АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/101/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скаргизахисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 зі змінами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0005322 щодо обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Нововолинськ Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_10 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Добряка Пермської області Російської Федерації, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю: прокурора ОСОБА_14

представника потерпілої ОСОБА_15

потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_18

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року

ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цивільний позов ОСОБА_19 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_10 і ОСОБА_13 на користь ОСОБА_19 90 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судом у вироку також вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, 12.04.2015 близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_20 разом із ОСОБА_10 зайшли на територію домоволодіння

АДРЕСА_3 , де проживають ОСОБА_17 і ОСОБА_21 , з якими у них склалися стійкі неприязнені відносини. При цьому ОСОБА_10 запропонував спричинити їм тілесні ушкодження, на що ОСОБА_20 дав свою добровільну згоду, вступивши з ОСОБА_10 у злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , діючи за попередньою змовою між собою, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , відразу ж, на ґрунті стійких неприязних відносин, ОСОБА_20 став наносити удари ногою, кулаками рук по різним частинам тіла ОСОБА_21 , в результаті чого разом із ОСОБА_10 , який там же і в той же час також наносив удари руками і ногою потерпілому, спричинили ОСОБА_21 тілесні ушкодження, від яких він помер у Київській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, що заадресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 962/2 від 28.05.2015 при дослідженні трупа ОСОБА_21 виявлені наступні ушкодження:

а) множинні садна, забійні рани, крововиливи в шкіру та м`які тканини голови, перелом кісток носу, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, вогнища забою тканини мозку в ділянці мозолистого тіла, стовбура мозку, кров в бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору.

Вищевказаний комплекс ушкоджень - має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

б) множинні садна, крововиливи в шкіру та в м`які тканини тулуба, переломи ребер по переднім лініям (між передньо-паховими та середньо-ключичними лініями), місцями з ушкодженнями пристінкової плеври - 3-6, наявність крові в плевральних порожнинах, загальним об`ємом близько 300 мл.; ушкодження печінки, селезінки, наявність крові в порожнині очеревини, об`ємом близько 300 мл.

Весь вищевказаний комплекс ушкоджень в ділянці грудної клітки та живота- має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

в) множинні садна в ділянці верхніх та нижніх кінцівок - мають ознаки легких тілесних ушкоджень;

г) різані рани в ділянці лівої бічної поверхні грудної клітки, в правій підключичній ділянці - мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та виникли від дії гострого предмета.

Смерть ОСОБА_21 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, у вигляді множинних ушкоджень шкіри та м`яких тканин голови, перелому кісток носу, крововиливу під м`яку мозкову оболонку мозку, у шлуночки та в тканину мозку, що призвело до розвитку набряку-набухання головного мозку.

Крім того, виконуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , за попередньою змовою між собою, 12.04.2015 близько 21 год. 40 хв., знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де проживають ОСОБА_17 і ОСОБА_21 , на ґрунті стійких неприязнених відносин, ОСОБА_20 став наносити удари ногою, кулаками рук по різним частинам тіла ОСОБА_17 , в результаті чого разом із ОСОБА_10 , який там же і в той же час також наносив удари руками і ногою ОСОБА_17 , завдали потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я.

В апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи висновки суду, за обставин, викладених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України, а також рішення суду щодо цивільного позову, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 в частині засудження за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, щодо винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на тих доказах, які були досліджені в суді, при цьому суд не взяв до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки.

За доводами апеляційної скарги, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б доводили наявність між обвинуваченими попередньою змови на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень; суд надав неправильну оцінку показанням обвинувачених, зокрема про те, що ОСОБА_10 взагалі не наносив і не міг наносити удари потерпілому ОСОБА_21 , в той же час не звернув увагу на фізичні можливості ОСОБА_10 ; безпідставно не прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_17 , який в суді пояснював, що йому наносили удари ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , а ОСОБА_21 - лише ОСОБА_13 , водночас вказує на те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння і до його показань необхідно відноситися критично; не врахував показання свідка ОСОБА_22 , яка вказувала про дійсний перебіг подій 12 квітня 2015 року, а саме про те, що ОСОБА_10 з місця вчинення злочину пішов, а ОСОБА_13 повернувся туди знову і наносив удари потерпілому ОСОБА_21 , отже суд фактично не встановив дійсних обставин провадження, як і не з`ясував ступінь участі у вчиненні злочину кожного із обвинувачених.

