У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_10.,
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 08 червня 2017 року заяву потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6,

у с т а н о в и л а:

вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною третьою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто на його користь: з ОСОБА_6 14918,80 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн на відшкодування моральної шкоди; з АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 10036,83 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто на її користь: з ОСОБА_6 80000 грн на відшкодування моральної шкоди; з АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_6 178188,72 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Грошові кошти в сумі 121800 грн, внесені на депозит ТУ ДСА України в Житомирській області в якості застави ОСОБА_6, які належать заставодавцю ОСОБА_8, ухвалено звернути на виконання даного вироку в частині майнових стягнень на користь потерпілих ОСОБА_5, у рівних частинах по 60900 грн кожному.

Закрито провадження у справі за позовом потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6

Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 28 грудня 2016 року вирок місцевого суду змінив: скасував у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 та призначив новий розгляд цього позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті цей вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінено. На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладено на неї обов'язки передбачені пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 76 КК.

Потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із заявою, в якій порушують питання про скасування ухвали касаційного суду від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Заявники вважають, що суд касаційної інстанції в ухвалі від 25 квітня 2017 року, не погодившись з рішенням судів нижчестоящих інстанцій про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК, урахував одні і ті ж самі пом'якшуючі обставини та призначив засудженій покарання із застосуванням як положень статті 69 КК, так і статті 75 КК звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, чим допустив неоднаковість у застосуванні цих норм.

На підтвердження своїх доводів заявники до заяви долучили копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого та 02 березня 2017 року, в яких касаційний суд, з огляду на наявність обставин, що пом'якшують покарання та даних про особу засуджених, не знайшов підстав для застосування до засуджених осіб положень статей 69 і 75 КК та звільнення їх від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Водночас ця процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Верховний Суд України раніше висловив правову позицію стосовно підстав та умов, за яких можливий перегляд судового рішення касаційного суду в частині застосування (незастосування) статті 75 КК (справа № 5-48к13), на яку також міститься посилання і в заяві потерпілих.

Так, для визначення, чи входить застосування статей 69, 75 КК до вищевказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

У першому випадку це порушення судом нормативно визначених в законі формальних вимог застосування статті 75 КК, зокрема, таких умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, як призначення судом за вчинений злочин основного покарання того виду, який вказаний в частині першій статті 75 КК, обмеження строку позбавлення волі п'ятьма роками, не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна тощо, та статті 69 КК - наявність обставин, що пом'якшують покарання, неможливість призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК та наявність граничного розміру призначення основного покарання у виді штрафу.

Зазначений випадок, у разі порівняння оспореного рішення з рішенням, в якому дотримані зазначені вимоги кримінального закону, є підставою для перегляду Верховним Судом України оспореного рішення, оскільки чітко встановлюється неоднаковість правозастосування однієї і тієї ж норми кримінального закону поза межами призначення покарання в залежності від даних про особу засудженого, і усунення зазначеного порушення відповідає цілям діяльності Верховного Суду України.

У другому випадку прийняття судом рішення про призначення конкретній винній особі покарання, або призначення їй більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, звільнення від нього та від його відбування прямо стосується застереження, визначеного законом та не може бути предметом перегляду.

У цьому випадку суд наділений правом вибору, оскільки ця функція потребує судового розсуду підставами для якого, при призначенні покарання, зокрема, виступають уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі» та оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб'єкта правозастосування.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, що прямо стосується застереження, викладеного в пункті 1 частини першої статті 445 КПК.

Зі змісту заяви випливає, що потерпілі фактично порушують питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), що не є підставою для перегляду судового рішення Верховним Судом України.

За таких обставин провадження за заявою потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не може бути відкрито за відсутності підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

Крім того, долучені до заяви копії всіх судових рішень щодо ОСОБА_6 не завірені належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити заявникам, що відмова у допуску справи за цією заявою не перешкоджає повторному зверненню із заявою до Верховного Суду України за умови дотримання всіх вимог закону щодо предмета перегляду та його повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити потерпілим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за їх заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_10