АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/7961832/2016 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1ст. 286 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Діброво-Ленінське Бородянського району Київської області, громадянина України, українця, освіти середньої, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України від призначеного основного покарання ОСОБА_7 звільнено з випробуванням, призначено іспитовий строк 1 (один) рік та зобов`язано його в порядку ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 - 9 455 гривень 30 копійок матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

З ОСОБА_7 стягнуто також і процесуальні витрати, пов`язані з залученням у кримінальному провадженні судового експерта.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 24 листопада 2014 року в період часу приблизно між 16.00 та 17.00 годинами, керуючи технічно справним автомобілем «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по під`їзній дорозі вулиці Щербакова зі сторони вулиці Салютної в напрямку вул. Гречка, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 72/7.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 "б", 10.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_7 проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався перед початком руху, що це буде безпечно для інших учасників руку та, розпочавши рух, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , який рухався з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_7 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених ПДР України, потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновків судово-медичного експерта № 34/Е від 11 лютого 2015 року та № 938/е від 22 травня 2015 року, було заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок наїзду на останнього автомобілем «Dewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 .

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, захисник обвинуваченого подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Захисник вважає, що висновки суду викладені в оскаржуваному вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме п. 1 ч. 1 ст. 284, ст. 373 КПК України, у зв`язку з чим він і підлягає скасуванню.

На думку захисту, суд першої інстанції при постановлені рішення не взяв до уваги довідку КНП «КДЦ» № 787 від 16 жовтня 2015 року в якій зазначено, що ОСОБА_10 отримав травму вуличного характеру під час падіння на вулиці Щербакова, також зазначено, що потерпілий від госпіталізації відмовився, хоча карета швидкої допомоги № 78 за викликом № 1286 уже прибула до травмпункту.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що посткримінальна поведінка обвинуваченого, а саме намагання надати допомогу ОСОБА_10 у виді транспортування того до травмпункту, потім додому та наступного дня до лікарні, тривалі очікування потерпілого в медичних закладах, надання власних грошових коштів потерпілому на обстеження, з урахуванням психологічного портрету обвинуваченого створює чітке переконання про наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення є надуманими припущеннями викладеними на основі показань потерпілого.

Сторона захисту переконана, що потерпілий хотів отримати компенсацію від страхової компанії про що свідчать його дії відразу після травми такі як: старання приховати той факт, що він був в стані алкогольного сп`яніння, його відмова викликати міліцію і відмова від госпіталізації, а записи в медичній карті потерпілого підтверджують, що зіткнення з автомобілем не було, а був лише факт падіння, який в сукупності з поганими погодними умовами і свідчить про відсутність події кримінального правопорушення.

Більше того, на думку сторони захисту суд під час постановлення рішення не обґрунтовано відкинув пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не відреагував на заявлене стороною захисту клопотання про порушення норм кримінального-процесуального законодавства при проведенні слідчих експериментів із вказаними свідками, а саме на те, що такі слідчі дії проводилися за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Вважає, висновки суду про причино-наслідковий зв`язок дій обвинуваченого та отриманими травмами потерпілого з посиланням на висновки експертів такими, що прямо протирічать висновкам самих експертиз, а показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про місце удару та погодні умови 24.11.2014 року такими, що повністю спростовують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що розглядаючи цивільний позов суд не надав оцінки тому, що потерпілий вже отримав відшкодування матеріальної шкоди від страхової компанії та повторно стягнув її з ОСОБА_7 .

