Справа № 127/1624/17
Провадження № 1-в/127/119/17
УХВАЛА
20 березня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у м. Вінниці заяву засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність, -
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 відповідно до якої він просить привести у відповідність вирок щодо нього, а саме перекваліфікувати його дії за вироком Дніпропетровського обласного суду від 08.05.1997 року зі ст. 93 п.п. «а», «г», ч. 1 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року) на п.п. 1,6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. 2001 року) та звільнити його від відбування покарання за ч. 1 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року), ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. 2001 року) - за відсутністю складу вказаного злочину через з відсутність в Україні закону «Про зброю».
В обґрунтування заяви засуджений ОСОБА_4 зазначає про те, що вирок є незаконним, оскільки судом неправильно застосовано щодо нього кримінальний закон, а саме застосовано ч. 1 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року), яка не підлягала застосуванню. Посилається на те, що ч. 1 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року), так і ч. 1 ст. 263 КК України (в ред. 2001 року) встановлюють лише покарання за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, в той час, як сама незаконність, тобто, злочинне діяння, до цього часу являється невизначеним, оскільки в Україні закону «Про зброю» - не існує. Враховуючи наведене, вважає призначене покарання за ч. 1 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року) у виді 3 років позбавлення волі неправомірним та таким, що суперечить ст. 7 «Європейської Конвенції по правам людини», ч. 1 ст. 15 «Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права» (1966 року), та п. 22 ст. 92 Конституції України.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, та його захисник, заяву підтримали з мотивів зазначених в ній та просили суд її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 просив суд відмовити.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви та особову справу засудженого ОСОБА_4 , дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з особової справи засудженого, ОСОБА_4 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 08.05.1997 року за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 89, ч. 1 ст. 86, ст. 93 п.п. «а», «г», ст. 42 КК України до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна.
Відповідно до ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.1997 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 08.05.1997 року, яким засуджено ОСОБА_4 залишено без змін.
Постановою Дніпропетровського обласного суду від 30.05.2000 року ОСОБА_4 замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна з відбуттям покарання в тюрмі суворого режиму.
Відповідно до постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 12.11.2012 року, вирок щодо ОСОБА_4 приведено у відповідність до Кримінального Кодексу України ( ред. 2001 року). Вказаною постановою засудженого ОСОБА_4 звільнено від покарання у виді одного року позбавлення волі за ч. 1 ст. 89 КК України (1960р.) в зв`язку з декриміналізацією діяння, дії ОСОБА_4 зі ст. 861 КК України (1960) перекваліфіковано на ч.5 ст. 185 КК України, міру покарання за вказаний злочин знижено до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок суду залишено без змін.
Таким чином, судовим рішенням вже приведено вирок щодо ОСОБА_4 у відповідність до нового КК України.
З заяви засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він наполягає на приведенні вироку у відповідність шляхом звільнення його від відбування покарання в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України ( ред.1960). Суть доводів ОСОБА_4 зводиться до посилання на незаконність вироку, необґрунтованість засудження в через відсутність в його діях складу вказаного злочину.
Положеннями п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» визначено, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року), нині ст. 539 КПК України (в редакції 2012 року), питання, які зачіпають суть вироку, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання. Зокрема, не можна у такому порядку переглянути питання щодо правильності кваліфікації дій засудженого, перевірки досліджених судом доказів, тобто, в зазначеному порядку не можуть розглядатись питання, що стосуються суті вироку та обставин ним встановлених.
Доводи заяви ОСОБА_4 фактично ставлять перед судом питання про перегляд фактичних обставин справи, правильності кваліфікації його дій, повторного дослідження доказів, надання оцінки доказам та наявності складу злочину.
Таким чином, доводи заяви не відносяться до питань виконання вироку, передбачених ст. 537 КПК України, а фактично відносяться до питань щодо перегляду вироку, та не належать до компетенції суду, що здійснює розгляд заяв на стадії виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Суд зауважує, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 08.05.1997 року відносно ОСОБА_4 був предметом перевірки в касаційній інстанції, доводи касаційних скарг визнані безпідставними та вирок суду залишений без змін.
Таким чином судове рішення щодо засудженого, як вже зазначалось вище, набуло законної сили.
Питання щодо можливості перегляду судових рішень, що набули законної сили врегульовано Главою 34 КПК України провадження за нововиявленими обставинами.
В той же час, суд, під час розгляду заяви поданої в порядку виконання вироку, не наділений повноваженнями щодо перевірки правильності ухвалених судових рішень судами вищих інстанцій, не надає оцінки доказів у справі та не перевіряє наявність чи відсутність складу злочину в діях особи.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява засудженого не містить доводів, які підлягають оцінці під час розгляду питання щодо виконання вироку, що набув законної сили, а тому в задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», ст.ст. 532, 537-539 КПК України, суд,-
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність відмовити.
Ухвала може бути оскаржена засудженим до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з моменту отримання її копії.
Суддя: