Провадження № 11-сс/782/215/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_8

захисника, адвоката: ОСОБА_9

розглянувши в м. Сєвєродонецьку Луганської області в залі судових засідань в приміщенні Апеляційного суду Луганської області у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області від 21.08.2017 року про продовження строку тримання під вартою, з визначенням розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 21.08.2017 року задоволено клопотання старшого слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на особисту поруку народних депутатів України відмовлено. Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення строку досудового розслідування, а саме до 26.09.2017 року. Визначений розмір застави ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 01.07.2017 року (справа № 426/11280/17, провадження 1-кс/11280/17) в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 600000 гривень у національній грошовій одиниці України- залишено без змін. У разі внесення застави ухвалою визначені певні обов`язки.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які при продовженні запобіжного заходу не зменшились, дані про особу ОСОБА_8 , а саме, стан здоров`я, сімейний стан.

З змісту ухвали слідчого судді вбачається,що в обґрунтування свого клопотання ст. слідчий Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 зазначив, що відповідно до наказу Міністра оборони України генерала армії України ОСОБА_11 № 65 від 27.01.2016 ОСОБА_8 призначено на посаді старшого офіцера групи військової розвідки управління розвідки штабу управління оперативною командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС - НОМЕР_1 , де проходить службу по даний час у військовому званні підполковник.

Відповідно до наказу № 44 від 01.07.2014 ОСОБА_8 відряджений до складу сил та засобів сектору «А», які залучалися та брали безпосередню участь в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, для виконання завдання за призначенням, а саме в базовий табір сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (с. Оріхове Старобільського району Луганської області), де останній перейшов у розпорядження начальника розвідки сектору «А» полковника ОСОБА_12 (військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ), який відповідно до ст.ст.29-31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно займаної посади та військового звання, являвся начальником для ОСОБА_8 .

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_8 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи на посаді старшого офіцера відділу планування та координації розвідки управління розвідки штабу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 13. 16, 17, 30, 31, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.207 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові; сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників; беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність; знати та виконувати свої обов`язки; додержуватися вимог військових статутів; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки не вживати алкогольних напоїв; доставити затриману особу до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчинені кримінального правопорушення.

Порушуючи вимоги указаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_8 , маючи умисел на вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, всупереч охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Так, 29.06.2014 близько 17.00 год. громадянин України ОСОБА_13 , рухаючись на власному транспортному засобі марки LADA 212140 державний номерний знак НОМЕР_3 , в якому перебували його особисті речі: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , карта України адміністративного розподілу, карабін «Форт 202» 7,62 калібру 2011 року випуску НОМЕР_5 та набої до нього у кількості не менше 60 штук, дозвіл на зберігання носіння указаної зброї серії НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 на ім`я « ОСОБА_13 », паспорт громадянина України, для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 на це ж ім`я, атестат про завершення Містківської середньої школи серії НОМЕР_9 , диплом «спеціаліста» Луганського національного аграрного університету за спеціальністю «менеджмент організацій» серії НОМЕР_10 з додатком № 02ВО № 424423, диплом про перепідготовку у Луганському національному аграрному університету післядипломної освіти по спеціальності «менеджмент організацій» серії НОМЕР_11 , був зупинений, на даний час не встановленими слідством військовослужбовцями військової частини НОМЕР_12 на блок - пості ЗС України № НОМЕР_13 , що знаходився між АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 за підозрою у сепаратизмі.

У подальшому, військовослужбовець військової служби правопорядку у Збройних Cилах України прапорщик ОСОБА_14 (далі - військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_4 ) виконуючи незаконну вказівку військовослужбовця ВСП майора ОСОБА_15 , отримавши можливість керувати транспортним засобом ОСОБА_13 та здійснювати рух на ньому, транспортував указаний автомобіль із вищевказаними речами на територію табірного містечка військової частини НОМЕР_12 (

АДРЕСА_3 ), а військовослужбовець ВСП ОСОБА_15 здійснив конвоювання ОСОБА_13 у вказане місце.

