Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/60/17 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001702за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Знам`янка Кіровоградської області, з базовою загальною середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, не працює, в силу ст. 89 КК України, такий, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2989 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 коп, моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень та в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги 4000 (чотири тисячі) гривень, а всього стягнуто 11989 грн. 50 коп.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно,за таких обставин:

25.05.2016 року, приблизно о 12.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на території майстерні ПП «Пам`ять», розташованої за адресою вул. Віктора Голого,34, м. Знам`янка Кіровоградської області, з метою реалізації раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме на крадіжку належних ОСОБА_7 інструментів, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу з території майстерні таємно викрав належний ОСОБА_7 рубанок «Bosch PHO 1» вартістю 1699 грн. та електричну дискову пилку «Тайга ПД-210-2200» вартістю 1290,50 грн.
Після цього ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2989,50 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії , 26.05.2016 року, приблизно о 12.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на території майстерні ПП «Пам`ять», розташованої за адресою вул. Віктора Голого, 34, м. Знам`янка Кіровоградської області, з метою реалізації раптово виниклого умислу, а саме на крадіжку належних ОСОБА_7 інструментів, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу з території майстерні таємно, повторно викрав належну ОСОБА_7 болгарку «Sparky МВ 1600 СРА+ручка AVR» вартістю 1999 грн.
Після цього ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1999 грн.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. В решті вирок районного суду залишити без змін.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що незважаючи на те, що ОСОБА_9 на час розгляду справи і не має судимості, однак двічі притягувався до кримінальної відповідальності: 19.10.2007 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік; 17.12.2009 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Крім того, відповідно до обвинувального висновку, в провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває ще одне кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушенні передбачених ч.1 ст. 190, ст. 198 КК України.
Все це свідчить про те, що ОСОБА_9 був і залишається особою, небезпечною для суспільства, з призначених йому за раніше вчинені злочини покарань ніяких висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став. В даний час ОСОБА_9 ніде не працює, тобто єдиним джерелом отримання засобів до існування для нього, як і раніше залишається протиправна діяльність.
Вважає, що висновок суду щодо щирого каяття ОСОБА_9 у вчиненому є необґрунтованим. За час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_9 не вжито ніяких заходів до відшкодування заподіяних кримінальним правопорушенням збитків, що свідчить про те, що каяття ОСОБА_9 насправді не є щирим, а є лише засобом для отримання більш м`якого покарання.
Такої ж позиції у судовому засіданні трималась і сторона обвинувачення, оскільки прокурор просив суд призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, вислухавши думку представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 , який при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду, прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст. 185 КК України оскільки він в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, підтвердив вчинення злочинів за обставин, викладених в обвинувальному акті, через що дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані районним судом за ч ч. 1 та 2 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а також вчинення таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винуватого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні, корисливі злочини, на даний час судимість погашена, посередньо характеризується за місцем проживання, в скоєному щиро розкаявся.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого, призначивши покарання у виді арешту.

Колегії суддів вважає, що даний висновок є передчасним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_9 , вчинив два умисні, закінчені злочини середньої тяжкості, які посягають на власність, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, незважаючи, що судимість погашена, проте це в цілому характеризує його з негативної сторони, не відшкодував потерпілому завдані збитки внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, не працює тобто не займається суспільно-корисною працею.
За таких підстав, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді арешту не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання своєї вини, щире каяття в скоєному.
Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши тяжкість вчинених злочинів, його наслідки, дані про особу обвинуваченого та відношення обвинуваченого до вчиненого, який не відшкодував заподіяні збитки, думку потерпілого та його представника, які наполягали на призначенні реального покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_9 , як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання, навіть за наявності вищевказаних пом`якшуючих обставин покарання, можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

За таких підстав обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної санкції встановленого для даного виду покарання, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення судом такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Отже, апеляційні доводи представника потерпілого є обґрунтованими, підлягають частковому задоволенню, а тому, колегія суддів вважає за необхідне, вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 скасувати, постановивши новий вирок.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 рокущодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частиній новий вирок, ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 , з метою забезпечення виконання вироку, взяти під варту в залі суду.

Строк виконання покарання рахувати з 12 січня 2017 року.

В решті вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3