Справа № 495/596/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0003088 у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, маючого неповну середню освіту, перебуваю чого у цивільному шлюбі, працюючого по найму, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.01.2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст.75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.06.2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом за ст.ст.186 ч.2, 185 ч.3 КК України, відповідно до ст. 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 27.01.2016 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України, при наступних обставинах:

13.10.2016, о 20.00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та з метою таємного викрадення чужого майна, на мотоциклі марки «МТ», державний номерний знак та особу, на яку він зареєстрований, в ході розслідування встановити не вдалось, під`їхав до нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 , звідки, шляхом вільного доступу, демонтував покрівельний матеріал у вигляді 40 шиферних листів, вартістю 75 гривень, кожний. Вказані шиферні листи обвинувачений ОСОБА_3 погрузив на раму бокового причепу зазначеного мотоциклу та вивіз з місця скоєння кримінального правопорушення, тим самим таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 3000 гривень.

Після чого, з місця пригоди з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, (крадіжка) вчинена повторно.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході досудовому слідства та судового розгляду свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Судом обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено зміст ст. 349 ч. 3 КПК України про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, і показав суду, що дійсно 13.10.2016, о 20.00 годині, він, знаходячись у вкрай скрутному матеріальному становищі вирішив скоїти крадіжку майна сусіда для чого на мотоциклі марки «МТ», під`їхав до нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 , звідки, викрав майно потерпілого, а саме: покрівельний матеріал у вигляді 40 шиферних листів. Вказані шиферні листи він погрузив на раму бокового причепу зазначеного мотоциклу та вивіз з місця скоєння кримінального правопорушення. У скоєному розкаявся, просив його суворо не карати та врахувати, що викрадене майно повернуто потерпілому.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 відповідне покарання, виходячи з наступного:
Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії:

- за ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб;

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінальних правопорушень, тяжкість скоєного, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо, на утриманні має неповнолітніх дітей співмешканки, працює за трудовим договором, раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному.

Згідно ухвали від 22.03.2017 року судом було доручено Білгород-Дністровському міськрайонному відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації скласти досудову доповідь, згідно якої досудова доповідь була складена щодо обвинуваченого ОСОБА_3 на підставах передбачених ч.4 ст.314-1 КПК, представником персоналу органу пробації в тому числі й з урахуванням відомостей, отриманих від регіонального представництва уповноваженого підрозділу органів Національної поліції. Зазначені органи, здійснюючи покладені на них законами повноваження, з метою формування соціально-психологічної характеристики обвинуваченого та інформації про вплив криміногенних факторів на його поведінку зібрали відомості, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_3 , його поведінку в повсякденному житті, як до, так і після вчинення кримінального правопорушення, середовище, в якому він проживає, коло осіб, з якими спілкується. Ці відомості були узагальнені та подані у суд у формі досудової доповіді, згідно якої на думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не має бажання ставати на шлях виправлення, тим самим скоюючи в послідуючому кримінальні правопорушення.

Враховуючи пом`якшуючі обставини, те, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, за місцем мешкання характеризується посередньо, суд прийшов до переконання, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування обирався, а саме тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України і на підставі санкції даної статті призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_3 залишити без змін.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 відраховувати з моменту взяття його під варту, тобто з 17.01.2017 року.
На підставі ст.72 ч.5 КК України в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 17.01.2017 року на день набрання чинності вироку суду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1