Справа № 356/2026/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/151/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 14.02.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео - конференції з Березанською виправною колонією №95 матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України,
звільнено умовно-достроково від невідбутої частини покарання у виді 2 років 2 місяців 23 днів позбавлення волі за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19 рудня 2017 року задоволено спільне клопотання начальника БВК № 95 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури продав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у застосуванні до засудженого ОСОБА_8 пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
Прокурор зазначає, що станом на 12.11.2016 засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 строку покарання. Однак, під час судового розгляду прокурором долучалось до матеріалів судового провадження вказівка за підписом заступника прокурора області про скасування рішення комісії установи про направлення матеріалів щодо засудженого до суду для розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до цієї вказівки встановлено, що мають місце випадки безпідставного застосування адміністрацією колонії до засуджених заохочень за сумлінне ставлення до праці, що у подальшому впливає на об`єктивність прийняття комісією установи рішень щодо наявності підстав для застосування ст. 81 КК України.
Прокурор зазначає, що адміністрацією колонії засуджені заохочувались за сумлінну поведінку та ставлення до праці в той час, коли останні фактично не працювали та заробітна плата їм не нараховувалась.
Так, ОСОБА_8 за зразкову поведінку та ставлення до праці надано 3 заохочення, та 1 за проведення ремонтних робіт на відділенні установи. Однак, перевіркою рознарядок на виведення засуджених на роботу на підприємство установи, нарядів виконаних робіт, табелів обліку робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати установлено, що засуджений ОСОБА_8 упродовж строку відбування покарання та по даний час в колонії фактично не працював та заробітну плату взагалі не отримував, а сам факт працевлаштування засудженого днювальним на відділенні не свідчить про сумлінну поведінку і ставлення до праці
Крім того, адміністрацією установи залишено поза увагою вимоги ч. 5 ст. 118 КВК України, згідно якої засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово побутових умов або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.
Також, на думку прокурора, комісією не взято до уваги характеризуючи дані засудженого, те, що він раніше судимий та за період відбування покарання в установі фактично не працював. Відповідно до характеристики від 27.08.2015 та від 12.09.2015останній навіть не став на шлях виправлення для застосування до нього ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України відповідно. Та незважаючи на це, вже у листопаді 2016 року, згідно рішення комісії, засуджений повністю довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку засудженого, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З огляду на роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Крім того, розглядаючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засуджених, суди повинні враховувати поведінку засудженого під час всього строку відбування покарання, а також приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції даних вимог дотримався не в повній мірі, оскільки поза увагою залишилося, те, що засуджений ОСОБА_8 не надав суду конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Крім того, сам факт його працевлаштування та характеристика особи, яка видана напередодні порушення питання про умовно-дострокове звільнення, не свідчить про сумлінне ставлення останнього до праці, а навпаки вказує лише про його прагнення умовно-достроково звільнитись.
Враховуючи матеріали клопотання, тяжкість та обставини вчиненого злочину, за яке особа відбуває покарання, положення ст. 81 КК України, застосування яких є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про достатність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційною інстанцією, якою в задоволенні клопотання начальника БВК №95 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання ОСОБА_8 - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника БВК №95 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому про умовно дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Головуючий: (підпис)
(підпис)
Судді: (підпис)