Справа № 487/3721/16-к 29.03.2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002099, за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
15.02.2007 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
26.03.2007 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 6 років позбавлення волі;
18.06.2007 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 353, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 10.03.2011 р. умовно достроково на 1 рік 11 місяців 14 днів;
08.05.2012 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 08.01.2014 р. за відбуттям строку покарання;
21.11.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
26.12.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 263, ст. 395 КК України до 6 місяців арешту, звільнений 14.01.2016 р. за відбуттям строку покарання;
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 600 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину та фактичних обставин справи, зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні судом ст. 75 КК України.
Зазначає що, суд першої інстанції приймаючи рішення про можливе виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, не дотримався вимог ст. 65 та ст. 75 КК України, роз`яснень, викладених у п. п. 2, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання». Суд, хоча і послався, але не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, те що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення на шлях виправлення не став та знову вчинив злочини. Вказує на те, що, визнання судом такої пом`якшуючої обставини, як добровільне відшкодування шкоди є безпідставнтим, оскільки майно повернуто потерпілій не внаслідок дій обвинуваченого, а завдяки діям працівників правоохоронних органів.
З огляду на наведене, прокурор вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання є необґрунтованими.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Приблизно першого або другого квітня 2016 року, точної дати та часу не встановлено, в ранковий час доби, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 прийшли за місцем мешкання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 . Через деякий час ОСОБА_10 пішов з квартири ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 , залишившись вдома у ОСОБА_11 побачив мобільний телефон марки «Nokia 6300», що належав ОСОБА_9 . У ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який ОСОБА_6 взяв мобільний телефон «Nokia 6300», і утримуючи телефон при собі, вийшов із дому, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 600 грн.
17.05.2016 р. ОСОБА_6 , перебуваючи в орендованій квартирі АДРЕСА_3 належній ОСОБА_12 , реалізуючи корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку власниці квартири, таємно повторно викрав належний ОСОБА_12 холодильник марки «Дніпр-2». Покинувши місце вчинення злочину, ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном за власним розсудом, завдавши ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 600 грн.
18.05.2016 р., перебуваючи в той же квартирі, ОСОБА_6 , реалізуючи корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку власниці квартири, таємно повторно викрав належні ОСОБА_12 газову плиту «Predom» вартістю 600 грн. та чавунну ванну вартістю 500 грн. Покинувши місце вчинення злочину, ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном за власним розсудом, завдавши ОСОБА_12 майнову шкоду в розмірі 1 100 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності. Обставини обвинуваченим не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Дії обвинуваченого кваліфіковані правильно та апелянтом не оспорюються.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, з 03.02.1998 р. перебуває на обліку в МОНД з діагнозом синдром залежності від опіатів, ефедрину, алкоголю, на обліку в МОПЛ не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, визнав обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання провини та відшкодування майнової шкоди потерпілим, обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався на наявність декількох обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, а саме активну співучасть у розкритті злочину та визнання провини.
На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції в цій частині є невірними.
За змістом ст. 75 КК України при звільненні від відбування покарання з випробуванням має враховуватися тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи, що в сукупності має давати підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для провадження та застосувати вказані вимоги закону лише у тому разі, коли для цього є умови й підстави.
Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» та вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, призначаючи покарання та звільняючи особу від відбування покарання, суд зобов`язаний мотивувати своє рішення належним чином.
Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Хоча обвинувачений визнав вину, суд першої інстанції, дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі і тяжких, останній раз 26.12.2014 р., звільнившись 14.01.2016 р. з місць позбавлення волі, після відбуття покарання, на почату квітня 2016 року, 17.05.2016 р. та 18.05.2016 р. скоїв крадіжки, за які його засуджено даним вироком, тобто через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, з 03.02.1998 р. перебуває на обліку з діагнозом синдром залежності від опіатів, ефедрину, алкоголю, за місцем мешкання характеризується посередньо, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім цього є слушними доводи прокурора про безпідставне врахування судом першої інстанції як пом`якшуючої покарання обставини, відшкодування майнової шкоди потерпілим з огляду на те, що Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, визначено, що відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному відшкодуванні заподіяної злочином майнової шкоди, а матеріали кримінального провадження даних на підтвердження відшкодування обвинуваченим майнової шкоди потерпілим не містять викрадене у потерпілої ОСОБА_12 майно, повернуто останній працівниками поліції, майнова шкода, завдана потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 600 грн., не відшкодована.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 , системний характер його протиправної поведінки, схильність до продовження злочинної діяльності та небажання ставати на шлях виправлення. Цим даним суд першої інстанції не дав належної оцінки, а тому висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є помилковим. Обставини, на які послався суд в обґрунтування свого рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, на думку апеляційного суду не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування ст. 75 КК України, оскільки судом першої інстанції не надано повної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_6 та обставинам, з якими він пов`язав можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції у разі неправильного звільненням обвинуваченого від відбування покарання скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, а тому вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України скасувати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду, як на пом`якшуючу покарання обставину відшкодування майнової шкоди потерпілим.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді
_____________________ ________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3