30.06.2014 близько 06.00 год., на територію військової частини НОМЕР_12 ( АДРЕСА_3 ) прибули військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_14 загону спеціального призначення у тому числі, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та

ОСОБА_18 , які після проведення огляду особистих речей ОСОБА_13 розпочали його опитування.

Того ж дня, у період часу з 06.00 год. по 11.20 год., ОСОБА_17 , діючи групою осіб з ОСОБА_18 , під час допиту ОСОБА_13 , нанесли останньому умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, вчинені способом, що мали характер особливого мучення.

Після вказаних дій медичний персонал в/ч НОМЕР_12 , а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , оглянувши ОСОБА_13 , зробили висновок про те, що останній потребує негайної госпіталізації та повідомили про це ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17

30.06.2014 в першій половині дня, майор ОСОБА_8 , виконуючи свої безпосередні службові обов`язки, отримав усний наказ від начальника розвідки сектору «А» полковника ОСОБА_12 виїхати у розташування табору військової частини НОМЕР_12 , в район АДРЕСА_3 (територія колишнього консервного заводу), для здійснення конвоювання, незаконно позбавленого волі ОСОБА_13 , де на той час перебували військовослужбовці 3 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 під командуванням майора ОСОБА_27 .

На виконання наказу полковника ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , перебуваючи на території сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_4 , віддав усний наказ військовослужбовцям 3 зведеного загону спеціального призначення військової частини польова пошта НОМЕР_14 солдатам ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , виїхати разом з ним на територію колишнього консервного заводу, де на той час тимчасово дислокувалась військова частини НОМЕР_12 ( АДРЕСА_3 ).

Цього ж дня, точний час у ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_8 , на виконання вказівки ОСОБА_12 , разом із військовослужбовцями Збройних Сил України (далі ЗС України) ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , на автомобілі марки «Geely МК Cross» чорного кольору (з відсутнім д.н.з.), виїхали із базового табору сектору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (с. Оріхове Старобільського району Луганської області) та направились до місця розташування табору військової частині НОМЕР_12 .

30.06.2014, близько 11.20 год. ОСОБА_8 , прибувши на територію військової частині НОМЕР_12 ( АДРЕСА_3 ), отримав від командира групи спеціального призначення ОСОБА_16 затриманого ОСОБА_13 , якому було спричинені тяжкі тілесні ушкодження та який потребував негайної госпіталізації.

У той час ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на викрадення вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) та бойових припасів, на таємні викраденні чужого майна, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 (LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_3 ), мобільний телефон моделі «Nokia 112» чорного кольору, іmеі НОМЕР_15 та іmеі: НОМЕР_16 , мобільний телефон моделі «Nokia 5250» чорного кольору, іmеі: НОМЕР_17 , мисливський карабін «Форт 202» 7,62 калібру 2011 року випуск; серії НОМЕР_5 та набої до нього у кількості не менше 60 штук, дозвіл на зберігання та носіння указаної зброї серії НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13 , паспорт громадянина України, для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 на це ж ім`я, атестат про закінчення Містківської школи серії НОМЕР_9 , диплом «спеціаліста» Луганського національного аграрного університету за спеціальністю «менеджмент організацій» серії НОМЕР_10 з додатком № 02ВО № 424423, диплом про перепідготовку у Луганському національному аграрному університеті після дипломної освіти по спеціальності «менеджмент організацій» серії НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , карту України адміністративного розподілу, віддав ОСОБА_16 та іншим невстановленим на даний час військовослужбовцям злочинний усний наказ помістити у транспортний засіб «Geely МК Cross» чорного кольору, яким користувався ОСОБА_8 , усі вищевказані речі ОСОБА_13 , що вони і зробили.