20.10.2016 року представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_9 подав на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - ОСОБА_6 заперечення в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2016 року без змін.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, думку представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили залишити вирок в силі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України повністю доведена дослідженими та всебічно перевіреними районним судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на досліджені докази, зокрема:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 24 листопада 2014 року приблизно о 17 00 год. Він на зупинці «Інтернаціональна» площа в м. Києві вийшов з тролейбусу № 23 та перейшов дорогу, а потім швидко пішов до зупинки тролейбуса маршруту № 26. Не дивлячись на те, що подекуди на обочинах лежав сніг, асфальтне покриття було сухим. Перебуваючи на проїжджій частині об`їзної дороги, що розташована за кіоскми, потерпілий раптово побачив автомобіль, який рухався в його бік, відчувши удар автомобіля в його ліву ногу вище коліна, потерпілий втративши орієнтацію, впав і на деякий час втратив свідомість. Коли він отямився, його вже піднімали люди, серед яких в тому числі як він вже знає, був і водій авто, що його збило ОСОБА_7 . Останній, забравши потерпілого до автомобіля, запропонував свої послуги з доставки додому, на що потерпілий погодився. Тільки від`їхавши з місця ДТП, потерпілий відчув сильний біль у плечі, та зрозумів, що не може в повному об`ємі рухати правою рукою, і тому запропонував ОСОБА_7 заїхати в травмпункт. В травмпункті, що розташований на вул. Н.Ужвій, у потерпілого було діагностовано складний перелом. Дізнавшись це, ще в травмпункті, ОСОБА_7 намагався заладити наїзд без виклику міліції, і попросив потерпілого не говорити, що отримав таку травму внаслідок наїзду на нього автомобілем. Саме тому потерпілий вказав у травмпункті лікарям, що отримав травму вуличного характеру. В травмпункті потерпілому запропонували доставку швидкою допомогою до БСМП, однак він відмовився, оскільки не мав при собі грошей, та мав поганий зовнішній вигляд. Тому після накладення в травмпункті гіпсу на праву руку та отримання направлення до БСМП, потерпілий з ОСОБА_7 вийшли на вулицю, та ОСОБА_7 знову запропонував довести потерпілого додому. Під`їхавши до будинку, ОСОБА_7 знову запропонував вирішити питання мирним шляхом, на що потерпілий не заперечував, і запропонував ОСОБА_7 на наступний день поїхати разом до лікарні, визначитися з діагнозом та лікуванням. На це, ОСОБА_7 , погодився. Проте, на підтвердження того, що мав факт наїзду, потерпілий взяв у ОСОБА_7 пенсійне посвідчення, а сам надав ОСОБА_7 своє службове посвідчення. На наступний день, 25.11.2015 р. дійсно ОСОБА_7 приїхав до потерпілого додому, і забравши потерпілого та його доньку ОСОБА_14 поїхали до БСМП, хоча поїздка разом з ними доньки потерпілого явно не сподобалась ОСОБА_15 . В лікарні, після проходження обстеження, лікар повідомив, що у потерпілого складний перелом і для проведення оперативного втручання та подальшого лікування почали оформляти документи в стаціонар. Під час оформлення цих документів, потерпілий поспілкувався з ОСОБА_7 , і останній, дізнавшись, що проведення лікування буде коштувати орієнтовно 10 000 грн. обурився та сказав, що таких грошей у нього немає. Потерпілий запропонував ОСОБА_7 відшкодувати йому хоча б половину лікування, на що ОСОБА_7 відповів, що він сам хворіє, і тому таких грошей не має. Потім, ОСОБА_15 все ж таки, погодився частково компенсувати витрати на лікування, та сказав, що через два дні вийде на зв`язок з донькою потерпілого, проте, на телефонний зв`язок не вийшов, і взагалі після цього на телефонні дзвінки не відповідав. Це змусило звертатись до поліції, що було й зроблено донькою потерпілого, яка 22 грудня 2016 року написала відповідну заяву до міліції, а сам потерпілий протягом трьох місяців проходив лікування, однак, права рука не може ефективно здійснювати трудову діяльність;

