Провадження № 1-кп/761/637/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 015 43 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської обл., громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 10.11.2011 вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області, за ч. 3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 03.09.2015 по відбуттю терміну покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва з 29.04.2016 року перебуває на розгляді справа по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яка не знаходить свого вирішення з різних об`єктивних причин, у тому числі й у зв`язку з неявкою свідків сторони обвинувачення у судове засідання.

Судом, з метою судового контролю за строком тримання під вартою, поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор уважав необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , вказуючи на те, що ризики неналежної процесуальної поведінки не зменшились, обвинувачений може продовжити вчиняти злочини, здійснювати тиск на свідків, ухилитись від суду.

Сторона захисту вважали, що на даний час відсутні ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з чим просили змінити запобіжний захід на інший, більш м`який, вказуючи на те, що обвинувачений має позитивні характеристики, до затримання працював, в нього є постійне місце проживання.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст..331 КПК України на суд покладено обов`язок незалежно від наявності клопотань розглядати питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження обвинувального акту.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 з 06.02.2016 року утримується під вартою, ризиками, що стали підставою для застосування найбільш суворішого запобіжного заходу визначені слідчими суддями: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення ухилення від слідства та суду.

Зазначені ризики були підставою для продовження дії даного виду запобіжного заходу, окрім того, судом приймалось до уваги, що ОСОБА_5 перебуває у розшуку у зв`язку з кримінальним провадженням відносно нього за ст. 186 ч.2 КК України.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.

А тому, з огляду на те, що сторона обвинувачення тривалий період не може забезпечити явку свідків у судове засідання, відносно ОСОБА_5 постановлено виправдувальний вирок по кримінальному провадженню за ч.2 ст.186 КК України у відповідності до відомостей про яке він раніше рахувався як особа, що перебуває у розшуку, а відтак суд вважає, що подальше перебування підсудного під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого під вартою, особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання з 22 години до 06 години.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 331 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 ;

з 22 години до 06 години .

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення.

Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1