Після цього, орієнтовно о 12.15 год. ОСОБА_8 , ігноруючи загальноприйняті нормі моралі, помістив фактично непритомного ОСОБА_13 до багажного відділення автомобіля останнього марки LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_3 , яким раніше заволодів ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_30 та віддав усний наказ військовослужбовцю ОСОБА_29 сісти за кермо указаного автомобіля та разом із ОСОБА_31 здійснити рух за автомобілем марки «Geely МК Cross» чорного кольору, що останні і зробили.

У подальшому, цієї ж години, перебуваючи на території табору військової частини НОМЕР_12 ( АДРЕСА_3 ) ОСОБА_8 , отримав у власне розпорядження речі ОСОБА_13 , які за його наказом були поміщені до автомобілю марки «Geely МК Cross» чорного кольору, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 (LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_3 ), мобільний телефон моделі «Nokia 112» чорного кольору, іmеі: НОМЕР_15 та іmеі: НОМЕР_16 , мобільний телефон моделі «Nokia 5250» чорного кольору, іmеі: НОМЕР_17 , мисливський карабін «Форт 202» 7,62 калібру 2011 року випуску серії НОМЕР_5 та набої до нього у кількості не менше 60 штук, дозвіл на зберігання та носіння указаної зброї серії НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13 , паспорт громадянина України, для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 на це ж ім`я, атестат про закінчення Містківської школи серії НОМЕР_9 , диплом «спеціаліста» Луганського національного аграрного університету за спеціальністю «менеджмент організацій» серії НОМЕР_10 з додатком № 02ВО № 424423, диплом про перепідготовку у Луганському національному аграрному університеті після дипломної освіти по спеціальності «менеджмент організацій» серії ДСК № 0931295, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , карту України адміністративного розподілу, отримавши таким чином можливість вчиняти із зазначеними предметами та документами будь-які дії на власний розсуд, тобто розпоряджатися ними особисто, чим вчинив, кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 262 та ч.3 ст.357 КК України.

На шляху руху від місця дислокації табору військової частини НОМЕР_12 , ( АДРЕСА_3 ) у напрямку до м. Старобільська Луганської області, близько 12.55 год. ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , виявивши у багажному відділенні автомобіля тіло ОСОБА_13 , без ознак життя, повідомили про це ОСОБА_8 , який особисто переконавшись в смерті ОСОБА_13 , отримавши вказівку від невстановленої на даний час слідством особи, маючи умисел на приховування тяжкого злочину вчиненого військовослужбовцями ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , надав усний наказ солдатам ОСОБА_28 та ОСОБА_29 слідувати за ним на автомобілі LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_18 з трупом ОСОБА_13 у багажному відділенні автомобіля.

ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , виконуючи наказ ОСОБА_8 , не будучи обізнаними в його злочинних намірах, поїхали за автомобілем «Geely МК Cross» чорного кольору, яким керував ОСОБА_8 .

Знаходячись біля перехрестя автошляху «Старобільськ-Біловодськ» у напрямку до смт. Біловодськ Луганської області, на повороті до с. Оріхове Старобільського району Луганської області, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на приховування скоєного тяжкого злочину, усвідомлюючи фактичні обставини його вчинення, надав злочинний наказ солдатам ОСОБА_28 та ОСОБА_29 викопати у найближчій лісосмузі яму та захоронити тіло ОСОБА_13

ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , усвідомивши неправомірність дій командира ОСОБА_8 , проте побоюючись за своє життя, виконали злочинний наказ останнього, не повідомивши у подальшому про зазначену подію та факт приховування тяжкого злочину, що призвів до смерті незаконно позбавленого волі ОСОБА_13 , ні правоохоронні органи, ні безпосередньо військовому керівництву.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 396 КК України.

В подальшому, цього ж дня близько 16.00 год., ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що транспортний засіб LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_18 належить потерпілому ОСОБА_13 , та останній не надавав дозволу на керування вказаним транспортним засобом, віддав усний наказ військовослужбовцю ОСОБА_29 сісти за кермо указаного автомобіля та разом із ОСОБА_28 здійснити рух за автомобілем марки «Geely МК Cross» чорного кольору (без д.н.з), що останні зробили.

