Справа № 175/3654/16-к
Провадження № 1-кп/175/163/16
Вирок

Іменем України

11 травня 2017 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001938 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.08.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1, 75, 104, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 19.11.2010 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.3, 70 ч.4, 75, 104, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 03.08.2012 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільненого 11.03.2016 року з Первомайської ВК № 117 Харківської області за ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.02.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за умисні корисні злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період строку погашення судимостей вчинив аналогічний злочин при наступних обставинах.

Так, 29 липня 2016 року близько 21.00 години він прибув на територію дитячого табору «Зоряний», розташованого по вулиці Орлівській, буд. № 1 «Б» у смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, де в цей момент у нього раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилося у спальному приміщенні дитячого табору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, того ж дня в період часу з 21.00 години до 22.15 години, більш точний час органом досудового розслідування невстановлений, ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що у спальних приміщеннях будівлі дитячого табору нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, двома руками зірвав москітну сітку з вікна, через яке проник всередину приміщення дитячого табору, звідки з трьох спальних кімнат умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, що знаходилося у користуванні дітей, які відпочивали у дитячому таборі, а саме:

- мобільний телефон «NOKIA Corporation 7230» слайдер чорного кольору вартістю 500 грн., приналежний потерпілій ОСОБА_7 ,

- мобільний телефон «Lenovo A6010» білого кольору вартістю 2600 грн., приналежний потерпілому ОСОБА_8 ,

- мобільний телефон «LG (BL-44JN) E400» білого кольору вартістю 550 грн., приналежний потерпілій ОСОБА_9 ,

- мобільний телефон «HTC PG 76110» білого кольору вартістю 700 грн., приналежний потерпілій ОСОБА_10 ,

- мобільний телефон «SAMSUNG GT-E 1200» чорного кольору вартістю 300 грн., зарядний пристрій чорного кольору з надписом «Весніної Ксенії» моделі «ЕТА3531ЕВЕ» вартістю 48 грн. і цільний чохол для телефону чорного кольору з надписом «EURO 2012» вартістю 74,80 грн., приналежні потерпілій ОСОБА_11 , - мобільний телефон «SAMSUNG C 3050» слайдер рожевого кольору вартістю 500 грн., приналежний потерпілій ОСОБА_12 ,

- мобільний телефон «LG-E615» білого кольору вартістю 950 грн., приналежний потерпілій ОСОБА_13 ,

- кепку чорно-фіолетового кольору «OBEY» вартістю 134,10 грн., кепку чорно-червоного кольору «Yankees» вартістю 162 грн., кепку сіро-чорного кольору «JORDAN» вартістю 211,50 грн., кепку зелено-сірого кольору «MCKENZIE» вартістю 112,50 грн., чохол для телефону у вигляді книжки чорного кольору вартістю 96,80 грн., зарядний пристрій з довгим USB шнуром чорного кольору вартістю 48 грн. і зарядний пристрій для телефону з коротким USB шнуром модель ETAQU80EBE вартістю 48 грн., приналежні невстановленим органом досудового розслідування особам, і зник із місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 7035,70 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_6 спочатку свою провину та цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 визнав повністю, після чого змінив свою позицію та пояснив, що влітку 2016 року він разом із ОСОБА_14 відпочивав на пляжі у смт. Обухівка, де ввечері до них приєднався ОСОБА_15 , який запропонував йому піти до дитячого табору «Сонячний», оскільки звідти лунала музика. На території табору вони сиділи на лавочці та слухали музику. Потім він повернувся на пляж до ОСОБА_16 , а ОСОБА_17 пішов до магазину. На пляжі звернув увагу на те, що на покривалі лежали мобільні телефони, зарядні пристрої та кепки, походження яких йому невідоме. Потім він і ОСОБА_18 подзвонили знайомому ОСОБА_19 , з яким домовилися поїхати у ломбард на ж/м Комунар у м. Дніпрі з метою здати вказані телефони. На таксі вони разом із ОСОБА_20 поїхали до ломбарду, де його та ОСОБА_16 затримали працівники поліції, ОСОБА_21 після перевірки кишень відпустили, а ОСОБА_19 утік. Показання, які він давав на досудовому слідстві є неправдивими, оскільки працівники поліції застосовували до нього фізичну силу. Крім того, в суді він спочатку визнавав свою вину тому, що розраховував на покарання, не пов`язане з позбавленням волі, так як всі мобільні телефони, окрім одного, повернуті потерпілим.

