Справа № 459/1953/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1015/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0001161 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця м. Червонограда Львівської області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 липня 2016 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і, з застосуванням ст.ст. 71, 72 КК, засуджено до одного року двох днів обмеження волі у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи і доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, покликається на суворість призначеного покарання, оскільки таке, на його думку, було призначено без дотримання вимог ст. 65 КК, без врахування тяжкості вчиненого злочину і даних про його особу. Зокрема, судом не було взято до уваги те, що вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, його позитивну характеристику, що він серйозно хворіє, бажає стати на шлях виправлення і за станом здоров`я не може відбувати покарання протягом такого тривалого строку. Просить вирок в частині призначеного покарання змінити і визначити таке з меншим строком його відбування.

Обвинувачений ОСОБА_9 був належно повідомлений судом про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не прибув і про поважні причини свого неприбуття апеляційний суд не повідомив, а тому, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК, колегія суддів визнала можливим розглянути справу без його участі.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Прокурор з апеляційною скаргою не погодився і просив залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, виступи сторін з приводу поданої апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він, будучи засуджений 19.11.2015 Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 164 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт та 04.01.2016 поставлений на облік працівниками Червоноградського МВ КВІ УДПтСУ у Львівській області, якими належним чином був ознайомлений із порядком та умовами відбуття даного покарання, а 05.01.2016 повідомлений ними про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування призначеного покарання і ознайомлений з графіками виходу на роботу за січень, лютий та березень 2016 року, умисно, без поважних причин, не з`явився на відпрацювання громадських робіт 27.01.2016 і 28.01.2016, та в період з 04.02.2016 по 29.02.2016, а також 29.03.2016 та 31.03.2016, тобто ухилився від відбування покарання, внаслідок чого термін виконання громадських робіт неодноразово продовжувався, а покарання залишилось невідбутим. При цьому загальна кількість невідпрацьованих ОСОБА_9 громадських робіт становить 84 години.

При розгляді справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, а тому суд розглянув справу згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого надана судом першої інстанції сторонами не заперечується і під сумнів не ставиться.

Що стосується покарання, то таке було призначено ОСОБА_9 з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Так, відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання у межах санкції статті Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, та всупереч доводів апеляційної скарги, при призначенні покарання обвинуваченому районний суд взяв до уваги, що вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також те, що по місцю проживання він характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше судимий і ніде не працює.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 судом встановлено не було. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття.

Тобто, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд взяв до уваги всі ті обставини, на які він покликається в апеляції.

Що стосується покликання обвинуваченого на його хворобу, то такі дані в матеріалах справи відсутні і будь-яких доказів на підтвердження цього ОСОБА_9 суду апеляційної інстанції не надав.

З довідки Червоноградської центральної міської лікарні в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_9 за медичною допомогою в лікарню не звертався і на стаціонарному лікуванні не перебував ( а.с. 34 ), а тому його доводи про хворобливий стан колегія суддів визнає надуманими.

За злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, санкція даної статті передбачає покарання у вигляді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно ст. 61 КК обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Як вбачається з вироку, за вчинений злочин районний суд призначив ОСОБА_9 покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік і на підставі ст.ст. 71, 72 КК частково приєднав покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік і два дні, тобто визначив мінімальний строк покарання передбачений для даного виду покарання кримінальним законом, а отже нема підстав стверджувати про його суворість через невідповідність тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

У той же час суд безпідставно, всупереч вимог ст. 374 КПК, вийшов за межі своїх повноважень і при призначенні покарання у резолютивній частині вироку вказав вид установи в якій належить відбувати покарання обвинуваченому, що не впливає на правильність прийнятого рішення, а тому дана вказівка підлягає виключенню з вироку на підставі ч. 2 ст. 404 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 , без змін.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключити з резолютивної частини вироку вказівку про відбування ОСОБА_9 призначеного покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4