ОСОБА_32 та ОСОБА_29 , усвідомивши неправомірність дій командира ОСОБА_8 проте побоюючись за своє життя, виконали злочинний наказ останнього та прослідували в напрямку с. Оріхове Старобільського району Луганської області.

Цього ж дня, близько 16.00 год. ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , зупинившись біля водонапірної башти, що в с. Оріхове Старобільського району Луганської області, на відстані 1,2 км. від місця захоронення трупа ОСОБА_13 , виконали незаконну вказівку ОСОБА_8 про необхідність залишення транспортного засобу LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_3 та направились пішки в напрямку розташування сектору «А» в с. Оріхове Старобільського району Луганської області.

Після цього, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_15 та інші військовослужбовці вилучили транспортний засіб LADA 212140 д.н.з. НОМЕР_3 у ОСОБА_13 , який є його законним власником всупереч волі останнього, заздалегідь не обіцяно отримав зазначений автомобіль після цього зберігав у невстановленому під час досудового розслідуванні місці та збув невстановленим під час досудового розслідування особам.

07.09.2016 року в лісосмузі, розташованій на відстані 26,5 метрів від автодороги «Біловодськ- Старобільськ» Старобільського району, на відстані 89,9 метрів від повороту на с. Оріхове Старобільського району Луганської області виявлено труп ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1832-с/16/435-КЕ/16 від 15-16.09.2016 причиною смерті ОСОБА_13 стала закрита тупа травма тулуба з переломом 7-го лівого ребра та пошкодженням внутрішнього органу (органів), що супроводжувалася масивною внутрішньою кровотечею. Отже, між вказаною травмою і смертю ОСОБА_13 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до висновку експерта від 22.04.2016 №19/113/9/16е середня ринкова ціна автомобілю LADA 212140. 2012 року станом на час скоєння кримінального правопорушення складала 103094.04 (сто три тисячі дев`яносто чотири) грн. 04 коп.

Відповідно до довідки ООО «Кречет-2» вартість мисливського карабіну «Форт 202» калібру 7.62 складає 13000 грн.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №19/113/9-4/100 е від 12.04.2017, ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «Nokia 112» чорного кольору, іmеі НОМЕР_15 та іmеі НОМЕР_16 , станом на 29 червня 2014 року, з урахуванням вільного ціноутворення на території України, може складати 601,20 грн.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №19/113/9-4/100е від 12.04.2017, ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «Nokia 5250» чорного кольору, іmеі НОМЕР_17 . станом на 29 червня 2014 року, з урахуванням вільного ціноутворення на території України, може складати 601,20 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Європа АРМ Спорт» від 14.04.2017 вартість мисливського патрону калібру 7,62x39 мм в середньому склала 10,00 грн. за одиницю.

ОСОБА_8 в порядку ч.1 ст. 278. ч.1 ст. 111, ч.1, 2 ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчинені ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 396, ст. 198. ч.3 ст.357 КК України.

Також в ухвалі слідчого судді зазначено, що у судовому засіданні, за час розгляду клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою, встановлені ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового слідства та/або суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні не зменшились та існують до теперішнього часу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вона просить ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області від 21.08.2017 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисту поруку Народних депутатів України. Вважає, що ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якою було повністю задоволено клопотання сторони обвинувачення є незаконною, необґрунтованою, безпідставною, прийнятою із грубим порушенням права на захист, а відтак такою, що підлягає скасуванню як незаконна. Вказує,що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409,410 КПК України через неповноту судового розгляду. На її думку, слідчий суддя не врахував та не оцінив обставини, які були викладені у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу, клопотання слідчого є необґрунтованим, наведені ним обставини не підтверджуються доказами в порядку ч.5 ст.132 КПК України та ст.184 КПК України,Заява Народних депутатів України щодо особистої поруки не прийнята до уваги. Слідчий суддя не врахував наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: наявність у ОСОБА_8 малолітньої дитини, постійного місця проживання, постійного місця роботи,несудимості підозрюваного, наявності у нього статусу учасника бойових дій, державної нагороди Ордена Богдана Хмельницького 3 ступеню, бездоганної репутації підозрюваного, а також хвороби гепатитом типу В.

