У Х В А Л А

Іменем України

справа № 373/161/16-к провадження 1-в/610/643/2016

м. Балаклія 22.12.2016 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

представника СЛК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Покровської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зима Іркутської області, раніше судимого 7-м разів,
засудженого
23.03.2016р. Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (24.12.2015р. Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК) до 3р. 5міс. позбавлення волі,
кінець строку відбування покарання 26.02.2019р., не відбута частина покарання становить 02р. 02міс. 04дн., -
в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що за висновком спеціальної лікарської комісії (далі - СЛК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Представник СЛК і прокурор подання підтримали з наведених в ньому підстав.

Адміністрація ПВК (№ 17) і засуджений просили розглянути подання за їхньої відсутності.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:
1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Дійсно, зазначена у висновку СЛК від 29 листопада 2016 року хвороба засудженого на ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія відноситься до тяжких хвороб, передбачених Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.п. 2.1. Порядку).

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, що має істотне значення для вирішення подання.

Таких доказів представник СЛК та прокурор не надали і в судовому засіданні.

Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже 8-й раз, всі рази реально відбував покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання. Перший раз він звільнився від покарання за амністією, інші рази лише за відбуванням покарання, не отримавши право на умовно-дострокове звільнення, що підтверджує зроблений висновок про його особу.

Під час відбування цього покарання, до погіршення стану здоров`я, засуджений не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу, що є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України. За поясненнями представника СЛК він міг це робити практично до недавнього часу.

Хоча відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

За час відбування покарання засуджений заохочень і стягнень не має.

За висновком характеристики, відбування покарання засудженим є недоцільним через неможливість його виправлення із застосуванням заходів виправного-трудового впливу.

Однак, згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Тому, відповідно до закону, засоби виправлення засуджених суспільно корисною працею не обмежуються, як то вказано в характеристиці.

До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Під час відбування покарання він позитивно, ініціативно себе жодного разу не проявив. Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ці факти на переконання суду не свідчать про бажання засудженого навіть стати на шлях виправлення і перевиховання, не те що дійти до висновку, що він став на цей шлях.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

Цей діагноз засудженому був встановлений ще 10 лютого 2014 року, після чого він вчинив ще декілька злочинів.

Суду не надано доказів про реальні наміри засудженого безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, засуджений є рецидивістом в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України.

Також суду не надано доказів можливості надання засудженому ефективного лікування якісно кращого рівня у разі його звільнення.

Невідбута частина покарання є значною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання Покровської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1