УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2016 (справа № 761/6753/16-к) накладений арешт на автомобіль «Мерседес Е 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить за гр. ОСОБА_4 .

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований з метою забезпечення схоронності транспортного засобу, оскільки він є засобом вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, на думку ініціатора клопотання, на теперішній час необхідні слідчі дії органом досудового розслідування з автомобілем проведені, отже у подальшому застосування арешту відпала потреба.

У зв`язку з цим, заявник просив скасувати арешт автомобіля.

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 наполягав на задоволенні клопотання з підстав, які у ньому наведені.

Слідчий Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду, до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши заявника, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Факт того, що слідчий суддя, ухвалюючи 23.02.2016 рішення про задоволення клопотання слідчого, застосував ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення (справа № 761/6753/16-к, провадження № 1-кс/761/4141/2016), свідчить про наявність усіх складових, які дозволили прийняти позитивне для слідчого рішення.

У той же час, представник власника майна, звертаючись з клопотанням про скасування арешту, не спростував висновків слідчого судді, не довів відсутність обставин, з наявністю яких стаття 132 КПК напряму пов`язує можливість накладення арешту.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, підлягає стягненню з юридичної особи як отримана неправомірна вигода.

Завданням арешту майна, зокрема, є запобігання можливості його приховування, зникнення, використання, передачі, відчуження.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, вирішуючи 23.02.2016 питання, чи має майно, щодо якого ініціювалося накладення арешту, речовим доказом, врахував, що воно містить ознаки, передбачені ст. 98 КПК, оскільки до речових доказів кримінально-процесуальний закон відносить, серед іншого, знаряддя вчинення кримінального правопорушення та об`єкти, що зберегли на собі сліди його вчинення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, зокрема, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Виходячи з вказаної норми, на заявника покладається обов`язок довести, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення провадження.

У той же час, з клопотання та долучених до нього матеріалів не вбачається підстав для висновку, що у забезпеченні схоронності автомобіля «Мерседес», який є знаряддям вчинення кримінального, відпала потреба.

Таким чином, заявником не спростовані доводи сторони обвинувачення про те, що вказане майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У даному випадку обмеження права власності гр. ОСОБА_4 відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 98, 132, 170, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1