Зазначає, що висновки вказані в ухвалі суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Вказує,що слідчий у клопотанні та слідчий суддя у своєму рішенні незаконно перекручують зміст статті 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», зазначаючи, що ОСОБА_8 був зобов`язаний доставити затриману особу до правоохоронного органу, проте, відповідно до офіційного тексту зазначеного закону це був не обов`язок, а лише право службових осіб. Тобто, слідчий та прокурори ввели суд в оману, перекрутивши офіційний текст закону, а слідчий суддя не перевірив це та поклав в основу свого рішення, а саме на підставі цієї норми прийшов до висновку про те, що ОСОБА_33 щось порушив.

На її думку, в ухвалі слідчого судді не має жодного обґрунтування можливості ОСОБА_8 впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також можливості переховуватися від органів слідства,знищення, наміри сховати або спотворити будь - які з речей чи документів,що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Вважає,що слідчий суддя безпідставно, бездоказово, цинічно послався на те,що що підозрюваний ОСОБА_8 , який не здійснив жодних насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_13 , нібито «може вчинити злочин проти життя та здоров`я щодо потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_34 , який являється батьком загиблого ОСОБА_13 ».

Ні в клопотанні слідчого, ні в оскаржуваній ухвалі не вказано інших обставин чи ризиків, які мали на меті запобігти вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (що неможливо у даний час), в яких ОСОБА_8 безпідставно підозрюється.

Посилається на те, що слідчий суддя не взяв до уваги практику ЄСПЛ, вказані приписі у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України». На її думку, визначений слідчим суддею розмір застави у сумі один мільйон шістсот гривень є непомірним для підозрюваного, незаконним та несправедливим, та порушують норми процесуального права, а саме ч.6 ст.22, п.2 ч.5 ст.182 , ст..2,15 КПК України.

На думку захисника, ухвала слідчого судді була винесена із порушенням норм чинного процесуального права,а тому вона підлягає скасуванню як незаконна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_9 яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та частково змінила свої вимоги, пояснивши,що вона просить скасувати ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 21.08.2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нове рішення, яким змінити або обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі або на особисте зобов`язання, або домашній арешт , або на особисте поруку поручителів ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які проходять військову службу в оперативно-тактичному угрупованні « Луганськ», та надала письмові зобов`язання цих поручителів, заслухавши пояснення цих поручителів,які заслуговують на довіру,пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу свого захисника, заперечував проти розміру застави, визначеного йому Старобільським районним судом Луганської області від 01.07.2017 року, пояснення прокурорів,які заперечували проти апеляційних доводів захисника та зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 на особисту поруку військовослужбовцям,оскільки вони не зможуть забезпечити належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків під час досудового розслідування в силу своїх посадових обов`язків, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, яки були досліджені слідчим суддею, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з положеннями ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді апеляційний суд має право:

1)залишити ухвалу без змін;

2)скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та інше.

Із досліджених апеляційним судом матеріалів встановлено, що клопотання слідчого було задоволено. Підозрюваному продовжено запобіжній захід у вигляді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування, а саме до 26.09.2017 року.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000488 від 01.07.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 262, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 396 КК України.

26.06.2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 396, ст. 198, ч. 3 ст. 357 КК України.

01.07.2017 року ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

01.08.2017 року ухвалою Апеляційного суду Луганської області ухвалу слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 01.07.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишено без змін.

16.08.2017 року ОСОБА_8 змінено раніше повідомлену підозру.

