Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/388/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001592 щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.02.2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта повна загальна середня, не одружений, утриманців немає, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України і призначено покарання: за ч. 1 ст. 126 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, за ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 30 жовтня 2014 року по 22 лютого 2016 року, включно.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення 30000 грн. залишено без розгляду.
Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне нанесення удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень; умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого; залишення в небезпеці, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, за наступних обставин.
08 вересня 2014 року приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_8 перебував у домоволодінні, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , вживав спиртні напої разом з ОСОБА_10 .
Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті ревнощів, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник умисел на умисне завдання ОСОБА_10 удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_10 не менше одного удару кулаком правої руки в область правої сторони обличчя, таким чином вчинивши насильницькі дії які завдали ОСОБА_10 фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.
Крім того, 24 жовтня 2014 року приблизно о 17 год.30 хв., ОСОБА_8 перебував в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де вживав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 .
Перебуваючи у вказаному місці, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів, виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кухні вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 не менше одного удару кулаком правої руки в область живота, після чого схопив ОСОБА_11 за комір та перетягнув її до кімнати домоволодіння, де продовжуючи свої протиправні дії кинув останню на ліжко та наніс їй не менше чотирьох ударів кулаком та ліктем правої руки в область тулуба та живота.
Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми грудної клітини та живота з множинними переломами ребер, розривами брижі тонкого кишечника з внутрішньо - черевною кровотечею, крововиливу в плевру та м`язи в місцях переломів ребер, крововиливів під капсулу печінки, крововиливів у брижі тонкої кишки, крововиливів в ділянці тулуба та кінцівок, які згідно висновку судово - медичної експертизи №165 від 28 листопада 2014 року, по тяжкості відносяться де категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої поєднаної травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривами брижі тонкого кишечника з внутрішньо - черевною кровотечею та розвитком загального фібринозно- геморагічного перитоніту.
Крім того, спричинивши приблизно о 17.30 годині 24 жовтня 2014 року своїй співмешканці ОСОБА_11 з якою він проживав однією сім`єю, за| вищевказаних обставин тілесні ушкодження у вигляді тупої, поєднаної травми грудної клітини та живота з множинними переломами ребер, розривами брижі тонкого кишечника з внутрішньо - черевною кровотечею, крововиливу в плевру та м`язи в місцях переломів ребер, крововиливів під капсулу печінки, крововиливів у брижі тонкої кишки, крововиливів в ділянці тулуба та кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №165 від 28 листопада 2014 року, по тяжкості відносяться де категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_8 усвідомлював, що унаслідок цього ОСОБА_11 опинилася в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
Незважаючи на викладене ОСОБА_8 , будучи зобов`язаний як член сім`ї піклуватися про ОСОБА_11 , маючи змогу надати їй допомогу, у тому числі шляхом невідкладного виклику швидкої медичної допомоги, будучи особою яка сама поставила потерпілу в небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що вона опинилася в небезпечному для життя стані, в період з 24 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2014 року перебуваючи з ОСОБА_11 в одному помешканні, жодних адекватних заходів спрямованих на надання їй необхідної допомоги не вжив, хоча мав на це змогу, чим залишив потерпілу в небезпеці.
Як наслідок смерть потерпілої ОСОБА_11 настала за місцем проживання через значний час після спричинення тілесних ушкоджень 28 жовтня 2014 року, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу , в якій зазначає, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим по справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року: «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Захисник також в апеляційній скарзі вказує, що він вимушено не погоджується з кваліфікацією досудовим слідством дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та ч. З ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, за таких підстав:

- ОСОБА_12 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкав разом із своєю матір`ю, яка дуже хворіє і яку ОСОБА_12 доглядав. Останнім часом ОСОБА_12 співмешкав із потерпілою у будинку за її адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується посередньо, скарг на ОСОБА_12 від мешканців села не поступало, раніше не судимий, офіційно працював машиністом на місцевому Щебзаводі, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, що вказує на те, що ОСОБА_12 - не є суспільно-небезпечною особою. З матеріалів справи вбачається, що потерпіла важко хворіла та постійно скаржилася на болі в області живота. Також встановлено, що ОСОБА_12 доглядав потерпілу, і коли їй було зле, купував за свої гроші їй пігулки, продукти харчування та інші речі першої необхідності, прибирав за нею, допомагав пересуватись по будинку, тощо. Все це свідчить про те, що у ОСОБА_12 з ОСОБА_13 були добрі взаємовідносини, він її не ображав, піклувався про неї та доглядав її коли вона важко хворіла, а тому умислу на спричинення їй будь-яких тілесних ушкоджень не мав;

- 23.10.2014 року ОСОБА_12 поруч з Потерпілою не перебував, тому де була ОСОБА_13 в той день та що вона робила він не знає. 24.10.2014 року вранці ОСОБА_12 зайшов до помешкання ОСОБА_13 та застав її у безпорадному стані, їй буле зле та вона скаржилася на болі в області живота та грудей, на пропозиції викликати швидку допомогу ОСОБА_13 відмовилась, навіть просила цього не робити, так як потрапити у лікарню вона боялася (напередодні в лікарні помер її чоловік), до того ж у неї не було коштів. ОСОБА_12 не покинув ОСОБА_13 , а всіляко своїми силами допомагав їй, піклувався про неї, прибирав за нею, купував пігулки та робив напої, які полегшували біль, та на протязі з 24 жовтня по 28 жовтня 2014 року ОСОБА_12 неодноразово пропонував ОСОБА_13 викликати