Провина обвинуваченого у вчиненні зазначеного судом діяння підтверджується наступними доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що наприкінці липня 2016 року йому стало відомо про крадіжку мобільного телефону «Lenovo A6010» його доньки, яка на той час відпочивала у дитячому таборі в смт. Обухівка. Просив стягнути з обвинуваченого на його користь 3000 грн., оскільки викрадене не повернули, а на даний час аналогічний телефон у магазині коштує саме таку суму.
Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні у присутності законного представника та педагога повідомив, що влітку 2016 року приблизно о 19.00 годині він пішов купатися на р. Оріль у смт. Обухівка, де зустрів раніше знайомих ОСОБА_5 і ОСОБА_16 , з якими почав спілкуватися. У подальшому він із ОСОБА_22 пішов їсти аличу, а ОСОБА_18 лишився на пляжі спати. Почувши звуки музики з лісу, обвинувачений запитав про те, звідки вона лунає, на що він відповів, що з табору «Зоряний». Після цього вони пішли до табору, на території якого присіли на лавочку. Потім ОСОБА_6 відлучився приблизно на 5-7 хвилин, а коли повернувся, то вони знову пішли на пляж. По дорозі до пляжу він пішов до магазину, а ОСОБА_6 в сторону пляжу. Коли він повернувся з магазину на пляж, то звернув увагу на те, що на покривалі лежало близько 5 мобільних телефонів. Оскільки ОСОБА_6 чи ОСОБА_18 йому запропонували гроші за поїздку з ними до ломбарду з метою здати вказані телефони, він погодився і на таксі поїхав до ломбарду, де їх затримали працівники поліції.
Показаннями свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні повідомив, що влітку 2016 року пізно ввечері вихователь дитячого табору «Сонячний» ОСОБА_24 повідомив йому як директору табору про те, що з трьох кімнат спального корпусу, розташованого на першому поверсі, викрали мобільні телефони, а також інші дрібні речі дітей. Оскільки вікно в одній з кімнат було відчинене, то йому стало зрозуміло, що злочинець проник у приміщення саме через нього. Цього ж дня він звернувся з відповідною заявою до поліції.
Показаннями свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні повідомив, що 30.07.2016 року він і його колега ОСОБА_26 були присутніми у якості понятих під час огляду мобільних телефонів, зарядних пристроїв і кепок, які, зі слів слідчого, викрав ОСОБА_6 із дитячого табору. Під час даної процесуальної дії обвинувачений підтверджував свою причетність до крадіжки зазначеного майна та невимушено відповідав на всі питання. Інших подробиць події не пам`ятає, оскільки минуло багато часу.
Аналогічними показаннями в суді свідка ОСОБА_26 .
Матеріалами кримінального провадження № 0001938, а саме:

- рапортом старшого інспектора-чергового Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрованим в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події під № 9021 від 29.07.2016 року, з якого убачається, що ОСОБА_23 повідомив про те, що невідома особа вчинила крадіжку майна з приміщення дитячого табору по вул. Орільській, 1 «Б» у смт. Обухівка. Суд вважає, що у цьому рапорті допущена описка щодо дати його написання 30 липня замість 29 липня (рапорт зареєстрований і на ньому зазначена резолюція 29.07.2016 року), що не впливає на його допустимість як доказу (а.п.5);

- протоколом огляду місця події від 30.07.2016 року і фото-таблицями до нього, з яких убачається, що крадіжка майна вчинена з кімнат №№ 17, 18 і 20 спального корпусу дитячого табору «Сонячний», розташованого по вул. Орільській, 1 «Б» у смт. Обухівка. Оглядом кімнати № 20 встановлено, що вікно у ній відчинене, а москітна сітка відсутня та знаходиться поряд зі стіною у пошкодженому стані (а.п.7-11);

- власноручно написаною заявою ОСОБА_22 від 30.07.2016 року, з якої убачається, що він добровільно видає працівникам поліції викрадені речі (а.п.19);

- протоколом огляду від 30.07.2016 року і фото-таблицею до нього, із яких убачається, що у цей день у присутності понятих ОСОБА_26 і ОСОБА_25 за участі обвинуваченого проведено огляд мобільних телефонів, зарядних пристроїв, чохлів і кепок, які працівникам поліції добровільно видав ОСОБА_6 (а.п.20-23);

- висновком експерта № 2075 від 30.08.2016 року, із якого убачається ринкова вартість майна станом на 29 липня 2016 року, яке було викрадене з дитячого табору «Сонячний» (а.п.105-113);

- речовими доказами - майном, яке було викрадене з дитячого табору «Сонячний» та передане на відповідальне зберігання потерпілим і в камеру схову речових доказів (а.п.66,80,88,92,102,123,124).