Підставою для звернення слідчого з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 є наявність обґрунтованої підозри та те, що 16.08.2017 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні був продовжений військовим прокурором до трьох місяців, тобто до 26.09.2017 року.

Перевіряючи доводи зміненої апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 262, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 396 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , слідчий суддя правильно послався на вимоги ст.199 КПК України,п.п.3.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини ,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя послався на те, що ст.5 Конвенції втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу, і тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення,діє презумпція на користь звільнення особи, що обов`язок доведення обставин,що свідчать на користь утримання під вартою,завжди несе сторона обвинувачення. Будь - які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення,залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

Виходячи з цього, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що на даному етапі провадження не можна вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті,зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо підозрюваного обмежувальних заходів.

Крім того, слідчий суддя послався на практику ЄСПЛ, у тому числі на рішення ЄСПЛ у справі « Харченко проти України» від 10.01.2011 року,а також на правову позицію ЄСПЛ про те,що коли вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми,щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми,щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що захисник підозрюваного ОСОБА_8 безпідставно послалася на те, що слідчий суддя не взяв до уваги практику ЄСПЛ при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Апеляційний суд також позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті докази органом досудового розслідування, робити висновки про допустимість доказів чи їх недопустимість, тільки може зробити висновок про: обґрунтованість підозри, яка, на думку, слідчого судді обґрунтована наданими до судового засідання матеріалами, доданими до клопотання, такими як: протоколом огляду місця події від 07.09.2016, висновком судово-медичної експертизи трупа № 1832-с/16/435-КЕ/16 від 15-16.09.2016, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2016 та від 24.01.2017 року, протоколом допитів ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_15 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, достатніми на даному етапі розслідування для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком слідчого судді.

Відповідно до ч.2ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінуємих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 262, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 396 КК України, пославшись на те, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та існують до теперішнього часу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя навів переконливі мотиви, з яких він дійшов висновку щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_8 , крім того враховував не тільки матеріали кримінального провадження,а також процесуальну поведінку підозрюваного, дані про його особу, стан здоров`я, сімейний стан.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував всі обставини по справі, та встановив, що у даному кримінальному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості, а тому продовження обвинуваченому строків тримання під вартою є виправданим.

Крім того, слідчий суддя врахував повідомлення начальника управлянні карного розшуку Головного управління Національної поліції у Луганської області, полковника поліції ОСОБА_39 про те,що фігуранти указаного кримінального провадження , у тому числі ОСОБА_8 мають намір уникнути явку до органу досудового розслідування та вирішують питання про виїзд за межі України.

Слідчий суддя звернув увагу на те, що ОСОБА_8 , являючись військовослужбовцем старшого офіцерського складу, будучи начальником за військовим званням для свідка солдата ОСОБА_29 може здійснювати на нього тиск,шляхом створення штучних перешкод при проходженні ним військової служби. Також слідчий суддя прийняв до уваги інформацію про те,що у період з червня по серпень 2014 року підполковник ОСОБА_8 з метою уникнути покарання та з метою не бути викритим у вчиненні кримінальних правопорушень, чинив моральний тиск на співслужбовця ОСОБА_16 , створював йому штучні перешкоди у проходженні військової служби та схиляв ОСОБА_16 до здійснення протиправних дій, а саме до перепоховання тіла ОСОБА_13 .

Слідчий суддя врахував також,що ОСОБА_8 співпрацювати з органом досудового розслідування для забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування не бажає, на вимогу слідчого, прокурора не з`являється, на даний час допитані не всі свідки, не має висновків призначених балістичної експертизи та експертизи холодної зброї. Матеріали досудового розслідування складаються з 14 томів кримінального провадження, що складатиме тривалий час для його ознайомлення підозрюваними. У підозрюваного ОСОБА_8 відсутнє постійне місця проживання за місцем проведення досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, слідчим суддею при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не були порушенні норми кримінального процесуального права та право на захист підозрюваного.

