АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003919 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та постановлено стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_7 446 грн. 66 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/710/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
Суд визнав доведеним, що 10 червня 2015 року приблизно о 01 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи по пр. Георгія Гонгадзе, 20-г в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 та у нього виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_8 та своєю лівою рукою зірвав з її лівого плеча сумку «LBVYR», в якій знаходились такі речі: кофта «НЕМА XL», панама, пристрій для стрижки волосся «SCARLETT ENGLAND», косметичка, зарядний пристрій «Samsung, model ATADW10EBE», майка «NEXT UK 12», майка «МК ONE М», мобільний телефон «FLY IQ 235», в якому знаходились дві сім карти «Лайф» та карта пам`яті на 16 Гб, чохол до мобільного телефону, гаманець, в якому знаходилося 109 гривень, трудова книжка на ім`я ОСОБА_8 , карта фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_8 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , особова медична книжка на ім`я ОСОБА_8 , які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, а всього майна на загальну суму 1 858 грн. 20 коп.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та винесеним з порушенням ряду норм кримінального процесуального законодавства, просить його скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду обґрунтовується одними із таких доказів, як показання потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак потерпіла та свідки добре знайомі між собою, а свідок ОСОБА_10 , є її сином, тобто у них була можливість скоректувати між собою показання, а факт такого корегування та узгодження показаньпідтверджується протоколами допитів та протоколами додаткових допитів зазначених осіб, в яких містяться суттєві розбіжності з приводу часу вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої, при тому, що час вчинення кримінального правопорушення - 23:50підтверджується протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, який потерпіла читала та підписувала, та журналом вчинення кримінальних правопорушень.
Виникають сумніви і з приводу логічності показань потерпілої, оскільки з її показань та показань свідків вбачається, що вони затримали хлопців приблизно через 15-20 хвилин після грабежу і під час огляду у них не було виявлено телефону «Флай» та гаманця з грошима, а тому виникає питання, як ОСОБА_7 та ОСОБА_14 могли так швидко розпорядитись телефоном, і при цьому не розпорядились іншими речами.
Крім того, у Бондаря є татуювання на пальцях руки, але потерпіла про це ніде не зазначає, при цьому суд не звернув уваги на те, що злочин відносно потерпілої було скоєно лівшою, а ОСОБА_15 є правшою.

Також апелянт звертає увагу на те,що в сумці потерпілої був зарядний пристрій «Самсунг», а не було зарядного пристрою на телефон «Флай», хоча сам телефон «Флай» був.
Щодо свідка ОСОБА_13 , то, як вважає апелянт, він взагалі надуманий, оскільки в жодному протоколі допиту потерпіла не зазначала, що він проводжав її до підїзду, хоча їй нічого не заважало про це зазначити під час допитів у слідчого.
З приводу протоколу предявлення особи для впізнання, то він взагалі є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначено про понятих, а у кримінальному процесуальному кодексі України в ред. 2012 року взагалі не передбачено інституту понятих. Окрім цього, дана слідча дія була проведена з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскількиОСОБА_7 суттєво відрізнявся від інших учасників, які брали участь у даній слідчий дії, у нього одного було татуювання на руці.
Крім того, у протоколі огляду місця події від 10 червня 2015 року понятими були свідки-приятелі сина потерпілої, що також ставить під сумнів законність цього документа.
Також суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що сумку знайшов саме він, і коли син потерпілої та його приятелі їх побачили, то сумка була саме у нього, та свою позицію суд обґрунтував тим, що ОСОБА_14 та ОСОБА_7 знайомі між собою. Однак, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_16 був раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів, передбачених ст. 186 КК України і саме у нього був ризик того, що його притягнуть до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину, але під час допиту він чесно розповів про свої судимості, а тому не довіряти йому немає підстав.

Тому, на думку апелянта, при винесенні вироку суд порушив принцип обєктивності, логічності в оцінці доказів та фактичних обставин справи, що потягло незаконність винесеного вироку.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_17 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 і кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Твердження сторони захисту, як в суді першої інстанції, так і за змістом апеляційної скарги захисника, про недоведеність причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, - були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні, які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується:

- показаннями в суді потерпілої ОСОБА_8 про те, що 10 червня 2015 року, коли вона пізно ввчері поверталась додому, біля під`їзду її будинку до неї підійшла дівчина, яка також хотіла потрапити у даний під`їзд, але, коли вона почала магнітним ключем відчиняти вхідні двері під`їзду, вони не відчинялись, тоді дівчина комусь зателефонувала і одразу після цього, із-за кутка вибіг ОСОБА_7 , який підбігши до неї, зірвав своєю лівою рукою з її лівого плеча сумку, та побіг через арку у напрямку магазину ЕКО, куди також побігла і дівчина. Після цього вона подзвонила сину, повідомивши про пограбування та описавши прикмети злочинця.

Наполягала потерпіла і на тому, що все майно, зазначене в обвинувальному акті, дійсно перебувало у викраденій сумці, а під час досудового розслідування їй було повернуто все, окрім гаманця та мобільного телефону «Fly IQ 235», яких не було виявлено працівниками міліції під час вилучення та огляду цієї сумки, та на тому, що саме обвинувачений відкрито викрав її майно, оскільки, коли він рухався до неї, їй вдалося добре побачити його одяг, а також особисту прикмету - велике татуювання на лівій руці, починаючи із зап`ястя та закінчуючи ліктем.
При цьому потерпіла вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка відкрито викрала у неї майно, і при пред`явленні їй 10.06.2015 року осіб для впізнання, яке, всупереч тверджень захисника, проведено, відповідно до положень ч. 7 ст. 223 КПК України, в присутності двох понятих і з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, оскільки попередньо у потерпілої було з`ясовано, чи може вона впізнати особу та за якими прикметами, описавши які, потерпіла і впізнала ОСОБА_7 по татуюванню на лівій руці, рисам обличчя, статурі, одягу (т. 2 а.с. 23-27). Водночас виключно як припущення колегія суддів розцінює посилання захисту на наявність відмінностей у зовнішності осіб, які разом із ОСОБА_7 пред`являлись потерпілій для впізнання, оскільки ці обставини жодним чином матеріалами провадження не підтверджується.

З огляду на те, що потерпіла ОСОБА_8 на такі обставини вчинення відносно неї злочину ОСОБА_7 послідовно та категорично стверджувала, як в суді, так і на досудовому слідстві, то суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про необхідність визнання неправдивими показань потерпілої через наявність різниці з її показаннями, наданими під час досудового розслідування, в частині маршруту слідування додому та щодо часу вчинення злочину.

Не вбачає підстав для цього і колегія суддів, з огляду на аналогічні твердження сторони захисту в апеляційній скарзі, оскільки наявність у потерпілої підстав для обмови ОСОБА_7 у вчиненні щодо неї злочину ні судом першої інстанції, ні колегією суддів не встановлено, а до того ж показання потерпілої щодо вчинення відносно неї злочину саме ОСОБА_7 узгоджуються з іншими доказами по справі, ними доповнюються та в повному обсязі підтверджуються, а саме даними, що містяться у:

- показаннях свідка ОСОБА_10 в суді про те, що 10 червня 2015 року близько до 1 год. ночі, коли він проводив свій вільний час разом з товаришами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , п`ючи каву неподалік власного помешкання, йому на мобільний телефон подзвонила матір, яка повідомила про здійснення відносно неї грабежу та заволодіння її сумкою, описала прикмети злочинця, зокрема, його одяг, зріст та на лівій руці татуювання, та те, що цей чоловік побіг в сторону магазину ЕКО-маркет. Після того, як він повідомив цю інформацію друзям, вони вирішили розділитись та почати пошуки даної особи кожен окремо. При цьому, він вирушив у напрямку магазину по праву сторону від нього, і коли підходив до даного магазину, помітив дівчину та двох чоловіків, один з яких ніс в руці світло-оранжеву сумку, а, підійшовши ближче, побачив, що чоловік з сумкою в руці підходив під опис, який вказала матір, у тому числі у останнього було татуювання на лівій руці, і також він впізнав сумку матері, яка була у цього чоловіка. Коли вказані особи пройшли повз нього, він одразу ж подзвонив ОСОБА_11 , який в цей час рухався їм на зустріч, та на його прохання він зупинив останніх, при цьому чоловіки зупинились, а жінка пішла далі. Коли ж він почав з`ясовувати, чия це сумка, то спочатку отримав відповідь, що вона належить їм, але після того, як він взяв ОСОБА_7 , за руку, в якій той тримав сумку, чоловіки повідомили, що сумку вони знайшли, і при цьому обвинувачений одразу ж відпустив сумку, яка впала на землю, де знаходилась до приїзду міліції.
- показаннях свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні про те, що після дзвінка ОСОБА_10 , останній повідомив йому та ОСОБА_12 про пограбування його матері невідомим, який мав татуювання та направився в сторону магазину ЕКО-маркет, куди направились і вони, розійшовшись в різних напрямках. При цьому, підбігши до Еко-маркету з лівої сторони між стоянкою і магазином, він помітив двох чоловіків та жінку, які проходили повз нього, та в цей же час отримавши дзвінок від ОСОБА_10 про те, що у цих людей сумка його матері, та він попросив їх зупинитись, на що чоловіки так і зробили, а жінка пішла далі. При цьому саме у ОСОБА_7 , який мав на руці татуювання, була в руках викрадена сумка, і в подальшому він її відпустив та вона впала на землю, а в руках у іншого чоловіка був пакет з пивом. В подальшому ними був викликаний наряд міліції.
- показаннях свідка ОСОБА_12 в суді про те, що приблизно о 1 год. ночі надійшов дзвінок ОСОБА_10 про викрадення сумки у його матері невідомим, який мав татуювання на руці, та він, ОСОБА_10 і ОСОБА_12 кожен різними шляхами направились до магазину Еко-маркет, куди, як повідомила матір ОСОБА_10 , направився невідомий з її сумкою. Підбігаючи до магазину, він бачив, як ОСОБА_11 зупиняє двох чоловіків та дівчину, але остання пішла далі, та до них підходить ОСОБА_10 . При цьому у ОСОБА_7 в руках була викрадена сумка, яку він в подальшому відпустив і вона впала на землю.
- протоколі огляду місця події від 10 червня 2015 року, проведеним о 03 годині 25 хвилин, під час якого в ході огляду ділянки місцевості по АДРЕСА_3 встановлені двоє чоловіків - ОСОБА_7 , який має татуювання на лівій руці, та ОСОБА_14 , біля яких знаходилась сумка оранжевого кольору, в якій виявлено кофту сірого кольору, пакет з білизною, панаму, косметичку з косметикою, зарядний пристрій, інгалятор, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , медична та трудова книжки на її ім`я, та дана сумка з речами були вилучені (т. 2 а.с. 50-54).
Проведення даної слідчої дії та відповідність, викладеного в протоколі, дійсному перебігу подій стороною захисту під сумнів не поставлено, а та обставина, що понятими під час цієї слідчої дії були свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також і безпосередньо приймали участь у затриманні ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , не свідчить про її проведення з таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б мало наслідком визнання цього протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

- протоколі огляду від 16 червня 2015 року, відповідно до якого слідчим було проведено огляд вилучених на місці події речей, а саме: сумки «LBVYR», кофти «HEMAXL», панами, пристрою для стрижки волосся «SCARLETTENGLAND», косметички, зарядного пристрою «Samsung, model ATADW10EBE», майки «NEXTUK12», майки «MKONEM», трудової книжки на ім`я ОСОБА_8 , карти фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_8 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , особової медичної книжки на ім`я ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 56-57).
- висновку експерта №189тв від 17 липня 2015 року, відповідно до якого - ринкова вартість викрадених у потерпілої речей: сумки «LBVYR», кофти «HEMAXL», панами, пристрою для стрижки волосся «SCARLETTENGLAND», косметички, зарядного пристрою «Samsung, model ATADW10EBE», майки «NEXTUK12», майки «MKONEM» та мобільного телефону «FLYIQ235», станом на 09 червня 2015 року могла становити 949 гривень 20 копійок, з них вартість мобільного телефону «FLY IQ 235» становила 466 гривень 66 копійок (т. 2 а.с. 60-66).
А також і показаннями ОСОБА_7 , який в судовому засіданні вказав, що після прибуття на місце, де він із ОСОБА_14 був зупинений ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , працівників поліції, туди підійшла і потерпіла, яка розглядала довгий час і його, і ОСОБА_14 , та вказала саме на нього (Бондаря), як на особу, яка відкрито викрала у неї сумку.
Отже, вказані обставини свідчать про те, що ще до звернення із заявою про вчинений злочин, потерпіла ОСОБА_10 вже вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка його вчинила, впізнавши його, а тому твердження апелянта про те, що потерпіла та свідки добре знайомі між собою, а свідок ОСОБА_10 , є її сином, та у них була можливість скоректувати між собою показання, є надуманими.

При цьому з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також слідує, що саме у ОСОБА_7 в руках знаходилась сумка, яка була викрадена у потерпілої, а ознаки зовнішності останнього співпадали з тими, які зазначала потерпіла, описуючи ОСОБА_10 в телефонній розмові особу, що вчинила відносно неї злочинні дії, та які він повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перед тим, як вони направились на пошуки цієї особи, а напрямок руху, звідки йшли обвинувачений з чоловіком та жінкою, є напрямком, яким можна дійти до будинку, де сталася подія злочину, тобто вказані свідки повідомили ті обставини вчинення злочину, які ними сприймалися безпосередньо, і вони є послідовними, логічними, узгодженими між собою, а також і з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами справи та іншими зібраними доказами по справі, а відтак, суд першої інстанції, і не встановивши наявності у свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підстав для обмови ОСОБА_7 у вчиненні злочину, обґрунтовано визнав їх показання достовірними та поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині поряд з іншими доказами.

Також, як за показаннями потерпілої, так і свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 між пограбуванням потерпілої та затриманням ОСОБА_7 та ОСОБА_14 пройшов невеликий проміжок часу - 10-15 хвилин, що, на противагу доводів апелянта, не виключає можливості ОСОБА_7 за цей час розпорядитись викраденим майном, зокрема - гаманцем з грошима та мобільним телефоном «Флай», а наявність останнього у потерпілої підтверджено у судовому засіданні, як нею самою, так і свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_18 .
Водночас і та обставина, що ОСОБА_7 , на момент його затримання свідками, не розпорядився іншим, викраденим у потерпілої майном, та те, що під час огляду місця події не було виявлено у сумці потерпілої зарядного пристрою до телефону «Флай», жодним чином не вказує на відсутність події злочину, а тим більше - на непричетність ОСОБА_7 до його вчинення, які, як вірно вказав суд першої інстанції, підтверджуються показаннями як потерпілої, так і свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі є послідовними, логічними та узгоджуються не лише між собою, але й з іншими доказами у провадженні.
Не є переконливими і твердження сторони захисту щодо неможливості вчинення злочину ОСОБА_7 , оскільки він є правшою, в той час, як сумку з плеча потерпілої особа зірвала лівою рукою, оскільки є припущенням і ніяких переконливих доводів на неможливість вчинення ОСОБА_7 таких дій лівою рукою апелянтом не наведено.
Тому, при наявності вищевказаних беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 , судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_14 з огляду й на те, що останній підтримує приятельські стосунки з ОСОБА_7 , а те, що ОСОБА_14 в суді повідомив про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в т.ч. за вчинення злочинів, передбачених ст. 186 КК України, жодним чином не вказує на правдивість показань даного свідка.

А, відтак, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_8 , всупереч тверджень апелянта, базуються на об`єктивній оцінці сукупності зібраних у справі доказів, які є належними, відповідають вимогам допустимості, достатності і достовірності, а твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 даного злочину не вчиняв, не заслуговують на увагу колегії суддів.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК 2012 року, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна ОСОБА_8 , отже дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначене покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи всі вказані вище обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3