При цьому зауважує на тому, що показання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_13 про дійсні обставини події, під час досудового розслідування та в суді не перевірялися, хронологія подій не відтворювалася, слідчий експеримент щодо можливості нанесення обвинуваченим ОСОБА_10 дій, які йому інкримінуються відносно потерпілого ОСОБА_21 , не проводився, не дивлячись на те, що ОСОБА_10 , з огляду на анатомічну втрату лівої ноги, не мав фізичної можливості наносити потерпілому ОСОБА_21 удари у тій кількості та такої сили, що спричинили його смерть.

Щодо висновків експертиз, які вказують на наявність на речах ОСОБА_10 слідів крові та клітин, що належали потерпілому ОСОБА_21 , то захисник вважає їх неналежними доказами винуватості ОСОБА_10 у вчиненні саме злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки такі сліди утворилися на одязі, взутті ОСОБА_10 виключно з огляду на ту обстановку, яка склалася під час його перебування 12 квітня

2015 року на території домоволодіння АДРЕСА_3 , проте в силу своїх обмежених фізичних можливостей, що залишилося поза увагою суду, ОСОБА_10 не міг спричинити тяжкі ушкодження ОСОБА_21 , а наніс лише легкі тілесні ушкодження ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_23 просив скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_13 і винести новий вирок, яким закрити кримінальне провадження в частині його обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, а в частині засудження за ч. 2 ст. 121 КК України - пом`якшити покарання.
За доводами апеляційної скарги, захисник ОСОБА_11 вважав, що обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 125 КК України не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки потерпілий ОСОБА_17 показав про те, що удари йому по обличчю і тілу наносив лише ОСОБА_10 , а ОСОБА_13 наносив удари виключно потерпілому ОСОБА_21 .

Захисник ОСОБА_24 , змінивши в інтересах обвинуваченого ОСОБА_23 апеляційні вимоги скарги захисника ОСОБА_11 , просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року стосовно ОСОБА_23 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, зокрема, змінити її з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України з призначенням менш суворого покарання, а також змінити вирок у частині рішення про цивільний позов, зменшивши суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_25 , до 28 839 грн. 90 коп.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник зазначає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд не усунув суперечності в показаннях потерпілого, свідка, фактично не спростувавши показання обвинувачених.

Зокрема, як указує захисник, жодним доказом не доведено злочину змову ОСОБА_13 і ОСОБА_10 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, бо з показань в суді потерпілого ОСОБА_17 слідує, що ОСОБА_21 на вимогу обвинувачених залишив домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому проживав разом із ним, проте, не знайшовши собі іншого житла, 11 квітня 2015 року повернувся назад, що не було відомо обвинуваченим до того часу поки вони не побачили у кімнаті ОСОБА_21 . Посилання ж суду у вироку на те, що ОСОБА_13 відразу ж, на ґрунті стійких неприязних відносин, став наносити удари ногами, кулаками рук по різним частинам тіла ОСОБА_17 спростовується як показаннями обвинувачених, потерпілого, так і висновком експертизи № 116/ц від 21 травня 2015 року, бо ці докази доводять, що ОСОБА_13 спонтанно вступив у розпочату потерпілим ОСОБА_21 бійку з метою захисту свого товариша ОСОБА_10 , який після нанесення йому ОСОБА_21 удару по голові впав на підлогу та був дезорієнтований, не міг відразу самостійно піднятися і захистити себе, оскільки є інвалідом ІІІ групи наслідок ампутації лівої ноги вище коліна.

Вважає також, що судом у вироку не усунуті суперечності в показаннях потерпілого ОСОБА_17 , який на час події перебував у стані алкогольного сп`яніння; не співставленні показання потерпілого з показаннями свідка ОСОБА_22 і обвинуваченого ОСОБА_13 , а тому безпідставно залишено поза увагою суттєву обставину в провадженні, а саме те, що ОСОБА_13 повертався на місце події вдруге і з метою недопущення нападу на нього потерпілих, захищаючи себе, завдав ряд ударів потерпілому ОСОБА_21 .

Отже, за доводами апеляційної скарги захисника, суд, внаслідок неповноти судового розгляду та неналежної оцінки доказів у провадженні, не врахувавши вимог ч. 3 ст. 36, ст. 118 КК України, не правильно кваліфікував дії ОСОБА_13 , який вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки діяв не з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_21 , а з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_10 та своїх особисто.

Крім того, на обґрунтування вимоги щодо зменшення розміру стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_19 , а саме на 30 %, з 90 000 грн. до 28 839 грн. 90 коп., апелянт, з посиланням на ст.ст. 180-182 СК України, зазначає, що цивільним позивачем не надано жодного доказу щодо утримання ОСОБА_21 своєї неповнолітньої дитини та розміру такого утримання, взагалі не доведено можливості потерпілим здійснювати утримання дитини, оскільки ОСОБА_21 розлучений із матір`ю своєї неповнолітньої дитини 14 листопада 2012 року та з колишньою дружиною і донькою не проживав, спільне господарство не вів, як не мав постійного заробітку і постійного місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників, які підтримали подані стороною захисту апеляційні скарги, заперечення прокурора, потерпілих та представника потерпілого щодо доводів апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_10 були дотримані.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Твердження ж сторони захисту про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на неправильній оцінці, до того ж лише частини показань потерпілого ОСОБА_17 , які є сумнівними, бо потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також про те, що обвинувачений ОСОБА_10 не спричиняв і взагалі в силу інвалідності не міг спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_21 , в той же час у обвинуваченого ОСОБА_13 не було умислу спричинити потерпілому ОСОБА_21 тяжкі тілесні ушкодження, про що йдеться в апеляційних скаргах, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 і ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень ґрунтуються на аналізі показань потерпілого ОСОБА_17 , свідків, речових доказах у взаємозв`язку із даними, зафіксованими у документах.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_17 в суді підтвердив, що ОСОБА_13 і ОСОБА_10 спочатку мали до нього та його товарища ОСОБА_21 претензії з приводу непридбаної прибудинкової території, де вони тимчасово проживали, і це тривало біля місяця, а в подальшому вимагали, щоб ОСОБА_21 залишив будинок АДРЕСА_3 , що він і вимушений був зробити, оскільки обвинувачені поводили себе дуже агресивно щодо нього. Напередодні Пасхи ОСОБА_21 повернувся, оскільки не знайшов собі іншого житла. 12 квітня 2015 року вони разом відсвяткували ОСОБА_26 , випили горілки та лягли спати. Ввечері до будинку зайшли ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , повідомили, що у них є претензії до ОСОБА_21 за непристойні вислови, і зайшовши до кімнати, безпосередньо у ОСОБА_21 вони запитали чому він повернувся, а у нього - навіщо він його впустив у будинок. Далі ОСОБА_10 неочікувано вдарив його рукою в обличчя, внаслідок чого він впав на ліжко, а ОСОБА_13 став бити руками і ногами ОСОБА_21 . Потім ОСОБА_10 взяв його за одяг та став тягнути на подвір`я, ОСОБА_13 таким же чином виштовхав на вулицю ОСОБА_21 , а потім штовхнув зі сходів, йому ж наказав тягти ОСОБА_21 з подвір`я до центральної дороги, але він не зміг цього зробити, бо ОСОБА_21 лежав на землі, не підводився і був дуже тяжкий. ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на них були розлючені, били їх і на подвір`ї, а потім ОСОБА_13 взяв ОСОБА_21 за ногу та потягнув в бік вулиці, наголошуючи на тому, щоб його на садах не було. Коли ОСОБА_10 і ОСОБА_13 пішли разом зі ОСОБА_22 , яка зайшла на подвір`я, він хотів завести ОСОБА_21 в будинок, бо він був дуже побитий і все обличчя було в крові, але ОСОБА_21 сказав, що трохи побуде на вулиці. Через деякий час повернувся на подвір`я ОСОБА_13 , запитав у нього чому ОСОБА_21 тут, декілька разів вдарив і його, і ОСОБА_21 , після чого відтягнув ОСОБА_21 в бік вулиці та пішов. Він почував себе недобре, тому пішов у будинок відпочивати, ОСОБА_21 залишався лежати біля стовпа, куди його відтягнули і більше він його не бачив. Вночі його розбудили працівники міліції.
Потерпілий ОСОБА_17 в суді не міг конкретизували скільки саме, куди і ким саме наносилося ударів йому і ОСОБА_21 , пояснив, що безпосередньо йому більшість ударів наніс ОСОБА_10 по голові та тілу, бив його і ОСОБА_13 . ОСОБА_21 наносив удари руками та ногами переважно ОСОБА_13 , але декілька разів його вдарив і ОСОБА_10 .

В суді апеляційній інстанції потерпілий підтримав показання, які давав в суді першої інстанції, бо, як він пояснив, тоді пам`ятав краще. Не заперечував, що в день події перебував у стані алкогольного сп`яніння і можливо не все пам`ятає, але стверджував, що ані він, ані ОСОБА_21 ніяким чином не провокували ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , у останніх були до них побутові претензії, до ОСОБА_21 ще й інші, йому невідомі, проте обоюдної бійки не було, їх відразу ж почали в будинку бити, вони під час нанесення ударів навіть не захищалися. Коли ж ОСОБА_21 побили ще і на подвір`ї, останній скаржився на погане самопочуття, казав, щоб його не чіпали, що він перепочине на вулиці.

За показаннями свідка ОСОБА_22 в суді, 12 квітня 2015 року вона святкувала Пасху, увечері посварилася зі своїм співмешканцем та вирішила відвідати знайому. Їй зателефонував ОСОБА_10 та запропонував приїхати на 30 лінію, вул. Садова до ОСОБА_21 і ОСОБА_17 , до яких вона іноді заходила в гості. Коли вона прийшла до 30 лінії, то побачила, що ОСОБА_21 лежав на землі, а ОСОБА_17 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 стояли поряд та сварилися з приводу безладу на подвір`ї. У ОСОБА_17 та ОСОБА_21 на обличчі були гематоми, а обличчя ОСОБА_21 було ще й у крові. В її присутності ОСОБА_10 і ОСОБА_13 наносили трохи удари ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Вона сказала ОСОБА_21 йти в будинок, на що він відповів, що полежить на вулиці. ОСОБА_17 намагався його підняти, але йому сказали лягти рядом з ним. Далі вона пішла в гості до ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , де випила горілки, але через недовгий час вирішила йти додому. ОСОБА_13 її проводжав, а ОСОБА_10 залишився дома. Проходячи повз 30 лінію, вони зайшли до ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , які ще знаходилися на вулиці. ОСОБА_13 сказав ОСОБА_17 тягти ОСОБА_21 до виходу та щоб вони виїхали із садів. ОСОБА_17 намагався тягти ОСОБА_21 , але впав на нього, після чого ОСОБА_13 сам потягнув ОСОБА_21 за ногу, потім залишив його і пішов її проводжати додому.
В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_22 пояснила, що всі події в той день вона вже не пам`ятає, але підтвердила, що в суді першої інстанції давала виключно правдиві показання.

За показаннями в суді свідка ОСОБА_27 - лікаря швидкої медичної допомоги, 12 квітня 2015 року у вечірній час він прибув на виклик, де побачив ОСОБА_21 , який лежав на узбіччі дороги, тіло та голова його були в крові. Які саме були в нього тілесні ушкодження на той час визначити було складно, але через 10 хвилин він був доставлений до лікарні. Коли його передавали у стаціонар, то він ще був живий.
З протоколу огляду місця події від 13 квітня 2015 року, а саме відкритої асфальтованої ділянки місцевості, що є дорогою між земельними ділянками і розташована за адресою: АДРЕСА_4 , звідки забрали ОСОБА_21 до лікарні, слідує, що під час проведення даної слідчої дії було виявлено речовину бурого кольору (т. 1 а.с. 207-213), яка згідно з висновком експерта №186 від 28.06.2015 є кров`ю людини і її походження від ОСОБА_21 не виключається (т.2 а.с.47-51).
За показаннями свідка ОСОБА_28 в суді, будинок АДРЕСА_5 належить йому і з початку зими 2014 року він дозволив проживати в ньому ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Очевидцем події він не був, йому розповіли, що ОСОБА_10 і ОСОБА_13 ввечері 12 квітня 2015 року зайшли в будинок до ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , побили їх, влаштували погром та вимагали, щоб ОСОБА_21 пішов із «садів». Через декілька днів після цієї події він прийшов до будинку та побачив обстановку схожу на те, що була бійка. В будинку також були сліди крові.

Крім того, свідок повідомив, що в нього особисто були претензії до ОСОБА_17 і ОСОБА_21 виключно щодо підтримання порядку в будинку, але виганяти їх він наміру не мав і не уповноважував на це ОСОБА_10 і ОСОБА_13 .

Проаналізувавши вказані показання та встановивши, що очевидцем усіх подій, які відбувалися 12 квітня 2015 року в будинку і на подвір`ї під час побиття ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , є безпосередньо потерпілий ОСОБА_17 , а також за подіями на подвір`ї частково спостерігала свідок ОСОБА_22 , незважаючи на захисну версію, за якою обвинувачені в суді, заперечуючи спільний умисел на спричинення тілесних ушкоджень як ОСОБА_17 , так і ОСОБА_21 , просили розподілити їх дії щодо кожного потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув показання обвинувачених в цій частині, визнавши їх такими, що направлені на пом`якшення відповідальності, та поклав в основу висновку про доведеність винуватості як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_13 в інкримінованих їм злочинах, показання потерпілого та свідка ОСОБА_22 , співставивши їх з письмовими доказами у провадженні.
При цьому суд врахував, що потерпілий ОСОБА_17 достатньо повно розповів про стосунки, які склалися між ним і ОСОБА_21 із ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які постійно чіплялися до них, вимагали, щоб ОСОБА_21 залишив будинок, в якому вони тимчасово проживали, бо їм не подобався їх спосіб життя; повідомив, що 12 квітня 2015 року його першим безпричинно вдарив ОСОБА_10 , а ОСОБА_13 в цей час почав бити ОСОБА_21 ; і ОСОБА_10 , і ОСОБА_13 наносили удари і йому, і ОСОБА_21 , але більшість ударів руками та ногами ОСОБА_21 дійсно наніс ОСОБА_13 , при тому, що і він, і ОСОБА_21 у відповідь не наносили їм ударів, а лише намагалися захищалися.
Свідок же ОСОБА_22 , яка частково була очевидцем подій, також підтвердила в суді, що на подвір`ї вона бачила як ОСОБА_17 та ОСОБА_21 "трохи били" і ОСОБА_13 , і ОСОБА_10 , при цьому потерпілі не захищалися від дій обвинувачених.

