АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,потерпілої ОСОБА_8 ,перекладача ОСОБА_9 кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_10 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2017 року у кримінальному провадженні №0001886 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, румуна, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , за ст. 286 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і йому призначене покарання у виді 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладені обов`язки, передбачених п.п.1,2 ч.1,п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 . Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 47168 грн. 62 коп., а також 50000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішена доля речових доказів.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 3782 грн. 28 коп.
Провадження№11-кп/794/214/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_10 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.Апелянт вважає безпідставним звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Посилається на те,що суд не у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке є тяжким злочином,а також належним чином не зважив на те,що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, порушивши ряд вимог ПДР України та внаслідок недотримання ним правил безпеки дорожнього руху потерпілій заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Апелянт твердить, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
За таких обставин прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цієї статті з позбавленням права керувати транспортними засобами.Також апелянт вважає,що суд неправильно вирішив долю речового доказу-автомобіля«BMW-530», JHR 19 реєстрації Литовської республіки.

У поданому на апеляційну скаргу прокурора запереченні адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив залишити вирок районного суду без змін,оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого та адвоката ОСОБА_6 про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку, доводи потерпілої,яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила призначити обвинуваченому реальне позбавлення волі, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Районним та апеляційним судом встановлено,що 30 грудня 2016 року біля 11 год. 00 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «BMW-530» номерний знак НОМЕР_1 Литовської республіки, рухався по вул. Винниченка м. Чернівці зі сторони вул. Руської, в напрямку вул. Миру, на швидкості більше 60 км/год., що перевищує допустиму швидкість в межах населеного пункту.
Наближаючись до будинку № 96 вказаної вулиці, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.3, 12.4 та горизонтальної розмітки 1.3, встановлених Правилами дорожнього руху україни ,не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожньої обстановки, неправильно застосувавши прийоми керування автомобілем, уникаючи зіткнення з попутним невстановленим транспортним засобом, який рухався попереду, змінив напрямок руху вліво і допустив виїзд керованого ним автомобіля з перетинанням горизонтальної розмітки подвійної суцільної на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Ford Fiesta» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , яка рухалася в напрямку вул. Руської м. Чернівці та внаслідок зіткнення отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя,у вигляді розриву селезінки.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом,що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за обставин,викладених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами,яким дана вірна юридична оцінка та не оспорюється у апеляційній скарзі. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України.

За таких обставин колегія суддів,керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення судами вироків( постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку`не наводить у вироку докази на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні злочину та кваліфікації діяння.

Разом із тим,судова колегія вважає,що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст.65 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання,суд вказав,що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення,а також ступінь його тяжкості,дані про особу обвинуваченого,який не судимий,позитивно характеризується,його молодий вік.Обставинами,що пом`якшують покарання,суд врахував визнання обвинуваченим вини,щире каяття та часткове відшкодування шкоди.також суд вказав,що враховує стан алкогольного сп`яніння,у якому перебував ОСОБА_7 як обставину,що обтяжує покарання.

Викладене вище,як зазначено у вироку,слугувало підставою для призначення судом першої інстанції обвинуваченому мінімального строку покарання у виді позбавлення волі,передбаченого санкцією цієї статті.
При цьому висновки районного суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього вимог ст.ст.75,76 КК України судом у вироку взагалі не вмотивовані.

У відповідності з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року/ із наступними змінами/ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд при призначенні покарання за ст.286 КК України має врахувати не тільки наслідки,що настали,а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху,її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,особу винного,а також обставини,які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд у вироку формально зазначив,однак фактично не врахував,що злочин був вчинений обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння і така обставина істотно обтяжує покарання.

При цьому суд жодним чином не зважив на те,що ОСОБА_7 30.12.2016 року керував у стані алкогольного сп`яніння автомобілем,не маючи посвідчення водія,оскільки такий документ йому не видавався і це підтверджено довідкою регіонального сервісного центру від 23.03.2017 року(а.с.245 т.2)

Нехтуючи вказаними обставинами,отже ставлячи у небезпеку здоров`я та життя інших учасників дорожнього руху, ОСОБА_7 як водій,у автомобілі якого також знаходились два пасажири,грубо порушив правила безпеки дорожнього руху,в тому числі рухався із перевищенням допустимої у межах населеного пункту швидкості,не маючи навичок керування автомобілем ,виїхав на зустрічну смугу руху,де допустив зіткнення із автомобілем під керуванням водія ОСОБА_8 .

Суд,при призначенні покарання обвинуваченому не врахував належним чином те,що потерпілій внаслідок ДТП заподіяні тяжкі тілесні ушкодження,небезпечні для життя, у виді розриву селезінки,яка була за наслідками видалена.Шкода,що їй спричинена,відшкодована обвинуваченим лише частково.

Як вбачається із матеріалів провадження,внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,яка настала з вини ОСОБА_7 тілесні ушкодження та матеріальна шкода були заподіяні водію та пасажиру іще одного автомобіля учасника цієї ДТП,що за наслідками не тягне кримінальної відповідальності,однак характеризує обсяг та обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Районним судом при призначенні покарання у повній мірі не враховано також те,що злочин,вчинений ОСОБА_7 ,хоча і є необережним,однак відноситься до категорії тяжких та за його вчинення передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Також судова колегія зважає на те,що у суді апеляційної інстанції потерпіла підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила призначити ОСОБА_7 реальне покарання без застосування вимог ст.75 КК України.

За таких обставин висновок районного суду про наявність підстав для застосування вимог ст.75,76 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим,тому апеляційну скаргу прокурора слід в цій частині задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання-скасувати з підстав,що передбачені ст.ст.407,409,413,420 КПК та ухвалити новий,яким призначити обвинуваченому основне покарання у виді реального позбавлення волі.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судова колегія враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,який відноситься до категорії тяжких,вчинений із необережності,обставини,що пом`якшують покарання- визнання вини,щире каяття у скоєному,часткове відшкодування заподіяної потерпілій шкоди.Також колегія враховує дані про особу обвинуваченого,який раніше не судимий,його молодий вік,позитивну характеристику по місцю проживання.

Як обставину,що обтяжує покарання, колегія враховує вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння(а.с.98т.2).

Судова колегія вважає,що зазначені вище обставини,які пом`якшують покарання,із врахуванням даних про особу обвинуваченого та ступеню тяжкості скоєного у сукупності дають підстави призначити обвинуваченому покарання у виді мінімального,в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, строку позбавлення волі.

Саме таке покарання є необхідним і буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Викладені у апеляційній скарзі доводи про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судова колегія відкидає,оскільки посвідчення водія ОСОБА_7 не отримував та такого документу не мав(т.1 а.п.245).У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України,викладеною у п.21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», призначення цього додаткового покарання особі,яка взагалі такого права не мала,є неможливим.
Доля речових доказів вирішена судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України,підстав для зміни вироку в цій частині немає,оскільки відсутні дані,що ОСОБА_7 не є законним володільцем автомобіля БМВ 530.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413,418,420 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Взяти ОСОБА_7 під варту у залі суду негайно.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 20 червня 2017 року.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3