швидку допомогу, але остання відмовлялася навіть заперечувала проти цього. Стан ОСОБА_13 не насторожив ОСОБА_12 , так як він часто бачив потерпілу в такому стані, але вона завжди заперечувала проти виклику швидкої допомоги, це у судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_14 , дочка ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ;

- згідно висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_13 нанесено не менше як 15 травматичних впливів. Більшість яких нанесена з лівого боку, якщо стояти обличчям до потерпілої - це значить, що нападник повинен бути лівшею, в той час як ОСОБА_12 - правша . ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, який відтворений при слідчому експерименті показує, що удари наносилися правою рукою. З матеріалів досудового слідства, а саме допиту ОСОБА_12 та слідчого експерименту слідує, що ОСОБА_12 наніс ОСОБА_13 не більш як 4 удари, а не 15. Єдине, що підтверджує ОСОБА_12 , це те, що намагався зробити їй штучне дихання, в ході якого з силою надавлював в область ребер, а також в період часу з 24.10. по 28.10 2014 року неодноразово піднімав її з підлоги та, тримаючи її за руки та за тулуб, допомагав їй рухатись по будинку, це може пояснити перелом ребер, травму грудної клітки та синці на руках та тулубі;

- згідно висновку судово-медичної експертизи спричинені потерпілій тілесні ушкодження могли утворитись за 5-4 діб до моменту смерті, тобто 23.10.2014 року, в той день коли ОСОБА_12 не було поруч з ОСОБА_13 ;

- відсутні свідки того, як ОСОБА_12 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 ;

- при житті потерпіла ОСОБА_13 неодноразово падала та при падінні вдарялася об всілякі речі, які знаходились біля неї, а потім у всьому звинувачувала ОСОБА_12 , нібито останній її побив. Хоча ОСОБА_12 не бив ОСОБА_13 , це можуть підтвердити свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Про виклик та допит цих свідків ним було заявлено клопотання, про те суд відмовив в його задоволенні. Також вищевказані свідки могли б підтвердити, що 23.10.2014 року ОСОБА_12 не перебував поруч з ОСОБА_13 та не міг їй спричинити тілесні ушкодження;

- непослідовна та не логічна поведінка обвинуваченого, яка вбачається з обвинувачення, а саме: ОСОБА_12 прийшов до ОСОБА_13 , побив її, і побачивши в якому вона знаходиться стані, залишився з нею, доглядав її та залишався поруч з нею до часу приїзду швидкої допомоги та працівників міліції, хоча добре знав, що за це йому буде. Це доводить невинуватість обвинуваченого.

Вважає, що в судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_12 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, не доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона дій ОСОБА_12 , а тому в його діях відсутні ознаки злочинів , передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України.