Факт нанесення ОСОБА_21 численних ударів ногами та руками по голові, тілу не оспорював і не осорює обвинувачений ОСОБА_13 , що також доводиться як висновками експертиз, так і іншими документами, проаналізованими у вироку, які на предмет належності та допустимості сторонами під сумнів не ставляться.

Безпосередня ж участь ОСОБА_10 у нанесенні ударів, а отже заподіянні шкоди здоров`ю ОСОБА_21 , всупереч доводів захисника, підтверджується, окрім показань, і письмовими доказами, дослідженими в суді, які є належними та допустимими, а саме даними:
- висновку експерта №184 від 29.05.2015, за яким на наданих на дослідження куртці та брюках, вилучених під час затримання підозрюваного ОСОБА_10 , виявлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_21 ( т.2 а.с. 101-106);

- висновку експерта № 114/ц від 21.05.2015 року, за яким при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту правої руки ОСОБА_10 виявлені клітини сполучної тканини особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності яких виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження клітин від потерпілого ОСОБА_21 та виключає від підозрюваних ОСОБА_13 та ОСОБА_10 (т.2 а.с. 110-114);

- висновку експерта № 182 від 28.05.2015 року, за яким на парі кросівок, вилучених в ході затримання у підозрюваного ОСОБА_10 , знайдена кров людини, в якій не можна виключити присутність крові потерпілого ОСОБА_21 у вигляді домішки (т.2 а.с. 115-119).

Непереконливими, як вважає колегія суддів, є посилання захисника на те, що ОСОБА_10 взагалі не міг спричинити ОСОБА_21 тяжкі тілесні ушкодження внаслідок фізичного обмеження, оскільки ще у 2003 році у нього відбулася ампутація лівої ноги вище колінного суглобу.

Так, із показань як обвинувачених, так і потерпілого, свідків слідує, що станом на 12 квітня 2015 року ОСОБА_10 постійно користувався досить функціональним протезом ноги, пересувався самостійно, без милиць.

Зазначене також підтверджується відеозаписом слідчого експерименту - додатку до протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2015 року з підозрюваним ОСОБА_10 , на якому ОСОБА_10 , хоча й заперечував участь у побитті ОСОБА_21 , проте під час слідчого експерименту вільно, без сторонньої допомоги та будь-яких додаткових предметів пересувався, демонстрував можливість триматися як на одній нозі, так і на протезі.

Що стосується доводів захисника про неможливість нанесення ОСОБА_10 таких сильних ударів, тобто тяжких тілесних ушкоджень, з такими наслідками, то колегія суддів вважає досить мотивованою позицію суду першої інстанції, який у вироку спростував усі твердження сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_10 до побиття ОСОБА_21 , а також враховує наступне.

Як убачається з висновку експерта № 962/2 від 28.05.2015 при проведенні судово-медичної експертизи трупа та вивчення даних медичної документації, у ОСОБА_21 виявлено:

а) множинні садна, забійні рани, крововиливи в шкіру та м`які тканини голови, перелом кісток носу, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, вогнища забою тканини мозку в ділянці мозолистого тіла, стовбура мозку, кров в бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору.

Вищевказаний комплекс ушкоджень - має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

б) множинні садна, крововиливи в шкіру та в м`які тканини тулуба, переломи ребер по переднім лініям (між передньо-паховими та середньо-ключичними лініями), місцями з ушкодженням пристінкової плеври - 3-6, наявність крові в плевральних порожнинах, загальним об`ємом близько 300 мл;

- ушкодження печінки, селезінки, наявність крові в порожнині очеревини, об`ємом близько 300 мл.

Весь вищевказаний комплекс ушкоджень в ділянці грудної клітки та живота - має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

в) Множинні садна в ділянці верхніх та нижніх кінцівок - мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Всі вищевказані ушкодження виникли від неодноразової дії тупого предмета (-ів), що не відобразив своїх індивідуальних особливостей в ушкодженнях.

