АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/685/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/469/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини у сфері службової діяльності
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0000756 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове, Рівненської області, громадянина України, , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_9 , засуджений за ч. 2 ст. 191 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 369 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, де б воно не знаходилось та із спеціальною конфіскацією (30 000 грн., які були надані ОСОБА_9 слідчому у якості неправомірної вигоди).

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, де б воно не знаходилось та із спеціальною конфіскацією (30 000 грн., які були надані ОСОБА_9 слідчому у якості неправомірної вигоди).

Згідно вироку, 14 квітня 2011 року ОСОБА_9 наказом начальника головного управління ветеринарної медицини в Харківській області №24-К призначений на посаду начальника управління ветеринарної медицини у Валківському районі головного державного інспектора ветеринарної медицини Валківського району Харківської області, є працівником правоохоронного органу.

Згідно посадової інструкції начальника управління ветеринарної медицини у Валківському районі головного державного інспектора ветеринарної медицини Валківського району Харківської області, затвердженої начальником Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області від 15 квітня 2011 року, ОСОБА_9 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, тобто є службовою особою.

15 червня 2011 року ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді начальника управління ветеринарної медицини у Валківському районі Харківській області, наказом №8-К від 15 червня 2011 року призначив на посаду водія управління ветеринарної медицини у Валківському районі Харківської області ОСОБА_10 .

В червні 2011 року, більш точної дати встановити не представилось можливим ОСОБА_10 подав заяву про звільнення. У ОСОБА_9 після отримання від ОСОБА_10 на подвірї свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , заяву про звільнення, виник намір, направлений на привласнення заробітної плати ОСОБА_10 .

При цьому ОСОБА_9 , маючи прямий намір на привласнення бюджетних коштів у вигляді заробітної плати ОСОБА_10 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, за місцем своєї роботи за адресою: АДРЕСА_2 заяву про звільнення ОСОБА_10 з посади водія управління ветеринарної медицини належним чином не зареєстрував та останнього з посади не звільнив, і водій ОСОБА_10 значився працюючим, а ОСОБА_9 отримував замість нього заробітну платню шляхом зняття грошових коштів з заробітної платіжної картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_10 у банкоматах «ПриватБанк» розташованих на території України, яка була передана ОСОБА_10 . ОСОБА_9 на його вимогу.

Таким чином, ОСОБА_9 в період часу з червня 2011 року по травень 2014 року, зловживаючи службовим становищем, привласнив бюджетні грошові кошти у вигляді заробітної плати ОСОБА_10 , тим самим, згідно висновку експерта №33 від 17 квітня 2015 року завдав матеріальних збитків державі на загальну суму 45894 грн. 81 коп.

Крім того, 02 червня 2014 року ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді начальника управління ветеринарної медицини у Валківському районі, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, на підставі заяви про прийняття водієм в управління ветеринарної медицини, наказом про призначення№14-К від 02 червня 2014 року, призначив на посаду водія управління ветеринарної медицини у Валківському районі ОСОБА_11 .

10 листопада 2014 року ОСОБА_11 , повідомив ОСОБА_9 про своє бажання звільнитись з посади водія. У ОСОБА_9 повторно виник прямий умисел, направлений на привласнення бюджетних коштів у вигляді заробітної плати водія ОСОБА_11 . При цьому зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, заяву про звільнення не отримав від ОСОБА_11 , не видав наказ про його звільнення з посади водія, а надав вказівку водієві ОСОБА_11 не з`являтися на роботу, а в період із листопада 2014 року по січень 2015 року отримував заробітну плату водія ОСОБА_11 шляхом зняття грошових коштів з заробітної платіжної картки «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , у банкоматах «ПриватБанк» розташованих на території України. Згідно висновку експерта №33 від 17 квітня 2015 року сума завданих державі збитків становить 2 140 грн. 48 коп., ці бюджетні грошові кошти привласнив ОСОБА_9 , які є заробітною платою водія ОСОБА_11 в період із листопада 2014 року по січень 2015 року, і ним особисто не отриману.

ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді начальника управління ветеринарної медицини у Валківському районі головного державного інспектора ветеринарної медицини Валківського району Харківської області, 26 січня 2015 року прибув за викликом слідчого СВ Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області (з обслуговування Валківського та Коломацького районів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_12 до його службового кабінету №17, який розташований на третьому поверсі Валківського РВ за адресою: Харківська область, м. Валки, вул. Лаптєвих, 22, для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000756 від 23.12.2014 за ч.2 ст.191 КК України, під час яких останній освідомив, що ОСОБА_9 можуть притягнути до кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин. У ОСОБА_9 виник намір на надання неправомірної вигоди слідчому ОСОБА_12 за не притягнення його до кримінальної відповідальності про що він і повідомив останнього. В подальшому ОСОБА_9 , маючи на меті доведення свого наміру, направленого на надання неправомірної вигоди до кінця, 02.02.2015 року близько 16 години прибув за викликом слідчого СВ Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області (з обслуговування Валківського та Коломацького районів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_12 до його службового кабінету №17, який розташований на третьому поверсі Валківського РВ за адресою: Харківська область, м. Валки, вул. Лаптєвих, 22. ОСОБА_9 перебуваючи у службовому кабінеті слідчого СВ Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області (з обслуговування Валківського та Коломацького районів) із ціллю вирішення питання про не притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України у кримінальному проваджені №0000756 від 23.12.2014, надав службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме слідчому СВ Валківського РВ ОСОБА_6, неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 грн., після чого його злочинна діяльність була припинена правоохоронними органами Харківської області.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 191 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 191 КК України призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 369 КК України призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, де б воно не знаходилось та із спеціальною конфіскацією (30 000 грн., які були надані ОСОБА_9 слідчому у якості неправомірної вигоди).

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, де б воно не знаходилось та із спеціальною конфіскацією (30 000 грн., які були надані ОСОБА_9 слідчому у якості неправомірної вигоди).

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_9 9 рангу 4 категорії державного службовця.

В апеляційній скарзі із зміненими доводами обвинувачений ОСОБА_9 просить суд вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутності складу злочину в його діях. Вказує, що суд першої інстанції не врахував , що у зв`язку із відсутністю водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 саме ним частково виконувалась ця робота, тобто здійснювалось суміщення посад, за яке він отримував заробітну плату. При визначенні заподіяних державі збитків не було враховано зарплату, що водій ОСОБА_10 мав отримати за особисто виконану роботу, що мала місце в період 2011 року. Судом як доказ визнано фотографії зняття грошових коштів з банкомату «Приват Банк» за карткою, яка не належала ані водію ОСОБА_10 , ані водію ОСОБА_11 . За статтею 369 КК України не підтверджено жодної дії з його боку щодо пропозиції неправомірної вигоди слідчому, що вбачається із аудіо записів, досліджених судом, а гроші, які вилучались під час огляду місця події знаходились не з метою передачі слідчому. Таким чином звинувачення за цим епізодом ґрунтується лише на показах працівників органів внутрішніх справ. З огляду на все це суд повинен був виправдати його за всіма епізодами обвинувачення, але через невідповідність своїх висновків встановленим обставинам ухвалив вирок, який необхідно скасувати та виправдати його за недоведеністю обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , яка підтримала вимоги свого підзахисного, прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити свій вирок, яким посилити призначене покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, та досліджує докази , що не досліджувались судом першої інстанції , у випадках , визначених цією статтею.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив обставини справи і дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні тих дій і за тими кваліфікуючими ознаками, які зазначені в обвинувальному акті.

Не погоджуючись із висновками суду, та, не визнавши себе винним, обвинувачений при апеляційному розгляді надав письмові пояснення, в яких послався на провокацію з боку працівників міліції, які навмисно створили обставини, що зумовили його надати хабар слідчому в сумі 30 000 гривень, які були вилучені під час огляду місця події .