- показання свідка ОСОБА_14 , яка суду пояснила, що вона є донькою потерпілого ОСОБА_10 24 листопада 2014 року вона на дзвінок, відкрила двері квартири. На порозі побачила наполовину роздягненого та шокованого батька, а за ним був як пізніше вона дізналась ОСОБА_7 . На її запитання, що трапилось, батько відповів, що його збила машина. В цей час до квартири зайшов ОСОБА_7 , та повідомив, що на наступний день о 07 год. він заїде за потерпілим, після цього, вона допомогла батьку роздягнутися, та побачила, що в нього майже все тіло в гіпсу. На це він їй розказав, що йшов з роботи на тролейбус і його збила машина. Прохожі люди допомогли встати та посадити в автомобіль. Більше ніяких подробиць не розповідав. На наступний ранок, як і обіцяв в 7-00 год. під`їхав ОСОБА_15 , та набрав домофон. Свідок з потерпілим спустилась донизу, де побачила ОСОБА_7 . За виразом його обличчя, було зрозуміло, що він здивувався тим, що донька поїде з потерпілим до лікарні, і не приховуючи цього ОСОБА_7 запитав : «А що ви теж їдете?», на що свідок відповіла стверджувально. В лікарні потерпілий ОСОБА_10 та ОСОБА_7 домовились, що гроші за лікування та препарати розділять на половину. При цьому ОСОБА_7 сказав, що гроші йому прийдеться десь позичати, але він позичить і дасть гроші, якби тільки потерпілий не говорив лікарю, що це саме ОСОБА_7 здійснив наїзд напотерпілого. Після цього, ОСОБА_7 пообіцяв через 2 дні зустрітись, для чого обмінялись телефонами. Однак, в цей же день вона ввечері телефонувала ОСОБА_7 , і той вже трубку не брав, а згодом взагалі вимкнув свій мобільний телефон;

- Показання свідка ОСОБА_13 , яка у суді першої інстанції пояснювала, що 24 листопада 2014 року приблизно о 16 год. вона їхала з метро «Нивки», а згодом пересіла в тролейбус на перше сидіння з правої сторони. Дивилась у вікно, та побачила, що до тролейбусу швидко переходить дорогу чоловік, і в цей час побачила, як його збив автомобіль. Цей чоловік впав. Свідок пояснила, що чітко бачила, що, удар прийшовся потерпілому в ліву ногу. Вона побачила, що водій, який збив чоловіка, вийшовши з машини, підійшов до потерпілого, та з іншими людьми посадили його до машини, якою його збили. Вже пізніше , і в оголошеннях побачила оголошення про те, що розшукуються свідки даної пригоди, і як правосвідома громадянка, зателефонувала сім`ї потерпілого по номеру телефону, який був зазначений в оголошенні;

- показання свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що 24 листопада 2014 року близько 16 години, проїжджаючи на автомобілі по вул. Щербакова, зупинивсь на червоний сигнал світлофора. В цей час побачив, як автомобіль «Део Ланос» темного кольору збив чоловіка переднім бампером внаслідок чого він впав. Більше нічого не бачив, оскільки для нього загорівся дозволяючий зелений сигнал світлофору, і він продовжив рух.

Крім наведених вище пояснень потерпілої та свідків, вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- даними висновку судово медичної експертизи № 34/Е від 11 лютого 2015 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_10 , 1963 року народження, мало місце ушкодження у вигляді перелому шийки та голівки правого плеча зі зміщенням. Описане ушкодження утворилося внаслідок дії тупого (их) предмету (ів), за давністю може відповідати терміну та обставинам, зазначеним у постанові та відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення переломів та відновлення функцій плечового суглобу потребується термін більше 21- го дня;

- даними висновку судово-медичного експерта № 938/е від 22 травня 2015 року, яким встановлено, що у потерпілого ОСОБА_10 , 1963 р.н., під час первинно відомого звернення 25 листопада 2014 року о 08 год. 30 хв. за медичною допомогою (БСМП), було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита травма правого плеча: уламковий перелом (зі зміщенням уламків) голівки та хірургічної шийки правої плечової кістки. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося від ударної дії тупих твердих предметів.

Виходячи з того, що під час травматизації ОСОБА_16 у нього була травмована права плечова кістка (перелом уламкового характеру), є підстави стверджувати, що у будь-якому випадку, відновлення порушеної анатомічної цілісності вказаної кістки та функції правого плеча потребує строк понад 21 добу, та є підстави відносити виявлене у вказаному пункті тілесне ушкодження до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14 березня 2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 та схемою і фототаблицею до протоколу, з яких убачається, що ОСОБА_10 , в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин відбулася дорожньо-транспортна подія, під час якої водій автомобіля «Деу Ланос » д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 здійснив на нього наїзд;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 травня 2015 року, за участю свідка ОСОБА_12 , та схемою і фототаблицею до протоколу, з яких убачається, що свідок, в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин відбулася дорожньо-транспортна подія, під час якої водій автомобіля «Деу Ланос » д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_10

- даними висновку судової авто-технічної експертизи № 238/ат від 25 травня 2015 року, яким встановлено:

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Деу Ланос » д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пункту 10.1 ПДР України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Деу Ланос » д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, в діях водія автомобіля «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.1 ПДР України.

