"23" серпня 2017 р. Справа № 366/2539/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2017 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання слідчого Іванківського відділення Вишгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області про арешт майна в кримінальному провадженні №0000376 за ч. 1 ст. 343 КК України,

встановив:
у клопотанні прокурор та слідчий порушують питання про арешт транспортного засобу автомобіля «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий та прокурор, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули, що згідно ч. 1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.
Представник власника транспортного засобу ОСОБА_3 в суді проти задоволення клопотання заперечила, вважала його необґрунтованим та безпідставним, коли подія кримінального правопорушення відсутня.
Заслухавши представника, дослідивши матеріали клопотань, слідчий суддя дійшов наступного.
З матеріалів клопотання встановлено, що досудове розслідування проводиться за фактом перешкоджання невстановленою особою 11 серпня 2017 року працівникам Служби безпеки України під час виконання ними своїх службових обов`язків під час проведення обшуку на території ТОВ «ВО «Тетерів» по вул. Заводській 39 в смт. Іванків, Київської області на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року, шляхом блокування виїзду з території ТОВ «ВО «Тетерів» вантажним автомобілем ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 .
Сторона обвинувачення до суду не прибула й обставини викладені в клопотанні не довела.
Згідно ч. 1, 3 та 11 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як передбачено ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
При вирішенні клопотання, суд зазначає, що сам тільки рапорт співробітника правоохоронного органу щодо обставин вчинення злочину не може бути покладений в обґрунтування судового рішення про забезпечення заходів кримінального провадження, оскільки не є доказом одержаним в результаті слідчих дій згідно статей 84-86 КПК України.
При цьому відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 №747, рапорт належить до внутрішніх документів.
У той же час клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження обґрунтовується посиланнями на проведення слідчих дій і фактом перешкоджання у цьому.
Згідно протоколу огляду місця події від 11 серпня 2017 року виявлено автомобіль «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 , який за адресою вул. Заводській 39 в смт. Іванків, Київської області заблокував виїзд з території ТОВ «ВО «Тетерів».

Водночас до матеріалів клопотання приєднано лише тільки ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2017 року про дозвіл на проведення обшуку на вказаному підприємстві.

Разом з тим протокол про проведення обшуку, складений за його результатами із зазначенням вилученого майна, яке підлягало вивезенню з території ТОВ «ВО «Тетерів», чому чинилися перешкоди, до матеріалів клопотання не додано.

Відтак, з поданих доказів не можна дійти висновку, що автомобіль «ФОЛЬКСВАГЕН» д.н.з. НОМЕР_1 залишений з метою перешкоджання працівникам Служби безпеки України під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Сам тільки факт виявлення автомобіля на зазначеному місці підставою для накладання на нього арешту бути не може.

Таким чином обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення та підстави вважати, що мала місце подія, про яку зазначено в клопотанні достатніми доказами не підтверджено.

Не доведено перед слідчим суддею і існування ризиків, визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.
Не містять матеріали клопотання й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту.
Таким чином заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволеним бути не може.
На підставі викладеного і керуючись статтями 132, 170-175, 371-372 КПК України;
ухвалив:
в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.
Слідчий суддя