Дата документу Справа № 310/5883/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/202/17
Єдиний унікальний № 310/5883/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002645, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року, відносно ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоря, Чернігівського району, Запорізької області, громадянина України, з повною середньою спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта на загальну суму 1055,52 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного рішення, 23.06.2016 року, приблизно о 11 год. 30 хв., в світлу пору доби, в м. Бердянську Запорізької області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїжджою частиною вул. Мелітопольське шосе з боку вул. Приазовської в напрямку вул. Волонтерів, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), розташованого в районі будинку №48.

В той же час, перед вищевказаним пішохідним переходом в крайній правій смузі зупинились невстановлені транспортні засоби, а по пішохідному переходу проїжджу частину переходив пішохід ОСОБА_8 , який рухався з правого боку ліворуч, відносно напрямку руху водія ОСОБА_7 .

Водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити транспортні засоби, які зупинилися перед нерегульованим пішохідним переходом, порушивши вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, своєчасно не вжив заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання»

Зазначеною дорожньо-транспортною пригодою, згідно висновку експерта з проведення судової медичної експертизи № 652 від 15.08.2016 року, ОСОБА_8 спричинені: відкритий осколковий перелом середньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, рвана рана середньої третини лівої гомілки, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку експерта з проведення судової авто технічної експертизи № 541/16 від 28.07.2016 року, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п.п. 11.5, 18.4 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 та в його діях є невідповідність вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, де зазначено: «п. 18.4 Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 оскаржує вирок в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме просить вирок частково скасувати, в частині призначеного покарання застосувавши до нього додаткове покарання позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки та виключити вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що висновки суду про призначення покарання з випробувальним строком не відповідає дійсності тому, що засуджений скоїв тяжкий злочин, формально розкаявся тільки для того щоб отримати іспитовий термін покарання.
Прокурор, який приймав участь у кримінальному провадженні ОСОБА_9 надав заперечення на апеляційну скаргу, в якій вказує, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, а відповідно вирок суду скасуванню, так як судом першої інстанції враховані всі обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, прийнято законне та обґрунтоване рішення, правильно застосовані норми кримінального та кримінального процесуального закону, призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Доводи потерпілого ОСОБА_8 вже враховані судом при винесенні вироку від 22.09.2016 року.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який, зокрема в останньому слові заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав суду розписки потерпілого про відшкодування моральної шкоди 30000 гривень, прокурора, який вважав, що вирок є законним і обґрунтованим, його слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_7 у вчинені злочинівпри обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого. З урахуванням того, що ОСОБА_7 щиро покаявся у скоєному, частково відшкодував завдану шкоду, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також батька, який є інвалідом першої групи, характеризується позитивно за місцем проживання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання і доцільність його звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України. Окрім того, суд першої інстанції навів у вироку обставини, які ним враховані при відмові в обранні додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені мотиви обрання саме такого покарання є переконливими і такими, що відповідають змісту ст.65 КК України, а також роз`ясненням Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року.

Колегія суддів вважає, що сукупність наведених у вироку обставин доводить обґрунтованість прийнятого судом рішення і свідчить про необхідність і достатність обраного покарання, а поведінкаОСОБА_7 після ухвалення вироку, а саме відшкодування більшої частини моральної шкоди, дозволяє колегії суддів констатувати правильність прийнятого рішення.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_7 з мотивів, наведених в апеляційній скарзі і приймає рішення про відмові у задоволенні апеляційної скарги потерпілого. Сукупність обставин, які наведені колегією суддів, спростовує твердження апелянта про відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4