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Ці докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого, а тому суд дійшов висновку про те, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

За вимогами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Під час дослідження письмових доказів судом встановлено і це вбачається із копії довідки про звільнення ОСОБА_27 , що його було звільнено з виправної колонії 11 березня 2016 року по відбуттю строку покарання, а злочин по даному обвинувальному акту він вчинив 29 липня 2016 року, тобто в період строку погашення судимостей (аркуш судового провадження (далі а.с.п.) 55-57). Однак, кваліфікуюча ознака «повторність» йому не інкримінується і в обвинувальному акті не зазначена.

Під час судового розгляду прокурор не скористався правом, передбаченим ст.338 КПК України, змінити обвинувачення в частині його доповнення кваліфікуючою ознакою «повторність».

Виходячи з обмежень, встановлених ч.3 ст.337 КПК України, суд не може самостійно визначити кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ознакою повторності, оскільки це виходить за межі висунутого обвинувачення та погіршує становище обвинуваченого.

Доводи ОСОБА_5 про свою непричетність до інкримінованого злочину, суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення від покарання та відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки ці його доводи спростовуються сукупністю покладених в основу вироку доказів, які дають підстави для висновку про причетність саме ОСОБА_5 до вчинення цього злочину.

Окремої оцінки заслуговують показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , що були дані ними в ході кримінального провадження.

Так, при допиті 30.07.2016 року у якості свідка, малолітній ОСОБА_17 у присутності батьків і педагога пояснював слідчому, що 29.07.2016 року після 18.30 годині він разом із ОСОБА_22 пішли за сливами, а ОСОБА_18 залишився спати на пляжі. Коли вони дійшли до території дитячого табору, то спочатку ОСОБА_6 запропонував йому погуляти в таборі, а потім викрасти мобільні телефони, ноутбуки та інші цінні речі. Він спочатку відмовився, але згодом погодився і разом із обвинуваченим через вікно на першому поверсі проникли до приміщення, звідки викрали мобільні телефони, зарядні пристрої до них і кепки, які склали в полотенце та повернулися до ОСОБА_16 , з яким на таксі поїхали на ж/м Комунар, де у подальшому були затримані працівниками поліції (а.п.24-26).

У суді неповнолітній свідок ОСОБА_17 заперечував свою причетність до крадіжки та не повідомляв про дійсне походження мобільних телефонів, зарядних пристроїв і кепок, пояснивши, що вперше побачив їх на пляжі після повернення з магазину.

Свідок ОСОБА_18 при допиті 30.07.2016 року пояснював слідчому, що 29.07.2016 року приблизно о 22.15 годині на пляжі його розбудили ОСОБА_6 і ОСОБА_17 та повідомили про те, що вони викрали з дитячого табору «Сонячний» 7 мобільних телефонів, зарядні пристрої та кепки. Після цього з мобільного телефону ОСОБА_5 він викликав таксі, по прибуттю якого ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_19 , який пояснив таксисту адресу їх доставки. Приблизно о 23.30 годині того ж дня вони прибули на ж/м Комунар, де зустрілися з ОСОБА_19 , якому ОСОБА_17 і ОСОБА_6 передали телефон «Lenovo», з яким ОСОБА_19 пішов до ломбарду. Коли ОСОБА_19 виходив з ломбарду, до них підійшли співробітники поліції, які затримали ОСОБА_5 та його в таксі, а ОСОБА_19 і ОСОБА_17 втекли. Всі викрадені речі знаходилися в сумці у ОСОБА_5 (а.п.27-28).
Під час допиту в суді свідок ОСОБА_18 заявив про свою причетність до даного злочину та пояснив, що 29.07.2016 року саме він викрав 7 мобільних телефонів, зарядні пристрої та 5 кепок із дитячого табору «Сонячний», які знаходилися в одній із спальних кімнат.

Таким чином, у ході кримінального провадження зазначені свідки істотно змінили свої показання, заперечуючи окремі обставини, що вказують безпосередньо на обвинуваченого, при цьому ОСОБА_18 , який утримується під вартою за обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, шляхом самообмови у причетності до вчинення інкримінованого ОСОБА_28 злочину, намагається допомогти останньому уникнути кримінального покарання.