Твердження захисника про те, що слідчий суддя безпідставно, бездоказово, цинічно послався на те,що що підозрюваний ОСОБА_8 , який не здійснив жодних насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_13 , нібито «може вчинити злочин проти життя та здоров`я щодо потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_34 , який являється батьком загиблого ОСОБА_13 » є надуманими, оскільки в мотивувальної частині даної ухвалі слідчого судді цього не має.

Колегія суддів також вважає безпідставними твердження захисника ОСОБА_9 про те,що слідчий суддя не прийняв до уваги заяву Народних депутатів України щодо особистої поруки ОСОБА_8 . З ухвали слідчого судді вбачається, що слідчий суддя був позбавлений можливості переконатися у добровільному волевиявленні Народних депутатів України щодо взяття на особисту поруку ОСОБА_8 та подальшого виконання ними обов`язків поручителів у зв`язку з їх неявкою до суду.

Колегія суддів також не погоджується з доводами захисника о можливості передати ОСОБА_8 на особисту поруку військовослужбовцям ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , оскільки вони є військовослужбовцями оперативно-тактичного угруповання, які не мають постійного місця перебування та пов`язані із виконанням своїх особливо важливих зобов`язань на цей період,що можливо буде перешкоджати ним виконувати свої обов`язки поручителів належним чином.

Колегія суддів вважає заперечення прокурорів з цього приводу обґрунтованими.

Слідчий суддя, на думку колегії суддів, достатньо мотивовано та обґрунтовано залишив розмір застави, визначений ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 01.07.2017 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 без змін.

Колегія суддів не може погодитися з запереченнями підозрюваного ОСОБА_43 про те,що у нього не має спільного сумісного майна з дружиною, все майно є безпосередньою власністю його дружини, оскільки вони не підтверджені документально.

Слідчий суддя вірно врахував майновий сімейний стан підозрюваного ОСОБА_8 .

Що стосується твердження захисника ОСОБА_9 про те,що слідчий суддя у своєму рішенні незаконно перекрутив зміст статті 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», зазначаючи, що ОСОБА_8 був зобов`язаний доставити затриману особу до правоохоронного органу, проте, відповідно до офіційного тексту зазначеного закону це був не обов`язок, а лише право службових осіб, а слідчий суддя не перевірив це ,та поклав в основу свого рішення, а саме на підставі цієї норми прийшов до висновку про те, що ОСОБА_33 щось порушив, то воно, на думку колегії суддів, також є надуманим та безпідставним. Посилання на ст.15 Закону України « Про боротьбу з тероризмом» міститься у клопотанні слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 ,зміст якого був викладений в ухвалі слідчого судді відповідно до вимог ст.372 КПК України.

Слідчий суддя вірно зазначив,що на даному етапі провадження розгляду клопотання про застосування або продовження запобіжного заходу, він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на особисту поруку народних депутатів України в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства стосовно ОСОБА_8 , будь чого явно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, зазначивши,що обставини, на які послався слідчий у клопотанні, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою впливають на складність провадження і тим самим роблять неможливим його завершення в оптимальні строки. Відсутність висновків експертних установ може вплинути на якість, повноту і об`єктивність досудового розслідування даного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Апеляційний суд знаходить достатньо обґрунтованим висновок слідчого судді стосовно доведеності наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування, впливу на свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та що, тримання ОСОБА_8 під вартою є єдиними, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання старшого слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Зазначені в зміненої апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 доводи, та підстави, з яких вона просить скасувати ухвалу слідчого судді, та ухвалити нове рішення, яким змінити або обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки, або на іншій більш м`якій запобіжний захід не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами зміненої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 і вважає ухвалу слідчого судді такою, що не підлягає скасуванню, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області від 21.08.2017 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до закінчення досудового розслідування, а саме до 26.09.2017 року, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Змінену апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3