Номер провадження: 11-сс/785/1023/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22 червня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001800 від 20 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22 червня 2017 року задоволено клопотання слідчого та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання з 20:00 до 06:00 години ранку наступної доби та покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ризики, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, необґрунтовані та не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, про відсутність ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, працює, проживає разом зі своєю родиною та цивільною дружиною у квартирі, що винаймає. Крім того, ОСОБА_8 категорично не погоджується з попередньою кваліфікацією його протиправних дій за ч.4 ст.296 КПК України, про що неодноразово зазначав у процесуальних документах.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а саме у вчиненні протиправних хуліганських дій, в результаті яких громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколом огляду місця події від 20 червня 2017 року, протоколами допиту свідків та потерпілих, які описали обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, протоколами впізнання ОСОБА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження.

На даній стадії досудового розслідування апеляційний суд вважає вказані докази достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

При цьому, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності та допустимості буде здійснена за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

Версія підозрюваного ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв жодних хуліганських дій, а вступив в бійку з невідомими особами захищаючи свого друга, якого почали безпідставно бити на теперішній час спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 вироком Приморського районного суду м.Одеси від 14 лютого 2017 року був засуджений за ч.4 ст.296 та ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Пленум Верховного Суду в абзаці 4 п.10 постанови від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання "зазначив, що «…у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим».

В даному випадку, якщо під час судового розгляду винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину буде доведена, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки повторне звільнення його від відбування покарання є неможливим з огляду на практику Верховного Суду України.

Ризик переховування від правоохоронних органів підтверджується і тим, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, а саме він не має постійного місця проживання в м.Одесі, не одружений, не має дітей, або інших осіб, що знаходяться на його утриманні.

Також обґрунтованим є ризик, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки вже маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, він належних висновків для себе не зробив, і через нетривалий час після звільнення від відбування покарання, вчинив новий злочин, який викликав в суспільстві значний резонанс.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_8 та був вчинений групою осіб з особливою зухвалістю свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, на які слідчий посилається у своєму клопотанні та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України був вчинений із застосуванням фізичного насилля до потерпілих, в результаті чого більшість з них отримала тілесні ушкодження, тяжкість яких на даний час встановлюється органом досудового розслідування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого та рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001800 до ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4