АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт з забороною відчуження майна, яке належить на праві власності дружині підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а саме на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081; на автомобіль марки «Peugeot 2007», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ; на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Так апелянт посилається на відсутність підстав для накладення арешту на вказане майно, оскільки його власник не має ніякого відношення до кримінального провадження, в рамках якого застосовано даний захід забезпечення кримінального провадження. Крім того, представник вказує на ті обставини, що будинок був отриманий ОСОБА_7 на підставі договору дарування, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України не відноситься до спільної сумісної власності. Що стосується транспортних засобів, то, як стверджує апелянт, вони були продані іншим особам, ще до постановлення оскаржуваної ухвали.

Також апелянт вказує на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_7 , а копію ухвали суду вона отримали 12 грудня 2016 року у відповідь на адвокатський запит.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував частково проти задоволення апеляційної скарги, а саме в частині, щодо органу, який здійснює досудове розслідування, а в іншому не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_7 , колегія суддів приймає доводи апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, 17.08.2016 року, колишнього начальника ДПС у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

В рамках даного провадження прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна, а саме будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081; автомобіля марки «Peugeot 2007», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ; автомобіля марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , яке, як зазначено в клопотанні, належить на праві власності дружині ОСОБА_8 ОСОБА_7 . Необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження прокурор обґрунтовує тим, що це майно було придбано під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. При цьому слідчий зазначив, що вказане майно підлягає арешту з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмові формі.
У ст. 60 СКУ також зазначено, що майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власностінезалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим ст. 57 СКУ передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є і те майно, яке набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

Звертаючись з клопотанням про арешт майна, прокурор зазначив, що будинок і автомобілі, які зареєстровані за ОСОБА_7 є спільною сумісною власністю, оскільки були придбані останньою за час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 .

Проте, як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 набула право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081, на підставі договору дарування від 17 жовтня 2008 року, що відповідно до вимог чинного законодавства виключає його з числа майна, що є спільною сумісною власністю.

Що стосується вказаних у клопотанні прокурора транспортних засобів, то відповідно до доданих до апеляційної скарги матеріалів, вони були відчуженні ОСОБА_7 ще до постановлення оскаржуваної ухвали, а тому вибули з її володіння.
Таким чином, підстави для накладення арешту на дане майно в порядку ст. 170 КПК України, в рамках даного провадження, за викладених у клопотанні слідчого доводів, відсутні, у зв`язку з чим, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, у відповідності до вище наведеного, приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, а саме: будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081; на автомобіль марки «Peugeot 2007», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ; на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіГолосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт з забороною відчуження майна, яке належить на праві власності дружині підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а саме на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081; на автомобіль марки «Peugeot 2007», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ; на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, яке належить на праві власності дружині підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а саме на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 25361081; на автомобіль марки «Peugeot 2007», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ; на автомобіль марки Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/229/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1