Справа №577/3591/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/21/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/3591/16-к за апеляційними скаргами прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 і ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор Конотопської місцевої прокуратури Сумської області у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, врахувати в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, уточнити відомості про потерпілу, визнати ОСОБА_10 винним та призначити йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст.ст.70 і 71 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки вісім місяців. Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд безпідставно не визнав та виключив з обсягу пред`явленого обвинувачення таку обтяжуючу покарання обставину як вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також невірно зазначив у вироку відомості про потерпілу;

- обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду, оскільки суд першої інстанції розглянув справу не об`єктивно, зокрема без участі потерпілого, показання якого могли вплинути на прийняте рішення, крім того, суд не взяв до уваги стан його психічного здоров`я, через який він не усвідомлює всієї відповідальності та наслідків вчиненого.

За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.10.2016 ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 і ч.3 ст.185 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на строк два місяці і призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строки три роки вісім місяців.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по 2000 грн. матеріальної шкоди, а також на користь держави 1143,48 грн. витрат пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до вироку 11.06.2016 близько 13-00 години ОСОБА_10 , перебуваючи у будинку по АДРЕСА_2 , таємно, повторно викрав велосипед, чим завдав потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду в розмірі 1000 грн.

13.07.2016 близько 11-00 години ОСОБА_10 , перебуваючи на подвір`ї навчального закладу по АДРЕСА_3 , таємно, повторно викрав велосипед, чим завдав потерпілому ОСОБА_16 майнової шкоди в розмірі 913 грн.

13.06.2016 близько 16-00 години ОСОБА_10 , перебуваючи в господарстві по АДРЕСА_4 , повторно, шляхом обману заволодів велосипедом ОСОБА_14 , чим завдав потерпілому майнової шкоди в розмірі 900 грн.

15.06.2016 близько 23-00 години ОСОБА_10 , через віконний отвір проник до приміщення навчального закладу по АДРЕСА_3 , де в одній із кімнат, таємно, повторно викрав пенал, в якому знаходилась флеш карта та окуляри, чим завдав потерпілій ОСОБА_17 майнової шкоди на загальну суму 295,20 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили пом`якшити йому покарання та визначити його у виді обмеження волі на строк чотири роки, а щодо апеляційної скарги прокурора поклалися на розсуд суду, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка не підтримала жодної апеляційної скарги та просила залишити судове рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як прокурора, так і обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 і ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що кримінальне провадження було розглянуто не об`єктивно, зокрема без участі потерпілого (показання якого могли вплинути на прийняте рішення), не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду, оскільки під час судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 і ч.3 ст.185 КК України, а після з`ясування думки учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, головуючим було прийнято рішення обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого, тобто суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд першої інстанції з`ясував правильність розуміння ОСОБА_10 вказаних обставин та переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений обвинуваченим ОСОБА_10 з підстав заперечення обставин, які ним не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, що повністю узгоджується з приписами ч.2 ст.394 цього Кодексу.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора відносно того, що суд безпідставно не визнав та виключив з обсягу пред`явленого обвинувачення таку обтяжуючу покарання обставину як вчинення злочину щодо особи похилого віку, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини даного кримінального провадження не можуть свідчити про те, що обвинувачений мав умисел на вчинення злочину проти ОСОБА_14 саме як проти особи похилого віку.

Не можуть бути прийнятими до уваги і твердження прокурора про допущену судом першої інстанції помилку щодо відомостей про потерпілу, що повинно тягнути за собою зміну судового рішення, оскільки, незважаючи на її наявність, ця помилка є явно технічною і ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість, вмотивованість та правильність ухваленого судового рішення і може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України без зміни чи скасування вироку.

Є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження також і доводи обвинуваченого про порушення судом вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання та, як наслідок, визначення останньому занадто суворого покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючою покарання обставиною судом було встановлено рецидив злочинів.

Також судом першої інстанції були взяті до уваги і дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він негативно характеризується, не працює, перебуває на обліку у психіатра, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Посилання обвинуваченого на стан його психічного здоров`я, через який він не може усвідомлювати всієї відповідальності та наслідків вчиненого, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта наявні у ОСОБА_10 психічні розлади не настільки виражені, щоб могли лишати його можливості усвідомлювати значення своїй дій, керувати ними, та не відносяться до юридичного критерію неосудності, обвинувачений вчинив злочин у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а дані, які б вказували на наявність у нього тимчасового хворобливого стану в матеріалах кримінального провадження відсутні, застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує.

Таким чином, визначивши ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-67 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав ані для зміни, ані для скасування вироку суду, як про це поставлені питання в апеляційних скаргах прокурором та обвинуваченим, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_18 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Конотопської місцевої прокуратури Сумської області у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_19 залишити тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_19 в строк відбування призначеного покарання час попереднього ув`язнення з 18.10.2016 по 09.03.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4