АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009842 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який працює в ТОВ «БЕСТСЕРВІС КОНСАЛТІНГ ЛІМІТЕД» на посаді менеджера з продажу, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 рокуобвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009842 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5

Справа № 11-кп/796/2106/2016
Категорія: ст. 404 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1
Повертаючи даний обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції
вмотивував постановлене рішення порушенням права обвинуваченого на захист, зокрема тим, що прокурор не надав суду жодних доказів того, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування відмовився від захисника ОСОБА_9 , в зв`язку з чим суд не може відновити порушене право назахист шляхом призначення захисника. Таким чином, на думку суду, в даному випадку були порушені приписи ст.ст. 290, 293 КПК України, відповідно до яких прокурор зобов`язаний був повідомити підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , який був призначений 11.07.2016 року регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, про завершення досудового розслідування, надати їм доступ до матеріалів кримінального провадження та надати копію обвинувального акта з додатками, чого прокурором зроблено не було.
Не погодившись з ухвалою суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Як зазначає апелянт, суд першої інстанції вийшов поза межі вимог ст.ст. 314-315 КПК України, оскільки оцінка дотримання права на захист на стадії досудового розслідування не є предметом дослідження під час підготовчого судового засідання, а доручення від 11.07.2016 року, яким призначено адвоката ОСОБА_9 для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 надане лише на час затримання особи в порядку ст. 208 КПК України.
Крім цього прокурор вказує, що на стадії досудового розслідування обвинувачений не повідомляв про бажання залучити захисника та самостійно не звертався до захисника, про що повідомив на стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, який вважав судове рішення законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ч. 2 ст. 291 КПК України, а перелік додатків до нього - в ч. 4 цієї ж норми закону.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п. 1-9 цієї частини, у тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вивчивши та здійснивши аналіз ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що обвинувальний акт в даному випадку повернено прокурору не у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК України, а у зв`язку із порушенням права обвинуваченого на захист під час досудового розслідування, зокрема проведення ряду процесуальних дій без участі захисника, що за висновками суду, з посиланням при цьому на рішення Європейського суду з прав людини, ставить під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт.
Таким чином, суд повернув прокурору обвинувальний акт з підстав, які не можуть бути предметом розгляду і оцінки під час підготовчого судового засідання, та коли не може проводитись оцінка доказів щодо їх допустимості і належності.
При цьому суд констатував, що прокурор не надав суду жодних доказів того, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування відмовився від захисника ОСОБА_9 , чим вийшов за межі положень ст.291 КПК України, відповідно до ч. 5 якої надання суду інших документів, ніж зазначені у вказаній статті, до початку судового розгляду забороняється.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку під час проведення підготовчого судового засідання суд вийшов за межі своїх повноважень, визначених ст. 314 КПК України, коли він мав з`ясувати в учасників судового провадження виключно їх думку щодо можливості призначення судового розгляду та прийняти одне із рішень передбачених ч. 3 ст. 314 УПК України. При цьому рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд мав право прийняти лише, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
Натомість, замість оцінки обвинувального акта на відповідність вимогам КПК України, чого взагалі не було здійснено, суд вдався до оцінки дотримання права обвинуваченого на захист під час досудового розслідування, що можливо лише під час судового розгляду кримінального провадження.
У випадку встановлення обставин, які вимагають участі захисника, суд мав би призначити його відповідно до вимог ст. 49 КПК України.
Виходячи з викладеного, та з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009842 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд зазначеного обвинувального акта у суді першої інстанції..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3