З метою перевірки цієї версії апеляційним судом за клопотанням захисту були допитані працівники міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , витребувані та досліджені записи із журналів обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Валківського РВ ГУМВСУ в Харківській області, надано судове доручення щодо витребування у операторів мобільного зв`язку даних про з`єднання абонента ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_14 дав покази, що за дорученням слідчого з метою вручення повісток він разом із ОСОБА_15 приїздили додому до ОСОБА_9 , якого не було вдома, а потім заїхали до гр.. ОСОБА_10 . На їх прохання той подзвонив ОСОБА_16 та попросив зайти до нього додому для отримання повістки. Вручивши повістку, вони залишили домоволодіння . Ніяких пропозицій винагороди з боку ОСОБА_9 не було, він лише запитував як йому вийти із цього положення, на що вони відповідали, що всі обставини з`ясує слідство. В той час йому був відомий телефон обвинуваченого, дзвінки на який здійснювались лише з метою виклику до райвідділу. Свідок підтвердив свою участь в проведенні негласних слідчих(розшукових) дій та складенні протоколу за їх результатами. Він також підтвердив, що при затриманні під час надання грошей слідчому, ОСОБА_9 підтвердив , що це була винагорода за залагодження слідства по ст. 191 КК України.

Свідок ОСОБА_17 дав покази, що як начальнику Валківського РВ ГУМВСУ в Харківській області, йому було відомо про наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за ст. 191 КК України, оперативне супроводження якого здійснювали працівники сектору УБЕЗ начальник сектору ОСОБА_15 , який в даний час працює в Сумській області, та оперуповноважений ОСОБА_14 . В той період ОСОБА_9 дійсно приходив до нього на прийом. Під час розмови говорив про свою невинуватість, на що йому було рекомендовано навести зазначені доводи слідчому , в роботу якого ніхто не втручався. В подальшому слідчий ОСОБА_12 звернувся із рапортом про пропозицію хабара ОСОБА_9 , який був внесений в ЄРДР. Можливість спілкування телефоном із обвинуваченим на той час не заперечував, але не з питань впливу на розслідування справи.

Органами досудового слідства не було виконано окреме доручення апеляційного суду щодо витребування інформації з каналів зв`язку операторів мобільного зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки абонента ОСОБА_9 в період з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року, незважаючи на неодноразові звернення. Проте в зв`язку із тим , що допитані судом в якості свідків працівники міліції не заперечували факт наявності таких телефонних з`єднань із обвинуваченим, подальше виконання судового доручення втратило нагальність, оскільки обставини, які можуть бути підтверджені цим доказом ніким не заперечуються, а змісту розмов вони не містять. При цьому сторона захисту не була позбавлена можливості витребувати самостійно у оператора зв`язку інформацію щодо з`єднань телефону обвинуваченого ОСОБА_9 та надати суду в разі наявності інших обставин, якби вони заперечувались стороною обвинувачення.

Колегією суддів також визнано недоцільним допит в якості свідка ОСОБА_15 , який в даний час працює та проживає за межами Харківської області, оскільки обставини вручення повісток ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були встановлені шляхом допиту свідка ОСОБА_14 , покази якого не суперечать показам свідка ОСОБА_10 в суді першої інстанції та підтверджуються наявністю в матеріалах провадження корінців про вручення 24.01.2015 року повісток вказаним особам ( а.с. 141,142, т.1). Інформацією із журналів обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Валківського РВ ГУМВСУ в Харківській області встановлено, що в період з 23.01.2015 року по 02.02.2015 року ОСОБА_9 до кабінету ОСОБА_15 не прибував.

