА_11 йому в цьому допомагав, в цей час він лежав обличчям до низу. Удари наносилися в обличчя, по носу, колі він впав, то удари наносилися по ребрам, голові, ногам, точно він не може вказати скільки осіб наносили удари. Потім він побачив, що ОСОБА_11 достав з карману гроші та банківську картку. Спочатку наносив удари ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_11 . Він в той день випив 100 150 грамів горілки. На банківській картці було 3000,00 3400,00 грн. Перед тим, як його почали бити, ОСОБА_16 попросила у нього телефон, щоб зателефонувати, але телефон не повернула.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що раніше зустрічалася із ОСОБА_12 , із ОСОБА_11 вони дружили. 25.02.2013 р. вони всі втрьох гуляли по місту, потім ОСОБА_12 поїхав додому, вона залишилася з ОСОБА_11 . Біля станції метро «Університет» ОСОБА_11 познайомився із ОСОБА_14 , який був п`яний. ОСОБА_14 запропонував піти випити, вони підходили до банкомату, знімали якісь кошти. Події того дня вона пам`ятає погано, вона попросила у ОСОБА_14 телефон щоб подзвонити, він їй надав, вона комусь телефонувала, але кому, не пам`ятає, можливо телефонувала ОСОБА_12 , можливо йому розповіла, що вони разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_11 сидять у кафе та п`ють пиво. Коли приїхав ОСОБА_12 , то почав себе вести так, нібито захищав її від дій ОСОБА_14 , вона не була присутньою, коли били ОСОБА_14 . В подальшому вона та ОСОБА_11 заклали телефон в ломбарді. Про банківську картку їй нічого не відомо, їй ніхто ніяких коштів не давав. ОСОБА_14 вів себе коректно, вона не тримає на нього зла. Вечором того дня вони з ОСОБА_12 поїхали до неї додому.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинувачених, потерпілого та свідка ОСОБА_15 , дослідженням матеріалів справи.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , передбачених ст. 67 КК України не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , передбачених ст. 67 КК України не встановлено.

Статтею 81 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості та невеликої тяжкості, раніше судимого, на обліку у обласному психоневрологічному диспансері та обласному наркологічному диспансері не перебуває, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував, тому суд вважає, що виправлення та попередження нових злочинів з боку обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, і вважає доцільним призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше не судимого, на обліку у обласному психоневрологічному диспансері та обласному наркологічному диспансері не перебуває, тому суд вважає, що виправлення та попередження нових злочинів з боку обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає доцільним призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Строк тримання під вартою обвинувачених в період з 30.04.2013 року по 16.08.2016 року підлягає зарахування в загальний строк покарання за скоєне.

Потерпілим ОСОБА_14 заявлений цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на його користь майнову шкоду у сумі 18300,00 грн.

Від потерпілого ОСОБА_14 надійшла заява, в якій він зазначає, що отримав від батьків ОСОБА_11 матеріальну компенсацію вкрадених грошей у розмірі 3000,00 грн., претензій матеріального плану не має.

Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 70, 72 КК України, керуючись ст. ст. 368 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому наступне покарання:

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці;

за ч. 1 ст. 357 КК України обмеженням волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці 16 (днів).

ОСОБА_12 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому наступне покарання:

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 1 ст. 296 КК України обмеженням волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці 16 (днів).

Стягнути пропорційно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 1435 від 20.02.2013 р. в розмірі 147,30 грн. (сто сорок сім грн. 30 коп.) грн., по 73,65 грн. (сімдесят три грн. 65 коп.)

В строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_11 строк тримання під вартою з 17:00 год. 30.04.2013 р. до 16.08.2016 р.

В строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_12 строк тримання під вартою з 17:00 год. 30.04.2013 р. до 16.08.2016 р.

Звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, оскільки строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює фактично призначеного йому основного покарання.

Звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, оскільки строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює фактично призначеного йому основного покарання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1