Провадження № 1-кп/522/147/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000029 від 26.01.2016 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Димитрове Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, з повною вищою освітою, не одружений, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив службу за контрактом на посаді командира групи водолазного спеціаліста команди спеціальних операцій, у військовому званні «молодший лейтенант»,

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 404 КК України,-
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив опір начальнику, а також іншій особі, яка виконує покладені на неї обов`язки з військової служби, та примушування їх до порушення цих обов`язків, вчинене групою осіб, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, за наступних обставин.
Так, відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
24.01.2016 року приблизно о 05 год., ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та обіймаючи посаду командира групи водолазного спеціаліста команди спеціальних операцій, у військовому званні «молодший лейтенант» військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, знаходячись в салоні транспортного засобу «Mitsubishi Padgero» номерний знак НОМЕР_2 поблизу воріт контрольно-пропускного пункту №3 (далі КПП-3) військового містечка № НОМЕР_3 (Практична гавань АДРЕСА_1 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з військовослужбовцями цієї ж військової частини, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, порушуючи встановлений порядок несення військової служби та порядок підлеглості, передбачений ст.ст. 298-307 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вчинив опір черговому КПП-3 старшому матросу ОСОБА_6 , помічникам чергового КПП-3 старшому матросу ОСОБА_7 , матросу ОСОБА_8 , черговому військової частини НОМЕР_4 капітану ОСОБА_9 шляхом не надання для огляду та перевірки документи, що посвідчують його особу, на транспортний засіб «Mitsubishi Padgero» номерний знак НОМЕР_2 , самовільного проникнення на територію військової частини НОМЕР_4 , не підкорення законній відмові старшого матроса ОСОБА_7 у здійсненні пропуску і в подальшому, шляхом здійснення фізичного та психологічного тиску, примушував старшого матроса ОСОБА_6 , старшого матроса ОСОБА_7 , матроса ОСОБА_8 , які несли військову службу у складі добового наряду на КПП-3 та чергового військової частини НОМЕР_4 капітана ОСОБА_9 порушити свої прямі обов`язки та здійснити пропуск осіб і транспортного засобу на територію військового містечка № НОМЕР_3 (Практична гавань АДРЕСА_1 ) без проведення необхідних перевірочних дій.
Під час судового розгляду 13 січня 2017 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості має положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 404 КК України, як опір начальнику, а також іншій особі, яка виконує покладені на неї обов`язки з військової служби, та примушування їх до порушення цих обов`язків, вчинене групою осіб, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, ОСОБА_4 зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами у викритті та виявленні інших кримінальних правопорушень.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 виключно позитивну характеристику за місцем служби, наявність державних нагород за участь в бойових діях, орден "Богдана Хмельницького 3 ступеня", статусу учасника бойових дій, наявності на утриманні малолітньої дитини 2007 року народження,та те, що ОСОБА_4 звільнений із Збройних Сил України в запас, а також наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття та активне сприяння у розкритті вчиненого ним злочину та інших злочинів, вчинених 24.01.2016 на КПП-3 військового містечка №10 (Практична гавань АДРЕСА_1 ) військової частини НОМЕР_4 , пов`язаних вчиненням опору військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 начальникові, а також іншим особам, які виконували покладені на них обов`язки з військової служби, та примушування їх до порушення цих обов`язків, сторони з урахуванням особи винного узгодили призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 3 ст. 404 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 57 КК України замість позбавлення волі строком на 1 (один) рік призначити ОСОБА_4 покарання у виді виправних робіт на той самий строк з відрахуванням у дохід держави 10 (десять) відсотків із суми його грошового забезпечення.
Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просить її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання на підставі ст. 69 КК України, у вигляді службового обмеження для військовослужбовців. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.
Захисник підтвердив добровільність укладення угоди, умови угоди є відповідними вчиненому кримінальному правопорушенню та є підстави вважати що обвинувачений зможе виконати покладені на нього зобов`язання.
Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали обвинувального акту з угодою про визнання винуватості, приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 404 КК України, оскільки він вчинив опір начальнику, а також іншій особі, яка виконує покладені на неї обов`язки з військової служби, та примушування їх до порушення цих обов`язків, вчинене групою осіб, в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
Внаслідок вчинення злочину шкоду завдано суспільним інтересам. Потерпілого в названому кримінальному провадженні немає.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим. Суд також бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
На підставі вище викладеного, суд вважає, що необхідно затвердити дану угоду про визнання винуватості, та призначити покарання, відповідно до угоди у виді виправних робіт.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі ст. 69 КК України, керуючись ст.ст. 314, 370, 374-375, 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити угоду, укладену 13.01.2017 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 404 КК України.
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 3 ст. 404 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 3 сст. 404 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік з відрахуванням у дохід держави 10 (десять) відсотків із суми заробітку.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.
Копію вироку негайно після оголошення вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

13.01.2017