Суд зауважує, що показання ОСОБА_21 і ОСОБА_16 у суді суперечать сукупності наведених вище доказів і їх же показанням, що були дані у ході досудового розслідування, оскільки вони об`єктивно не підтверджуються і, на думку суду, є неспроможними, а тому суд не посилається на них у вироку.

Крім того, суд не посилається у вироку та не оцінює інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора, оскільки даних щодо предмету доказування вони не містять (а.с.п.124).

Посилання ОСОБА_5 на застосування до нього недозволених методів слідства з метою отримання визнавальних показів, суд залишає поза увагою, оскільки ці пояснення та показання, що були дані ним під час досудового слідства і зафіксовані у відповідних процесуальних документах (а.п.17,43), відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23, ч.4 ст.95 КПК України не мають доказового значення й суд на них не посилається у вироку.
Питання ж наявності чи відсутності в діях службових осіб кримінально караних діянь за застосування до ОСОБА_5 фізичного насильства, знаходиться поза межами об`єктивної сторони злочину, інкримінованого обвинуваченому, і підлягають вирішенню у іншому кримінальному провадженні.

При визначенні виду й міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу ОСОБА_5 , - раніше тричі притягався до кримінальної відповідальності, має три незняті та непогашені судимості, задовільно характеризується за місцем проживання, з червня 2012 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують його покарання, суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_5 , який не зробив належних висновків, на шлях виправлення не став і через незначний проміжок часу після реального відбування покарання вчинив умисний злочин, віднесений до категорії тяжких, а також думки прокурора щодо виду і міри покарання, суд вважає за необхідне призначити реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 цивільні позови не заявляли та претензій до обвинуваченого не мають.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов і просив стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 3000 грн. (а.с.п.62).
Дослідивши матеріали кримінального провадження на обґрунтування позову, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1177 ЦК України майнова шкода, завдана злочином, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як убачається з висновку експерта № 2075 від 30.08.2016 року, вартість викраденого у доньки потерпілого ОСОБА_29 мобільного телефону «Lenovo A6010» білого кольору становить 2600 грн.
Будь-яких доказів, які б спростували цей висновок, чи доказів, які б підтвердили суму завданої матеріальної шкоди, що вказана ОСОБА_30 у позові, суду не надано.
У зв`язку з викладеним і враховуючи висновок експерта № 2075, суд вважає, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_8 завдана матеріальна шкода у розмірі 2600 грн., а тому цивільний позов підлягає задоволенню у цьому розмірі.
Витрати на залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Строк покарання обчислювати по протоколу, складеному відповідно до ст.208 КПК України, тобто з 30 липня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 30 липня 2016 року по 11 травня 2017 року включно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН невідомий) на користь потерпілого ОСОБА_8 (ІПН невідомий) 2600 грн. (дві тисячі шістсот гривень) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Мобільний телефон «LG (BL-44JN) E400» білого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_9 , мобільний телефон «HTC PG 76110» білого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 , мобільний телефон «SAMSUNG GT-E 1200» чорного кольору, зарядний пристрій чорного кольору з надписом «Весніної Ксенії» моделі «ЕТА3531ЕВЕ» і цільний чохол для телефону чорного кольору з надписом « НОМЕР_1 », передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_11 , мобільний телефон «SAMSUNG C 3050» слайдер рожевого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 , мобільний телефон «LG-E615» білого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 , - після набрання вироком законної сили залишити у їх розпорядженні за належністю.

Мобільний телефон «NOKIA Corporation 7230» слайдер чорного кольору, який знаходиться на зберіганні у Дніпровському РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ОСОБА_31 від 30.07.2016 року по квитанції № 00000314, - після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Кепку чорно-фіолетового кольору «OBEY», кепку чорно-червоного кольору «Yankees», кепку сіро-чорного кольору «JORDAN», кепку зелено-сірого кольору «MCKENZIE», чохол для телефону у вигляді книжки чорного кольору, зарядний пристрій з довгим USB шнуром чорного кольору і зарядний пристрій для телефону з коротким USB шнуром модель ETAQU80EBE, які знаходяться на зберіганні у Дніпровському РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого СВ ОСОБА_31 від 30.07.2016 року по квитанції № 00000314, - після набрання вироком законної сили зберігати до встановлення їх власників.
На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1