Зазначені вище обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням позиції захисту, якої дотримувався обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції щодо заперечення факту надання неправомірної вигоди слідчому та пояснивши призначення грошових коштів прагненням купити меблі, спростовують наявність провокації в діях працівників міліції, та не заслуговують на увагу.
Натомість винність обвинуваченого в наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, підтверджується дослідженими судом першої інстанції :
- показами свідка ОСОБА_12 щодо обставин пропонування та надання йому грошових коштів підозрюваним ОСОБА_9 під час розслідування кримінального провадження відносно нього за ст. 191 ч.2,3 КК України;
- показами свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про обставини огляду місця події 02.02.2015 року в кабіненті слідчого Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області, під час якого були вилучені грошові кошти в прозорому пакеті, які ОСОБА_9 спочатку намагався заховати в куртку, забравши їх зі столу, а потім видав. В його присутності були перераховані кошти, розмір яких становив 30 000 гривень;
- даними протоколу огляду місця події від 02.02.2015 року про вилучення 30 000 гривень в кабінеті №17 слідчого СВ Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_12 , які були надані йому гр.. ОСОБА_9 ;
- даними протоколу за результатами аудіо- відео контролю кабінету №17 Валківського РВ ГУМВС України в Харківській області від 03.02.2015 року та висновків технічної експертизи звуко- та відеозапису цієї дії за №25 від 20.04.2015 року та №26 від 27.04.2015 року, із яких вбачається, що саме ОСОБА_9 передав слідчому ОСОБА_12 предмет, схожий на грошові кошті, та саме йому належать голос і мовлення, зокрема, слова щодо кількості грошей в сумі 30 000 гривень та пропозицію «…ліквідіровать вот ето все… шо б нікуди воно, ніде, нічого…». При цьому змін чи монтажу аудіо або відеозапису не встановлено (а.с. 102-118, т.2, а.с. 3-12, т.3).

Винність обвинуваченого ОСОБА_9 в привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем підтверджується дослідженими судом першої інстанції :
- визнавальними показами обвинуваченого ОСОБА_9 що через погіршення фінансування установи в 2013 році він запропонував водію ОСОБА_10 виходити на роботу лише один раз на тиждень, а підписувати подорожні листи службового автомобіля щодня. При цьому картка на отримання зарплати ОСОБА_10 перебувала в нього і він іноді використовував ці гроші на ремонт автомобіля. Банківська картка водія ОСОБА_11 , прийнятого на роботу з червня 2014 року постійно знаходилась в автомобілі, гроші використовувались також на ремонт та запасні частини.
- показами свідка ОСОБА_10 що він за період з червня 2011 року по травень 2014 року був прийнятий на роботу водієм управління ветеринарної медицини Валківського району Харківської області . Декілька днів він дійсно виходив на роботу, але потім ОСОБА_9 запропонував не виходити на роботу, але підписувати подорожні листи та в журналах виходу на роботу. Зарплату він жодного разу не отримував, бо його банківська картка знаходилась у ОСОБА_9 . Після виклику в міліцію він телефонував ОСОБА_9 і той просив його справді працював, але він відмовився підтвердити ці неправдиві свідчення;
- показами свідка ОСОБА_11 , що той працював водієм управління ветеринарної медицини Валківського району Харківської області з червня 2014 року. В листопаді того ж року хотів звільнитися, але ОСОБА_9 запропонував йому не виходити на роботу, але підписувати подорожні листи і віддати банківську картку. З цього часу зарплату він вже не отримував, а звільнився остаточно в січні 2015 року.Його зарплату за цей час отримував ОСОБА_9 ;
- показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які показали , що ОСОБА_9 прийняв рішення самостійно видавати водіям подорожні листи із 2012 року, для чого регулярно брав із бухгалтерії журнали їх реєстрації та видачі а також журнал виходу на роботу. Водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 бачили лише кілька раз, керував службовим автомобілем начальник управління ОСОБА_9 , він же підписував табель робочого часу водіїв;
- актом ревізії фінансово-господарської діяльності від 06.03.2015 року та висновками економічної експертизи №33 від 17.04.2015 року, якими встановлено що в результаті незаконного нарахування та виплати заробітної плати водіям управління ветеринарної медицини Валківського району Харківської області ОСОБА_10 та ОСОБА_25 із 15.06.2011 року по грудень 2014року заподіяно збитки в сумі 48 035 грн. 29 коп.;
- даними протоколу за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонента ОСОБА_9 , із розмов якого вбачається, що він пропонував водієві ОСОБА_11 говорити,що той кожного дня був на роботі, автомобіль не використовувався в особистих цілях, що ремонт здійснювався за особисті кошти ( а.с. 14-22, т.3).
- даними протоколу доступу до речей і документів від 16.03.2015 року записів відео спостереження банкоматів із фототаблицями, із яких вбачається, що саме ОСОБА_9 отримував грошові кошти по банківських картках ОСОБА_10 ( номер картки НОМЕР_1 ) та ОСОБА_11 (картка НОМЕР_2 ) ( а.с. 7-36, т.2). При цьому колегія суддів звертає увагу на наявність поряд із ними у фототаблиці знімків, що стосуються операцій з банківською карткою НОМЕР_3 , яка не має відношення до справи, але не спростовує достовірності дій з банківськими картками водіїв.
Зазначені та інші докази, наведені у вироку, в своїй сукупності свідчать про доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.3 ст.369 КК України.

Подане до апеляційного суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про визнання недопустимими деяких документів окрім твердження про їх недопустимість не містить посилання на їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Як вбачається із журналу судового засідання та технічного носія інформації 27.10.2015 року судом першої інстанції були досліджені всі перелічені в тексті клопотання документи, під час якого обвинувачений та його захисник не були позбавлені можливості ставити під сумнів їх достовірність. З огляду на це наведення судом у тексті вироку зазначених доказів на підтвердження вини обвинуваченого є правильним та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Виходячи із цього безпідставними є доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність у його діях складу будь-якого злочину.

Як вбачається із вироку, покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених ним злочинів, даних про його особу, позитивну характеристику з місця роботи та проживання, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. При цьому суд правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей КК України із застосуванням додаткових видів покарання і спецконфіскації. При таких обставинах остаточне покарання , призначене судом за сукупністю злочинів на думку колегії суддів є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Позбавлення рангу як додаткове покарання застосовується за рішенням суду лише до особи, засудженої за тяжкий чи особливо тяжкий злочин із наведенням у вироку відповідних мотивів. Судом першої інстанції положення ст. 54 КК України не застосовувались. В апеляційній скарзі прокурор просить застосувати таке додаткове покарання до ОСОБА_9 , але мотивів цього на наводить. Вирішуючи це питання колегія суддів враховує , що засуджений позитивно характеризувався за місцем роботи, на час вчинення злочину не мав дисциплінарних стягнень, очолюваний ним підрозділ здійснив 1419 перевірок із накладенням штрафів в дохід держави на суму 14 773 грн ( що підтверджено інформацією Головного управління ветеринарної медицини в Харківській області №06/12-10 від27.01.2016 року). Застосування такого додаткового покарання як позбавлення рангу спрямоване не лише на здійснення морального впливу на засуджену особу , а й на позбавлення тих переваг, які він надає. Проте з огляду на застосоване судом до ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади , органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах, ранг державного службовця не надає йому жодних переваг, а тому застосування в даному випадку положень ст. 54 КК України , на думку колегії суддів, було б недоцільним.

Так, статтею 7 Конвенції передбачена можливість призначення покарання особі, винній у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення , відповідно до загальних принципів права, визнаних цивілізованими націями. При призначенні покарання Європейський Суд виходить із таких засад. Так, у справі «Скалка проти Польщі» ( п.41 рішення від 27.05.2003року) Європейський Суд вказав, що « незважаючи на те, що саме національним судам належить призначати покарання, існують загальні стандарти та принцип співмірності, які Європейський суд повинен забезпечувати…».

З огляду на все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом покарання відповідає засадам законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому немає підстав вважати його явно несправедливим за своїм видом та розміром через м`якість. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та залишає її без задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без змін.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати час перебування під вартою ОСОБА_9 з 02.02.2015 року по 26.02.2015 року в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя:
Судді: