Справа № 190/1912/16-к
Провадження №1-в/190/770/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Пятихатки Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, має середню освіту, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у ПВК №122 за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.09.2014 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяцяв позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
25.10.2016 року до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області звернувся засуджений ОСОБА_3 із клопотанням про застосування до нього положень ст.81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 03.11.2016 року надав на адресу заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, 06.12.2016 року надав до суду заяву, в якій просив подане клопотання розглянути за відсутності прокурора, клопотання не підтримав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник ПВК №122 в судове засідання не з`явився, 06.12.2016 року старший інспектор ГКВС ПВК№122 надав до суду заяву, в якій просив подане клопотання розглянути за його відсутності, заявлене клопотання не підтримав, просив відмовити у його задоволенні на підставі того, що засуджений не довів своє виправлення.

На підставі заяв учасників процесу, дослідивши подання та матеріали наданої особової справи, судом встановлено наступне.

Вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.09.2014 року ОСОБА_3 , засуджений за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяцяв позбавлення волі, строк відбуття покарання відраховано з 03.12.2013 року, вирок набрав законної сили 29.05.2014 року.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.04.2016 року ОСОБА_3 , зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.12.2013 року по 28.05.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в строк відбування покарання за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.09.2014 року.

Відповідно до характеристики засудженого від 09.11.2016 року, наданої УВП, ОСОБА_3 з 24.06.2014 року і по теперішній час відбуває кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі в П`ятихатській виправній колонії №122, характеризується посередньо, має одинадцять стягнень, які погашені в установленому законом порядку за плином часу, та одне заохочення, до роботи ставиться задовільно, ініціативу у роботі не проявляє, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно.
З матеріалів особової справи вбачається, що комісією П`ятихатської ВК Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №122 засудженому 30.04.2015 року відмовлено в переведенні за ст.101 КВК України до дільниці соціальної реабілітації. 15.02.2015 року комісією УВП засудженому відмовлено в застосуванні положень ст.82 КК України як такому, який не стає на шлях виправлення, крім того 12.05.2016 року комісією УВП відмовлено заявникові в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, який не стає на шлях виправлення.
Згідно з ст.81 КК України особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого та його відповідна поведінка.

Суд зазначає, що eмовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, є заохочувальними нормами кримінально-виконавчого законодавства, оскільки мають на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги позицію учасників судового провадження, оскільки з досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи не вбачається, що засуджений сумлінною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, суд відмовляє в задоволенні клопотання засудженого.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст. 539 КПК України суд
УХВАЛИВ:
У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня отримання ухвали.
Суддя ОСОБА_1