Справа № 289/1241/17
Номер провадження 1-кп/289/130/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000611 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Слобода Путивльського району Сумської області, громадянина України, освіта середня, одруженого і має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого на посаді старшого пожежного рятувальника ДПРЧ № 16 в Житомирській області сержант служби цивільного захисту, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 року біля 22 години 30 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Велика Житомирська в м. Радомишль Житомирської області, в напрямку мікрорайону Папірня, та поряд з домогосподарством № 169, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР України), а саме рухаючись в правій крайній смузі зазначеної автодороги не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну (п.2.3б ПДР України), у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги (п.12.2 ПДР України) при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п.12.3 ПДР України), в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який знаходився на проїзній частині, тримаючи в руках велосипед. Внаслідок вказаної дорожньо-транспорної пригоди велосипедист ОСОБА_6 , отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 971 смерть ОСОБА_6 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, що супроводжувалась переломом кісток черепа з ушкодженням головного мозку, множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилась розвитком явищ комбінованого шоку, дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя і є смертельними.

Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину беззаперечно винним себе визнав повністю, та надав покази, які повністю співпадають із викладеними вище обставинами. Крім того додав, що водійський стаж має з 2012 року, має задовільний стан здоров`я, щорічно проходить медичний огляд, під час події був тверезий, їхав зі швидкістю не більше 60 км на годину, однак, перед самою дорожньо-транспортною пригодою його засліпив зустрічний автомобіль, тому він не побачив постраждалого ОСОБА_6 на дорозі. Після скоєного негайно зупинив автомобіль, викликав швидку медичну допомогу та зателефонував в поліцію, надавав першу медичну допомогу ОСОБА_6 , від якого відчувався запах спиртного. Збитки потерпілим відшкодував, повністю взяв на себе поховання ОСОБА_6 та надав потерпілим гроші в рахунок завданої моральної шкоди. Щиро кається, шкодує, що так трапилося та просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, просить обвинуваченого ОСОБА_5 суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченого провини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_5 у визначеному судом обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України, а саме.

Протоколом проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.10.2016 року, в якому зафіксовано вид події наїзд на велосипедиста, обстановка на місці пригоди та виявлені обставини, схемою та ілюстрованими таблицями до нього (а.с.4-8, 9, 27-32).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 13.10.2016 року Радомишльської ЦРЛ у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.10).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 з 2012 року має посвідчення водія категорії «a» та «b», згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ власником автомобіля марки ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 являється ОСОБА_8 (а.с.14,15).

Згідно висновку експерта № 971 з 15.10.2016 року по 19.12.2016 року було проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6 , в підсумках якої зазначено, що смерть ОСОБА_6 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, що супроводжувалась переломом кісток черепа з ушкодженням головного мозку, множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилась розвитком явищ комбінованого шоку, дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя і є смертельними, такі ж причини смерті ОСОБА_6 зазначені і в лікарському свідоцтві про смерть № 2770 від 15.10.2016 року. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_6 виявлений етиловий алкоголь в концентрації 1,74%, що в живих осіб відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеню (а.с.21-23,24).
Постановами від 19.10.2016 року автомобіль ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 та велосипед «Україна» визнано речовими доказами по справі і залишено на зберіганні в Радомишльському ВП до прийняття рішення (а.с.35-37, 39-41).

Висновком експерта № 3/1026 від 24.11.2016 року технічного стану автомобіля ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений, в процесі дослідження рульового керування, ходової частини, гальмівної системи та зовнішніх світових приладів вказаного автомобіля не встановлено будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які б могли знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с. 49-61).

Із висновку експерта № 3/1027 від 07.12.2016 року транспортно-трасологічної експертизи вбачається, первинний контакт відбувася між переднім правим крилом автомобіля ВАЗ 21011 р/н НОМЕР_1 з заднім колесом, заднім щитком та багажником велосипеда «Україна» (а.с. 66-83).

Згідно заяви ОСОБА_9 , засвідченої в тому числі потерпілою ОСОБА_7 , матеріальні та моральні претензії до ОСОБА_5 відсутні (а.с.101).

Згідно повідомлення «Радомишльського райавтодора» від 21.11.2016 року в м. Радомишль по вул. В.Житомирська, 169, згідно дислокації дорожні знаки відсутні, на покритті нанесена розмітка 1.5, тимчасові знаки не встановлювались, ремонтно-будівельні роботи не проводилися, дорожня обстановка на вказаній ділянці дороги не змінювалась (а.с.162,163).

Як вбачається із повідомлення Радомишльської міської ради від 03.11.2016 року щодо вуличного освітлення, ділянки вул. Велика Житомирська 02.11.2016 року напроти будинку № 169 дійсно не світив ліхтар, в якому вийшла з ладу лампочка (а.с.166).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.04.2017 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 , водія ОСОБА_5 , зафіксовано проведення на місці ДТП слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_5 розповів про обставини скоєння ДТП, проведено відновлення обстановки та проведені відповідні заміри, заяв, клопотань від учасників слідчого експерименту не надходили (а.с.180-192).

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які узгоджуються між собою і повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як: порушення правил безпеки дорожнього руху, суспільно-небезпечний наслідок у вигляді спричинення смерті потерпілого, та причинний зв`язок між порушенням і наслідками.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3б, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки та виникненням даної ДТП і саме його винні дії є причиною виникнення ДТП, наслідком якої являється смерть ОСОБА_6 ..

Відповідно, вина ОСОБА_5 у скоєному доведена повністю, а його необережні дії, що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 , підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно до ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи вид і міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення вперше необережного злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії тяжких злочинів, які посягають на безпеку дорожнього руху, суспільні відносини з приводу чого врегульовані відповідно до Закону України «Про дорожній рух» з метою захисту здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; офіційно працевлаштований; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання та роботи надані позитивні характеристики; на утриманні має неповнолітню дитину, згідно досудової доповіді оцінка ризику вчинення повторного правопорушення визначена середній, ризик небезпеки для суспільства низький; виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе і ОСОБА_5 не становить небезпеки та шкоди для суспільсьва.

В суді ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав, активно допомагав та активно сприяв розкриттю злочину. Враховуючи викладене, суд вбачає щире каяття ОСОБА_5 та активне сприяння розкриттю злочину, що є пом`якшуючими покарання обставинами.

Обставин, що обтяжуть покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК Україн не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При призначенні покарання, суд враховує, що вчинений злочин є тяжким, ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття та міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні малолітньої дитини, те, що шкода потерпілій відшкодована і остання просить суд суворо не карати, що в сукупності з ставленням обвинуваченого до вчиненого, яке будується на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене, тому покарання можливо призначити у мінімальному розмірі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також враховуючи промову прокурора в судових дебатах, який просив призначити ОСОБА_5 покарання із застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України, дають суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд враховує ступінь тяжкості та громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Обговорюючи доцільність застосування до винного відповідно до ч. 4 ст. 52 КК України факультативного додаткового покарання, на виконання п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом будучи тверезим (на відміну від постраждалого), відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, зваживши при цьому на думку прокурора.
Цивільний позов у справі заявлено не було.

Питання щодо речових доказів суд вирішує згідно статті 100 КПК України.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його застосування судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч.2 ст.286 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керування транспортним засобом.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта 2 726,08 грн..

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ-21011» та велосипед «Україна» - повернути власникам.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)