Апелянт вважає, що в діях його підзахисного вбачається злочин передбачений ч. 1 ст. 126 КК України та просить скасувати вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.02.2016 року щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. З ст. 135 КК України і призначити новий розгляду суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати і призначити новий судовий розгляд.
Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що під час досудового розслідування він внаслідок юридичної необізнаності та психологічного тиску на нього підписав документи, що саме він вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.
Разом з тим вказує, що захисник був залучений лише під час слідчого експерименту, в ході проведення якого експерт постійно казав йому як правильно показувати куди він бив потерпілу.
Крім того зазначає, що зранку 24.10.2014 року він прийшов додому до потерпілої і виявив, що вона себе погано почуває, при цьому не звернув на це уваги оскільки вона зловживає спиртними напоями, наголошує, що 23.10.2014 року він ночував у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , що може підтвердити свідок ОСОБА_21 яку не визвали до суду у якості свідка.
Також вказує, що до ранку 24.10.2014 року він знаходився удома, чим займалась потерпіла в цей час йому невідомо, а в проміжку часу з 24.10.2014 року до 28.10.2014 року коли померла потерпіла, до неї приходила її дочка громадянка ОСОБА_22 та вітчим потерпілої, які при цьому не виказували жодного занепокоєння.
Крім цього апелянт просить звернути увагу на показання свідка ОСОБА_15 , яка зазначила у судовому засіданні суду першої інстанції, що приходила до потерпілої додому 28.10.2014 року і остання їй повідомила, що обвинувачений побив її, при тому, що у відповідні органи вона не зверталася, при цьому суд першої інстанції не взяв до уваги її покази надані у судовому засіданні, а врахував покази надані під час досудового розслідування.
Разом з тим зазначає, що заявляв клопотання про виклик та допит у якості свідків гр. ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які могли дати покази які мають значення для встановлення істини, проте суд проігнорував вказане клопотання. Наостанок вказує, що до останнього знаходився з потерпілою і зрозумівши, що вона померла, будучи впевненим у своїй невинуватості викликав швидку, яка приїхала через годину та міліцію, які викликали лікаря для огляду трупа, при якому не було встановлено жодних зовнішніх ушкоджень в тому місці де в результаті експертизи були виявлені внутрішні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати частково, через невідповідність призначеного покарання, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, та призначити покарання за ч. 1 ст. 126 КК України - у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком 9 років, за ч. 3 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 9 років. Відповідно до ст. 404, прокурор просить повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження в частині матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, не в повному обсязі врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, вину у вчиненні кримінальних правопорушень відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121, ч. З ст. 135 КК України не визнав, внаслідок чого судом застосовано до ОСОБА_8 занадто м`яке покарання.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили свої апеляційні скарги задовольнити в повному обсязі , прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Вирок районного суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 за умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень щодо потерпілого ОСОБА_10 ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому колегією суддів в порядку ч.1 ст. 404 КПК України не переглядається.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.121, ч.3 ст. 135 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і які суд першої інстанції дослідив в повному обсязі і дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, кваліфікувавши його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого; залишення в небезпеці, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.135 КК України не визнав та суду показав, 23 жовтня 2014 року, зранку, він із ОСОБА_11 пішли привітати його матір з днем народження. Після чого, він пішов підстригатися, вживав алкогольні напої, після чого повернувся до себе до дому. Наступного дня, 24 жовтня 2014 року, приблизно о 6-7 годині ранку він прийшов додому до ОСОБА_11 , яка лежала на ліжку і біля неї стояло відро, оскільки їй було погано та нудило. Він почав давати їй молочні продукти, воду та пігулки, для того щоб полегшити її стан, швидку медичну допомогу він не викликав, так як ОСОБА_11 цього не хотіла. Потім він почав вживати спиртні напої, ОСОБА_11 підходила до нього, трохи випила та пішла лягти на диван. Після цього до них приходив кум, з яким він також вживав спиртне, але останній невдовзі пішов. Потім він ще трохи випив та ліг спати. Прокинувшись, він побачив, що ОСОБА_11 лежала на полу біля дивана, як вона падала він не бачив, на щоці у неї був синяк. Вона пролежала на дивані до своєї смерті, інколи вставала, тримаючи за двері, скаржилась на болі в животі. 28 жовтня 2014 року до них прийшла сусідка, яка помила ОСОБА_11 та викликала швидку медичну допомогу, оскільки ОСОБА_11 було погано, так як вона перед цим впала з дивана. Коли приїхала «швидка», ОСОБА_11 вже померла. Тілесні ушкодження ОСОБА_11 він ані 23 ані 24 жовтня 2014 року не спричиняв. Вказував на те, що коли ОСОБА_11 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, вона сама часто падала, допускає, що смерть останньої настала внаслідок того, що ОСОБА_11 тричі падала з дивана вниз животом, вдаряючись при цьому одним і тим самим місцем.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні, з яких вбачається що, ОСОБА_11 являється її матір`ю, з якою вона проживала в одному помешканні до 2012 року. Після смерті батька, з травня 2014 року її мати стала проживати з ОСОБА_26 і одразу у них стали виникати сварки. Мати їй дзвонила і казала, що ОСОБА_27 стосовно неї вчиняє хуліганські дії. Після цього вона прийшла до них та побачила, що ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, намагався потрапити в будинок, гучно кричав, бив по дверях. Вона вигнала його, при цьому викликавши міліцію, але в подальшому мати заяву з міліції забрала, у зв`язку з чим вони посварились. Після цього випадку, її мати зі співмешканцем продовжували проживати разом у помешканні матері. За весь час вона періодично спілкувалась з матір`ю, яка систематично їй скаржилась на те, що ОСОБА_27 її ображає, постійно завдає їй тілесні ушкодження. Коли вона приходила до матері, то бачила на ній синці та садна, які були завдані ОСОБА_8 . Також вона один раз особисто бачила, як ОСОБА_8 штовхав матір та замахувався на неї, від чого вона падала на землю.
У жовтні 2014 року за 4 дні до смерті матері вона прийшла до останньої та побачила, що мати лежить на дивану вдягнута, з синцями на обличчі та спить, а ОСОБА_8 пив горілку на кухні з її дідом, після чого вона пішла від них, а вже 28 жовтня 2014 року їй зателефонували та повідомили, що матері стало погано і коли вона прибігла до неї, то мати вже не дихала.
- показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_8 проживав з його сусідкою ОСОБА_11 приблизно 4 місяці. Він періодично з ними спілкувався та бачив, що ОСОБА_8 по відношенню до своєї співмешканки вів себе погано. Крім того, вони постійно вживали алкогольні напої та сварились, при цьому він 2 рази бачив ОСОБА_11 з синцями, і вона йому скаржилась, що це ОСОБА_27 її б`є. При цьому, він особисто ніколи не бачив, щоб ОСОБА_27 бив свою співмешканку, швидка медична допомога також до них не приїжджала. За тиждень до смерті ОСОБА_11 він її бачив, і остання скаржилась на своє здоров`я.
- показаннями свідка ОСОБА_28 в судовому засіданні, з яких вбачається , що вона була добре знайома з ОСОБА_11 , яка проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_11 їй було відомо, що співмешканець її часто бив, також вона бачила на ній синці.
25 жовтня 2014 року зранку вона зателефонувала ОСОБА_11 , яка під час телефонної розмови повідомила, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, її сильно побив, за що саме та їй не повідомила. При цьому, ОСОБА_11 казала, що їй дуже погано, вона не може ходити та п`є воду. Від виклику їй швидкої остання відмовилась посилаючись на відсутність коштів. Після цього, вони щодня постійно телефонували одна одній, і під час розмови ОСОБА_11 постійно скаржилась на свій поганий стан здоров`я. За весь цей час вона жодного разу до ОСОБА_11 не ходила. 28 жовтня 2014 року зранку їй зателефонувала ОСОБА_11 і попросила прийти до неї і помити, так як піднятись з ліжка вона не може. Прийшовши до неї, вона почала її мити, під час чого побачила, що у ОСОБА_11 сильно надутий живіт, а ноги були всі в синцях. На її запитання звідки такі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 їй пояснила, що її співмешканець ОСОБА_8 хотів статевих відносин, але вона йому відмовила, за що він її і побив. Це відбулось за 3-4 дні до 28 жовтня 2014 року. Через деякий час, коли вона пішла до дому, ввечері їй зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_11 померла, також повідомив, що перед цим побив останню .
- показаннями свідка ОСОБА_29 в судовому засіданні, згідно яких він проживає з дружиною ОСОБА_30 та донькою. З ОСОБА_11 та її співмешканцем ОСОБА_8 він добре знайомий, але останнім часом він їх майже не бачив, товариських стосунків не підтримував. ОСОБА_11 він з тілесними ушкодженнями ніколи не бачив, скарг на ОСОБА_31 від неї ніколи не чув. Його дружина ОСОБА_32 розповідала йому, що декілька разів ОСОБА_8 під час сварки зі співмешканкою завдавав їй тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, але до міліції ОСОБА_11 з цього приводу звертатись не бажала, хоча дільничний приїздив до них та проводив профілактичні бесіди. Причину смерті ОСОБА_11 він не знає, але його дружина розповідала про синці та гематоми, які вона бачила на її тілі перед смертю, і що їх мабуть наніс ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_11 сама розповідала про це його дружині.
- показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерту ОСОБА_33 , з яких вбачається, що він проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_11 . Під час проведення експертизи в крові ОСОБА_11 алкоголю не було виявлено, тілесні ушкодження, на тілі останньої, розмежувати не можливо, смерть ОСОБА_11 настала від розриву брижи кишківника, остання була вся в синцях і були переламані ребра. Розрив брижи кишківника міг статися лише внаслідок отриманих ударів, оскільки при падінні з висоти власного зросту або з дивана на підлогу, розрива брижи кишківника статися не могло. Крім того судмедексперт вказав, що синців, характерних при падінні з висоти власного зросту на тілі ОСОБА_11 він не виявив, навпаки, на тілі останньої, з правої сторони, були виявлені синці, які характерні для не менше як 3-х ударів в одне і те ж саме місце, оскільки накладалися одне на одне, тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_11 , були спричинені по життєво і не менше як за 4-5 днів до настання смерті останньої.
- витягом з кримінального провадження №0001592, згідно якого 24.10.2014 року за місцем свого проживання АДРЕСА_1 в ході виниклої сварки ОСОБА_8 , наносячи удари ліктем та рукою заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., у вигляді тупої поєднаної травми грудної клітини та живота, розрив брижинки тонкої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, геморагічного перитоніту, перелом ребер, в результаті чого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В період часу з 24.10.2014 року ОСОБА_8 залишив в небезпеці ОСОБА_34 , що спричинило настання смерті останньої (а.с.1-2 т.1).
- рапортом оперативного чергового Знам`янського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 28 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що 28.10.2014 року о 18 год. 50 хв. до чергової частини Знам`янського МВ надійшло повідомлення про те, що 28.10.2014 року гр. ОСОБА_8 в телефонному режимі повідомив, що за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 померла його співмешканка ОСОБА_11 (а.с.3 т.1).
- протоколом огляду місця події від 28 жовтня 2014 року, згідно якого був оглянутий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та труп потерпілої ОСОБА_11 (а.с.4-5 т.1).
- лікарським свідоцтвом про смерть №3041 від 29 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12 т.1).
- протоколом огляду трупа від 29 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що на тілі та обличчі потерпілої ОСОБА_11 є тілесні ушкодження (а.с.13-14 т.1).
- протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2014 року, згідно якого під час огляду місця події, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала та померла ОСОБА_11 були вилучені змиви з дверей з РБК, з ліжка, з наволочки, з спортивних чоловічих штанів (а.с.17-19 т.1).
- протоколом огляду місця події від 30 жовтня 2014 року та протоколом огляду предмету від 01 листопада 2014 року, згідно яких були оглянуті одяг ОСОБА_8 , мобільний телефон та паспорт (а.с.33-34 т.1).
- висновком експерта №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого:
1. При судово-медичному досліджені трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої, поєднаної травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривами брижи тонкої кишківника, з внутрішньо-черевною кровотечею, крововиливи в плевру та м`язи в місцях переламів ребер, крововиливи під капсулу печінки, крововиливи у брижи тонкої кишки, крововиливи в ділянці голови, тулуба та кінцівок.
2. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів та не менш як від 15 травматичних впливів, та могли утворитися при обставинах, указаних в установчій частині постанови. Індивідуальні властивості тупих предметів в ушкодженнях не відобразилися.
3. За давністю утворення вищеописані тілесні ушкодження можуть відноситись до дати 4-5 діб до моменту смерті.
4. По тяжкості вищевказані тілесні ушкодження в сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення.
5. Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілої, спричинені по життєво. 6. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа етанол не виявлено.
7. При судово-медичному дослідженні трупа захворювань, які могли призвести до смерті не виявлено.
8. Враховуючи характер, локалізацію, взаєморозташування тілесних ушкоджень на тілі померлої, утворення всього комплексу тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається.
9. Найбільш вірогідне взаєморозташування нападаючого та потерпілого під час утворення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя.
10. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 могла здійснювати активні дії, рухатись, переміщуватись протягом приблизно 4 діб.
11. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 і знаходиться в прямому причинному наслідковому зв`язку у виявленими тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої, поєднаної травми грудної клітини та живота з множинними переламами ребер, розривами брижи тонкого кішківника, внутрішньо-черевною кровотечею та розвитком загального фібринозно-теморагічного перитоніту (а.с.41-43 т.1).
- додатковим висновком експерта до №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 могли утворитись при обставинах, на які вказував підозрюваний під час слідчого експерименту (а.с.47-49 т.1).
- висновком експерта №821 від 5 грудня 2014 року, з якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи В альфа з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0.
Кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0альфабета за ізосерологічною системою АВ0.
На наволочці (фрагмент14), на фрагменті поролону (об`єкти 15,16), в змиві з дверей (об`єкт17), що були вилучені при огляді місця події, знайдено кров людини.
При визначенні групової належності в об`єкті 16 встановлено групу В альфа та виявлено антиген Н, в об`єктах 14,15,17 виявлено антигени В і Н, що свідчить про походження крові від однієї особи групи В альфа з супутнім антигеном Н, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени.
Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від потерпілої ОСОБА_11 , при цьому не виключається можливість домішки в цих об`єктах крові підозрюваного ОСОБА_8 (а.с.54-56 т.1).
- висновком експерта №819 від 7 листопада 2014 року відповідно до якого кров ОСОБА_8 належить до групи 0альфабета за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.69-70 т.1).
- висновком експерта №793 від 6 листопада 2014 року відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 належить до групи В альфа за ізосерологічною системою АВ0 (а.с.76-77 т.1).
- висновком експерта №820 від 5 грудня 2014 року (а.с.83-85 т.1) з якого вбачається, що кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи В альфа за ізосерологічною системою АВ0.
Кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0альфабета за ізосерологічною системою АВ0.
В пошукових вирізках зі спортивної куртки (об`єкт 22) та спортивних штанів (об`єкт 42), а також на мокасинах (об`єкти 44-48), вилучених у підозрюваного ОСОБА_8 , знайдено кров людини.
При визначенні групової належності в усіх вказаних об`єктах виявлено антигени В і Н, що свідчить про походження крові або від однієї особи групи В альфа з супутнім антигеном Н, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени.
Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від потерпілої ОСОБА_11 , при цьому не виключається можливість домішки в цих об`єктах крові підозрюваного ОСОБА_8
- актом судово-психіатричного експерта №605 від 25 листопада 2014 року згідно якого, ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення, ОСОБА_8 слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с.89-90 т.1).
- протоколом огляду предмету від 01 листопада 2014 року згідно якого, були оглянути в присутності двох понятих , предмети вилучені при огляді місця події та трупу ОСОБА_11 (а.с.92 т.1).
- повідомленням про підозру від 29 жовтня 2014 року з якого вбачається, що вказаний протокол підписаний підозрюваним ОСОБА_8 без будь яких зауважень та доповнень (а.с.99-100 т.1).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2014 року з участю ОСОБА_8 , його захисника та судово-медичного експерта, а також двох понятих та його відеозаписом, переглянутим судом першої інстанції, в ході якого ОСОБА_8 показав та розказав, що 24.10.2014 року між ним та потерпілої ОСОБА_11 після вживання спиртних напоїв внаслідок того, що у серпні 2014 року ОСОБА_11 йому зрадила, виникла сварка. В ході сварки, ОСОБА_8 кулаком правої руки наніс потерпілій один удар в бік живота. Після удару він перемістив ОСОБА_11 до кімнати, де остання лягла на ліжко. ОСОБА_8 наніс лежачій на ліжку ОСОБА_11 ще три удари кулаком правої руки в живіт та правим ліктем наніс ще один удар в бік тулуба потерпілої. Після нанесених ударів ОСОБА_11 залишилась на ліжку. Протягом 24-28 жовтня 2014 року ОСОБА_11 постійно блювала та скаржилася на біль у шлунку, а 28.10.2014 року настала її смерть. При підписанні даного протоколу заяв та доповнень не надійшло (а.с.105-107 т.1).
- повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 25 грудня 2014 року, з якої вбачається відсутність зауважень та заяв (а.с.140-143 т.1).
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.121, ч.3 ст.135 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого; залишення в небезпеці, а саме завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи, а саме потерпілої ОСОБА_11 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи захисника про те, що в судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_12 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України і дії ОСОБА_8 за вказаними статтями кваліфіковані неправильно.

Твердження захисника про те, що в судовому засіданні не доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона дій ОСОБА_12 , а тому в його діях відсутні ознаки злочинів , передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 126 КК України колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи.

Так, об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Кваліфікованими видами умисного тяжкого тілесного ушкодження ( ч. 2 ст. 121) є вчинення його: 1) способом, що має характер особливого мучення; 2) групою осіб; 3) з метою залякування потерпілого або інших осіб; 4) на замовлення або 5) спричинення ним смерті потерпілого.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно.

Також слід зазначити, що суспільна небезпека злочину, передбаченого ст. 135 КК України полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.

Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у суспільне небезпечній бездіяльності, що виражається у залишенні без допомоги вказаної особи.

Залишення без допомоги передбачає невжиття особою заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого. Злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога. Настання суспільне небезпечних наслідків певного характеру є підставою для кваліфікації діяння за ч. 3 ст. 135.

З суб`єктивної сторони злочин характеризується прямим умислом: винний усвідомлює суспільне небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, те, що він зобов`язаний піклуватися про особу і має реальну можливість надати їй допомогу, або що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і бажає чинити саме так.

Як убачається з досліджених в суді першої інстанції доказів ОСОБА_8 своїми умисними діями заподіяв потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тупої, поєднаної травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривами брижи тонкої кишківника, з внутрішньо-черевною кровотечею, крововиливи в плевру та м`язи в місцях переламів ребер, крововиливи під капсулу печінки, крововиливи у брижи тонкої кишки, крововиливи в ділянці голови, тулуба та кінцівок, які по тяжкості в сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 і знаходиться в прямому причинному наслідковому зв`язку у виявленими тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої, поєднаної травми грудної клітини та живота з множинними переламами ребер, розривами брижи тонкого кішківника, внутрішньо-черевною кровотечею та розвитком загального фібринозно-теморагічного перитоніту.
Вказане підтверджено показами самого обвинуваченого в ході проведення за його участі слідчого експерименту 29 жовтня 2014 року, які узгоджуються з висновками експерта №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого при судово-медичному досліджені трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої, поєднаної травми грудної клітки та живота з множинними переломами ребер, розривами брижи тонкої кишківника, з внутрішньо-черевною кровотечею, крововиливи в плевру та м`язи в місцях переламів ребер, крововиливи під капсулу печінки, крововиливи у брижи тонкої кишки, крововиливи в ділянці голови, тулуба та кінцівок. По тяжкості вищевказані тілесні ушкодження в сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення.Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілої, спричинені по життєво. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 і знаходиться в прямому причинному наслідковому зв`язку у виявленими тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої, поєднаної травми грудної клітини та живота з множинними переламами ребер, розривами брижи тонкого кішківника, внутрішньо-черевною кровотечею та розвитком загального фібринозно-теморагічного перитоніту та додатковим висновком експерта до №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 могли утворитись при обставинах, на які вказував підозрюваний під час слідчого експерименту.
Окрім того, перебуваючи протягом 24-28 жовтня 2014 року в помешканні потерпілої, вживаючи спиртні напої, обвинувачений ОСОБА_8 бачив, що потерпіла ОСОБА_11 погано себе почуває після спричинення ним останній тілесних ушкоджень, постійно скаржиться на болі в животі та грудній клітині, завідомо свідомо залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала в небезпечному для життя стані, хоча мав змогу надати їй допомогу (викликавши швидку допомогу), що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .
Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника про те, що потерпіла важко хворіла та постійно скаржилася на болі в області живота, що ОСОБА_8 доглядав потерпілу, і коли їй було зле, купував за свої гроші їй пігулки, продукти харчування та інші речі першої необхідності, прибирав за нею, допомагав пересуватись по будинку, тощо, що у ОСОБА_8 з ОСОБА_11 були добрі взаємовідносини, він її не ображав, піклувався про неї та доглядав її коли вона важко хворіла, а тому умислу на спричинення їй будь-яких тілесних ушкоджень не мав колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами , досліджених судом першої інстанції та викладених у вироку суду. Крім того, вказані доводи спростовуються вищевикладеними показами обвинуваченого, які він надав в ході слідчого експерименту, потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_35 . Дані показання обвинуваченого, потерпілої, свідків є логічними та послідовними і не викликають сумнів у колегії суддів в їх правдивості.

Також є безпідставними й апеляційні ствердження обвинуваченого та в його інтересах захисника про те, що 23.10.2014 року ОСОБА_8 поруч з потерпілою не перебував, тому де була ОСОБА_11 в той день та що вона робила він не знає, що 24.10.2014 року вранці ОСОБА_8 зайшов до помешкання ОСОБА_11 та застав її у безпорадному стані, їй було зле та вона скаржилася на болі в області живота та грудей, на пропозиції викликати швидку допомогу ОСОБА_11 відмовилась, навіть просила цього не робити, що ОСОБА_12 не покинув ОСОБА_13 , а всіляко своїми силами допомагав їй, піклувався про неї, прибирав за нею, купував пігулки та робив напої, які полегшували біль, та на протязі з 24 жовтня по 28 жовтня 2014 року ОСОБА_8 неодноразово пропонував ОСОБА_11 викликати швидку допомогу, але остання відмовлялася навіть заперечувала проти цього, оскільки спростовуються вищевикладеними доказами, які були досліджені міськрайонним судом та викладені у вироку суду, і які є належними, допустимим та узгодженими у своїй сукупності. Захистом не було надано суду першої інстанції доказів на підтвердження вказаних доводів.
Що стосується апеляційних тверджень захисника та обвинуваченого про те, що згідно висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_11 нанесено не менше як 15 травматичних впливів, більшість яких нанесена з лівого боку, а з матеріалів досудового слідства, а саме допиту ОСОБА_8 та слідчого експерименту слідує, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 не більш як 4 удари, а не 15, що ОСОБА_8 намагався зробити їй штучне дихання, в ході якого з силою надавлював в область ребер, а також що в період часу з 24.10. по 28.10 2014 року неодноразово піднімав її з підлоги та, тримаючи її за руки та за тулуб, допомагав їй рухатись по будинку, це може пояснити перелом ребер, травму грудної клітки та синці на руках та тулубі, що згідно висновку судово-медичної експертизи спричинені потерпілій тілесні ушкодження могли утворитись за 5-4 діб до моменту смерті, тобто 23.10.2014 року, в той день коли ОСОБА_8 не було поруч з ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та спростовуються показами обвинуваченого, які він надав в ході слідчого експерименту, в ході якого показав та розказав, що наніс потерпілій ОСОБА_11 п`ять ударів, і що протягом з 24.10. по 28.10. 2014 року він знаходився в будинку, де мешкала потерпіла, показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерту ОСОБА_33 , з яких вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від розриву брижи кишківника, остання була вся в синцях і були переламані ребра. Розрив брижи кишківника міг статися лише внаслідок отриманих ударів, оскільки при падінні з висоти власного зросту або з дивана на підлогу, розрива брижи кишківника статися не могло, що синців, характерних при падінні з висоти власного зросту на тілі ОСОБА_11 він не виявив, навпаки, на тілі останньої, з правої сторони, були виявлені синці, які характерні для не менше як 3-х ударів в одне і те ж саме місце, оскільки накладалися одне на одне, тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_11 , були спричинені по життєво і не менше як за 4-5 днів до настання смерті останньої. Вказані покази узгоджуються: з висновком експерта №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів та можуть відноситись до дати 4-5 діб до моменту смерті, враховуючи характер, локалізацію, взаєморозташування тілесних ушкоджень на тілі померлої, утворення всього комплексу тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається; - з додатковим висновком експерта до №165 від 28 листопада 2014 року згідно якого, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 могли утворитись при обставинах, на які вказував підозрюваний під час слідчого експерименту. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тілесні ушкодження останній були спричиненні за 4-5 діб до моменту смерті, тобто 24.10.2014 року. Також слід зазначити, що відповідно до висновку №165 від 28 листопада 2014 року тілесні ушкодження , заподіяні потерпілій утворилися від дії тупих предметів та не менш як від 15 травматичних впливів. Орган досудового розслідування та міськрайонний суд на підставі об`єктивно встановлених доказів, які узгоджуються з показами обвинуваченого , які той надавав в ході слідчого експерименту в присутності захисника та які підтверджуються і узгоджуються з додатковим висновком експерта до висновку №165 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 могли утворитись при обставинах, на які вказував підозрюваний під час слідчого експерименту прийшов до правильного висновку про те, що внаслідок нанесення потерпілій ударів п`ять із них заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого настала смерть потерпілої. Крім того, в ході досудового розслідування та в суді першої інстанції не було встановлено об`єктивних даних про те, що в період з 24.10. по 28.10. 2014 року в помешканні потерпілої ОСОБА_11 знаходилися сторонні особи, які спричинили останній тілесні ушкодження.
Також є необґрунтованими та надуманими доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що відсутні свідки того, як ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , що при житті потерпіла ОСОБА_11 неодноразово падала та при падінні вдарялася об всілякі речі, які знаходились біля неї, а потім у всьому звинувачувала ОСОБА_8 нібито останній її побив, хоча ОСОБА_8 не бив ОСОБА_11 не знайшли свого підтвердження, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності і , як це зазначено вище, спростовуються: показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав в ході проведення слідчого експерименту 29 жовтня 2014 року в присутності захисника, судово-медичного експерта, двох понятих і його відеозаписом, в ході якого ОСОБА_8 показав та розказав, що 24.10.2014 року кулаком правої руки та ліктем спричинив потерпілій тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_11 протягом 24-28 жовтня 2014 року постійно блювала та скаржилася на біль у шлунку, а ІНФОРМАЦІЯ_4 настала її смерть, які узгоджуються та підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_36 , які показали, що потерпіла ОСОБА_11 скаржилась на те, що обвинувачений її б`є, характеристикою ОСОБА_8 , в якій він за місцем проживання характеризується негативно.
Також колегія суддів приходить до висновку, що міськрайонний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання захисту , яке підтримав обвинувачений про виклик до суду та допиту в якості свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_37 , ОСОБА_19 , ОСОБА_38 , оскільки вони свідками події, яка відбувалася 24.10.2014 року в помешканні потерпілої не були.
Також необґрунтованими є доводи обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування він внаслідок юридичної необізнаності та психологічного тиску на нього підписав документи, що саме він вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, що захисник був залучений лише під час слідчого експерименту, в ході проведення якого експерт постійно казав йому як правильно показувати куди він бив потерпілу, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме: постановою про залучення захисника від 29.10.2014 року Кіровоградським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги до участі у даному кримінальному провадженні був залучений захисник адвокат ОСОБА_7 , який був присутнім при допиті ОСОБА_8 в якості підозрюваного, при проведенні слідчого експерименту. З протоколів вказаних слідчих дій вбачається що ОСОБА_8 в присутності захисника дав покази про те, що він 24.10.2014 року наносив удари кулаком та ліктем потерпілій ОСОБА_11 . При цьому зауваження захисника , обвинуваченого у вказаних документах про психологічний тиск на обвинуваченого та надання ним показів з підказки експерта, відсутні . Крім того, доводи обвинуваченого про застосування недозволених методів ведення досудового розслідування, були перевірені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження, про що свідчить постанова про закриття кримінального провадження від 31.07.2016 року (т.1 а.п.94-98, 103-104,105-107,108-109, ).
Апеляційні вимоги обвинуваченого та в його інтересах захисника про скасування вироку та призначення нового судового розгляду , які полягають в порушенні права особи на справедливий суд, порушенні принципу безпосередності дослідження показань потерпілих, свідків, усні доводи прокурора про істотні порушення, які полягають в не роз`ясненні право відводу складу суду і про ухвалення одночасно декількох судових рішень в судовому засіданні та направлення справи на новий розгляд, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки статтею 415 КПК України чітко визначені підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, в своїх апеляційних скаргах апелянти чітко не зазначили, які істотні порушення допустив суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження і які підстави призначення нового розгляду.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження внаслідок хвороби судді ОСОБА_39 був проведений повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Справу призначено головуючому судді ОСОБА_1 (т.2 а.п.69). В судовому засіданні 15.06.2015 року при обговоренні питання про можливість продовження розгляду справи, не починаючи розгляд спочатку, сторони кримінального провадження: прокурор, обвинувачений, захисник ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_40 не наполягали на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді, не заперечували про можливість продовження розгляду справи, про що судом першої інстанції була постановлена ухвала. Вказані дії суду зафіксовані і на технічному носії. Крім того, у даному судовому засіданні було оголошено склад суду та головуючим було роз`яснено сторонам кримінального провадження право відводу, що підтверджується журналом судового засідання та запису на технічному носії (т.2 а.п.79-80,82). В суді апеляційної інстанції сторони кримінального провадження підтвердили вказані обставини. Також, з журналу судового засідання вбачається, що в наслідок технічної помилки, яка виникла в системі «оберіг» виник збій у часі. Проте, з запису на технічному носії слідує, що суд першої інстанції тричі віддалявся до нарадчої кімнати, після чого проголошував судові рішення. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що міськрайонний суд повно, всебічно, безпосередньо дослідив усі докази у даному кримінальному провадженні, що підтверджується журналами судових засідань та записом на технічному носії.
Враховуючи викладене, у суду апеляційної інстанції немає підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого, які надані ним під час проведення слідчого експерименту 29.10.2014 року та підтверджуються показаннями потерпілої, свідків, які є логічні, послідовні і незмінні. Даних про те, що потерпіла та свідки оговорюють обвинуваченого, судом не встановлено.
Не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, апеляційний суд до уваги не приймає та розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, як це вказав суд першої інстанції, є правильною та відповідає матеріалам кримінального провадження, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується негативно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання за ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України - відсутні, обставини, що які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем колишньої роботи, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Крім того, в силу викладеного, призначене ОСОБА_8 покарання не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, і підстав для зміни вироку в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що воно є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував тяжкість вчиненого ним злочину та дані про особу ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання. Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Таким чином, за доводами апеляційної скарги прокурора, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченому м`яке покарання, колегія суддів не вбачає. Підстави для задоволення апеляційної скарги останнього відсутні.

Разом з тим, зараховуючи обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2014 року по 22 лютого 2016 року, суд першої інстанції не в повній мірі зазначив вказаний строк попереднього ув`язнення, оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст. 532 КПК України судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Тому вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання , необхідно змінити, зарахувавши, у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 30.10.2014 року по 23.11.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в решті вирок суду залишити без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Знам`янського міскрайонного суду Кіровоградської області від 22.02.2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, залишити без змін.
На підставі ч. 2 ст. 404, ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 , строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення з 30.10.2014 року по 23.11.2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.
Судді:Підписи:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2