г) різані рани в ділянці лівої бічної поверхні грудної клітки, в правій підключичній ділянці - мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розслід здоров`я та виникли від дії гострого предмета (-ів).

Приймаючи до уваги зовнішній вигляд усіх вищевказаних ушкоджень, результати судово-гістологічного дослідження, та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, слід вважати, що дані ушкодження виникли не менше ніж за 4 години до настання смерті.

Смерть ОСОБА_21 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, у вигляді множинних ушкоджень шкіри та м`яких тканин голови, перелому кісток носу, крововиливу під м`яку мозкову оболонку мозку, у шлуночки та в тканину мозку, що призвело до розвитку набряку-набухання головного мозку.

Водночас із описової частини цього ж висновку слідує, що ОСОБА_21 доставлений у Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги 13.04.2015 о 01.35, біологічну смерть констатовано ІНФОРМАЦІЯ_3 о 05.40 (т.2 а.с.1-8).

За даними акту № 535 від 08.05.2015 судово-медичного дослідження шматочків внутрішніх органів з трупу ОСОБА_21 , проведеного експертом ОСОБА_29 , підтверджено: вогнищевий субарахноїдальний крововилив в правій скроневій частині з вогнищевою лейкоцитарною реакцією в зоні геморагії. Набряк-набухання головного мозку з численними дрібно вогнищевими, паравазальними субепендімарними крововиливами. Вогнищевий субкапсулярний крововилив в печінці та пошкодження селезінки с вогнищевими крововиливами із вогнищевою лейкоцитарною реакцією. Шунтування кровотоку в нирці та печінці. Білкова дистофія паренхіми, нерівномірно слабке кровонаповнення судин внутрішніх органів. Атеросклероз великої коронарної артерії з кальцинозом. Вогнищевий жировий гепатоз. Серозний альвеолярний набряк легень. Вогнищеві крововиливи в правому скроневому м`язі без видимої клітної реакції (т.2 а.с.9-10).

Будучи допитаним у суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту, судово-медичний експерт ОСОБА_30 , який проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_21 та має стаж експертної роботи понад 17 років, підтримавши свій висновок № 962/2 від 28.05.2015, додатково зазначив, що всі описані ним у висновку ушкодження виникли від неодноразової (понад 20) дії тупого предмета (-ів), що не відобразив своїх індивідуальних особливостей в ушкодженнях, а це може бути і кість руки, зібрана в кулак, і взута нога; розмежувати від якого саме удару (ударів), ногою чи рукою, були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті, в даному випадку неможливо; в одну й ту ж саму ділянку голови або тіла потерпілого неодноразово наносилися удари різної сили, це могли бути як удари взутою ногою, так і удари кісті руки, зібраної в кулак, та не виключена можливість того, що один досить несильний удар загострив травму або навпаки; під час завдання ударів по голові, тулубу, кінцівкам ОСОБА_21 переміщувався, тобто удари могли наносилися і коли він стояв, сидів або лежав, проте можливість утворення тілесних ушкоджень внаслідок падіння ОСОБА_21 і контанку з твердою поверхнею виключається; локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що удари по голові, тілу наносилися з різних напрямків, можливо і декілька ударів одночасно; можливість нанесення ударів протезом ноги, якщо така людина самостійно пересувається, не виключається, як і не виключається можливість нанесення ударів ногою, якщо людина має протез іншої ноги; ушкодження виникнули протягом нетривалого часу і потерпілий деякий час після цього міг здійснювати активні дії, зокрема самостійно пересуватися.

Підстав піддавати сумніву висновки експерта у колегії суддів немає, в той же час такі висновки в сукупності з іншими доказами, у тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_17 , спростовують твердження ОСОБА_10 про непричетність до побиття ОСОБА_21 і тих наслідків, що призвели до його смерті.

Про нещирість показань ОСОБА_10 в цій частині та навпаки узгодженість його дій з ОСОБА_13 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 свідчить аналіз показань потерпілого ОСОБА_17 про те, що 12 квітня 2015 року ОСОБА_31 і ОСОБА_13 без будь-якого попереднього запрошення прийшли в будинок, де він проживав із ОСОБА_21 , і відразу ж почали висказувати своє невдоволення тим, що ОСОБА_21 знову проживає разом з ОСОБА_17 , вимагали його вигнати, а потім стали бити і його, і ОСОБА_21 , тобто їх дії, з огляду на неприязнене ставлення до потерпілих, про що показали і самі обвинувачені в суді, були направлені на завдання їм тілесних ушкоджень.

Та ж обставина, що ОСОБА_13 без ОСОБА_10 повертався на подвір`я потерпілих, перебував там біля п`яти хвилин, нанісши декілька ударів як ОСОБА_21 , так і ОСОБА_32 , жодним чином не спростовує висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 , у вчиненні злочину щодо ОСОБА_21 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає таким, що грунтується на сукупності досліджених в суді у взаємозв`язку між собою доказів, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_13 і ОСОБА_10 діяли узгоджено між собою, їх умисел був спрямований на заподіяння ОСОБА_21 шкоди здоров`ю, тілесні ушкодження потерпілому вони заподіяли спільними діями, а тому і повинні нести відповідальність за фактично спричиненні тяжкі тілесні ушкодження. За таких обставин, дії кожного обвинуваченого судом правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як вчинене групою осіб умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає надуманими і доводи захисника та ОСОБА_13 про те, що дії ОСОБА_13 відповідають правовій кваліфікації за ст. 118 КК України, оскільки обставин, які б доводили, що ОСОБА_13 перебував в стані необхідної оборони і перевищив її межі, судом не встановлено. Така позиція захисту спростовується як показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_22 , так і частково показаннями самих обвинувачених, які не заперечували, що ОСОБА_21 , за їх нічим непідтвердженою версію перший вдаривши по голові ОСОБА_10 , жодних активних дій на свій захист від численних ударів, які йому завдавалися по голові та тілу, не здійснював; його побиття продовжувалося і на подвір`ї будинку, при тому, що потерпілий ОСОБА_17 не намагався цьому зашкодити, бо йому також наносилися удари по голові і тілу; до того ж, повернувшись на подвір`ячерез недовгий проміжок часу ОСОБА_13 , будучи невдоволений тим, що ОСОБА_21 не залишив територію "Русанівських садів", як це слідує з показань свідка та потерпілого, ще декілька разів вдарив ОСОБА_21 .

Версії ж захисників в суді апеляційної інстанції, які не висувалася під час досудового розслідування та в суді першої інстанції, за якими після того, як в останнє ОСОБА_21 бачив ОСОБА_13 , його міг ще хто-небудь побити або, з огляду на те, що він перебував біля проїзної частини дороги, на нього міг наїхати автомобіль, що слідством взагалі не перевірялося, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать доказам у провадженні, в тому числі висновкам судово-медичного експерта, який в суді апеляційної інстанції пояснив, що весь комплекс тілесних ушкоджень ОСОБА_21 був спричинений протягом нетривалого часу та виключив наявність у ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок автомобільної травми.

Що стосується тверджень захисника обинуваченого ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_13 не завдавав ударів потерпілому ОСОБА_17 , а тому і не міг спричинити йому будь-яких тілесних ушкоджень, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_22 , самого ОСОБА_13 , який в суді не заперечував, що декілька разів ударив рукою по обличчю ОСОБА_17 .

При цьому правильність висновків суду щодо фактичних обставин, за яких потерпілому ОСОБА_17 умисно були завдані обвинуваченими легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, не оспорюється і обвинуваченим ОСОБА_10 .

Між тим, як убачається із висновку судово-медичного експерта № 1168 від 17.07.2015 у ОСОБА_17 були виявлені наступні тілесні ушкодження:

а) закрита черепно-мозкова травма: синці - в правій підочній ділянці - 1, на повіках лівого ока з переходом в підочну та виличну ділянки - 1, в лівій щічній ділянці з переходом в проекцію горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва - 1, на задній поверхні лівої вушної раковини з переходом в завушну ділянку - 1, садна - на фоні вищезазначених синців - нижня повіка лівого ока - 1, а також в ділянці чола по центру та справа - 1, слизової верхньої губи в проекції 1-х зубів верхньої щелепи - 1, на слизовій нижньої губи в проекції 2-го - 3-го зубів справа - 1, гематома правої вушної раковини, струс головного мозку;

б) синці: на зовнішній та зовнішньо-задній поверхнях правого плеча у верхній третині - 2, на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча у всіх третинах - 1, в проекції 2-го та 3-го грудних хребців між лівою при хребетною лінією та лінією вістюгових відростків - 1, в лівій між лопатковій - 1, в проекції середніх відділів лівої лопатки з переходом в між лопаткову ділянку - 1, в проекції 6-го - 7-го ребер між правими середньо-ключичною та передньо-пахвовою лініями - 1, в проекції 2-го - 3-го ребер по правій середньо-ключичній лінії вправо та вліво від неї - 1;

в) садна: на задній поверхні правого ліктьового суглоба - 1, на ліктьовій поверхні правого передпліччя у середній та нижній тритинах - 1, на долонно-ліктьовій поверхні правого передпліччя у нижній третині - чисельні, на зовнішній та задній поверхнях лівого плеча у всіх третинах - чисельні (близько 25-ти), в проекції нижнього кута лівої лопатки - 1, в проекції 7-го - 11-го ребер між лівими прихребетною та задньо-пахвовою лініями - до 30, на передній поверхні правої гомілки у верхній третині - 1, у середині третині її - 1, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині - 1.

Вказані ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті 13 квітня 2015 року та відносяться:

- ушкодження, зазначені у підпункті а) до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- ушкодження, зазначені у підпунктах б) та в), як кожне окремо так і у сукупності, до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Враховуючи кількість, локалізацію та взаєморозташування виявлених ушкоджень, утворення їх при однократному травматичному впливі виключається, ушкодження утворилися при нанесенні не менш ніж чотирнадцяти травматичних впливів.

Беручи до уваги локалізацію та взаєморозташування виявлених тілесних ушкоджень, утворення всіх їх при падінні із вертикального чи близького до нього положення виключається (т.2 а.с.11-18).

З огляду на проаналізовані у вироку судом першої інстанції докази, які доводять, що удари, а відтак і тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_17 були завдані спільними діями обох обвинувачених, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що дії кожного обвинуваченого відповідають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я потерпілого.

Посилання захисників на неповноту судового розгляду носять загальний характер, є неконкретними і безпідставними. Колегією суддів не встановлено обставин, які б позбавили можливості сторону захисту під час досудового розслідування або судового розгляду реалізувати свої права у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом. При цьому всі клопотання сторони захисту в суді були вирішенні з дотриманням вимог процесуального закону.

Доводи ж про те, що в кримінальному провадженні не було проведено слідчого експерименту з метою перевірки можливості ОСОБА_10 взагалі завдавати удари потерпілому ногою, що, на думку захисника, є неповнотою досудового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на фактичні обставини цього провадження та виходячи з висновку судово-медичної експертизи про те, що тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_21 виявлені як в області голови, так і тіла, утворилися від дії тупого предмета (-ів), що не відобразив своїх індивідуальних особливостей, зокрема, від ударів взутою ногою або кістю руки, зжатої у кулак, що неможливо в даному випадку розмежувати, при позиції обвинуваченого, який заперечував, що наносив будь-які удари ОСОБА_21 , проведення такого слідчого експерименту є недоцільним і неможливим.

За таких обставин, усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і наявності правових підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 в цій частині, як і доводи захисника ОСОБА_12 щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_13 з проханням щодо їх перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону, отже не можуть бути задоволенні.

При призначенні ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , кожному окремо, виду і міри покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, з огляду на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, є тяжким, а передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, невеликого ступеню тяжкості; особливості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, позицію потерпілої сторони, відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, а також дані про особу ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , зокрема те, що вони раніше не судимі, не перебувають на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра, мають постійне місце проживання, тобто в цілому характеризуються позитивно, ОСОБА_10 є інвалідом 3-ої групи.
Призначене як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 , остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі фактично у наближеному до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, на переконання колегії суддів, є справедливими, відповідає цілям і загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Підстав для для пом`якшення як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 покарання колегія суддів не вбачає.

Що стосується апеляційного прохання захисника ОСОБА_12 щодо зменшення розміру стягнення з обвинувачених компенсації за завдану потерпілій моральну шкоду, то воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана, зокрема фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характеру моральних страждань і наслідків, що наступили. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_19 - доньки померлого ОСОБА_21 про стягнення з обвинувачених грошової компенсації за завдану моральну шкоду, суд виходив з того, що внаслідок злочинних дій обвинувачених, неповнолітня донька померлого ОСОБА_21 взагалі втратила можливість спілкування з батьком та отримання від нього будь-якої, в тому числі й матеріальної допомоги, а тому, з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань, визначив в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди 90000 грн., що підлягає солідарному стягненню з обвинувачених.

Підстав для зменшення вказаної суми відшкодування, з урахуванням доводів, викладених захисником ОСОБА_12 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що не дивлячись на те, що протягом певного часу ОСОБА_21 проживав окремо від своєї доньки, він не перестав бути її батьком, а відтак і дитина, яка була внаслідок протиправних дій обвинувачених позбавлена батьківського піклування, що є невідворотним, зазнала значних душевних страждань і розмір грошової компенсації, визначений судом, є справедливим, розумним та виваженим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегію суддів не встановлено.

З огляду на викладене, за відсутності підстав для скасування чи зміни вироку, постановленого стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , колегія суддів відмовляє в задоволенні апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 зі змінами в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 зі змінами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_13 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4