Проаналізувавши наведені докази, в їх сукупності та обставини вчинення злочину, колегія суддів, вважає, що вказані докази в своїй сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

А відтак, доводи захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому є нічим іншим, ніж припущенням суду, на думку колегії суддів є необґрунтованими, адже, спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених під час судового розгляду, які приведені у вироку і яким надана відповідна оцінка в їх взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не могли бачити, чи було зіткнення автомобіля з потерпілим, чи він сам впав перед машиною спростовуються поясненнями вказаних осіб, які відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису, чітко вказували на їх місцерозташування по відношенню до потерпілого в момент ДТП, детально повідомляли обставини скоєного наїзду, на відміну, від пояснень свідка ОСОБА_17 , який загалом підтвердив факт падіння ОСОБА_10 та отримання ним тілесних ушкоджень, проте, не міг детально повідомити суду момент падіння потерпілого та причин такого падіння. Свої пояснення вказаний свідок побудував на припущеннях та домислах, адже в своїх поясненнях часто вживав фразу: «швидше за все». Більш того, пояснення даного свідка не узгоджувалися з іншими доказами по справі, а тому, обґрунтовано пояснення даного свідка судом першої інстанції не покладені в основу даного вироку.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_18 , який є знайомим обвинуваченого ОСОБА_7 , то пояснення даного свідка суд також обґрунтовано не поклав в основу вироку, адже ці пояснення не містили інформації про обставини події, а саме ДТП, наявність чи відсутність якої встановлювалась судом.

Посилання захисту на безпідставне неврахування судом факту звернення потерпілого ОСОБА_10 до травмпункту з зазначенням про отримання тілесних ушкоджень за інших обставин, а саме як побутової травми (довідка КНП «КДЦ» № 787 від 16 жовтня 2015 р.), яка на думку захисника фактично свідчить про невинуватість обвинуваченого, колегією суддів також вважаються необґрунтованими, адже з вироку суду, зокрема, пояснень потерпілого вбачається, що потерпілий лікарям травмпункту дав частково неправдиву інформацію в травмпункті назвав такий вид травми саме на прохання обвинуваченого, який ще з місця наїзду просив нікуди про те, що трапилось не повідомляти, взяв на себе зобов`язання по транспортуванню потерпілого в травмпункт, потім додому і на наступний день до лікарні швидкої медичної допомоги, та в подальшому брав на себе зобов`язання по відшкодування шкоди, завданої наїздом автомобіля.

Більш того, такі пояснення потерпілого підтверджуються фактичними діями обвинуваченого, який дійсно без виклику на місце пригоди швидкої допомоги, забрав потерпілого в автомобіль, яким керував та транспортував його до травмпункту, чекав його там, згодом відвіз потерпілого додому і на наступний день разом з донькою потерпілого відвозив їх до лікарні.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений в зв`язку з малим розміром пенсії підробляє таксуванням і в той день хотів заробити на доставці потерпілого додому, чого ніби то не заперечував при судовому розгляді і потерпілий, спростовуються журналом судового засідання та аудіозаписом судових засідань суду першої інстанції, відповідно до яких, потерпілий таких пояснень не давав, а навпаки вказував, що потерпілий обіцяв сплатити завдану внаслідок ДТП шкоду.

Відмова потерпілого ОСОБА_10 від госпіталізації безпосередньо з травмпункту не може свідчити про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження за інших обставин, ніж встановлені судом, більш того, така відмова є правом потерпілого. Доводи захисника про те, що таким чином потерпілий намагався приховати свій стан, а саме перебування в стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів є лише припущенням адвоката, оскільки про запах алкоголю було вже відмічено у медичній документації травмпункту. Більш того, вірно вказав суд першої інстанції, що наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння в потерпілого не має в даному випадку вирішального значення для встановлення істини у справі.

Доводи захисника про неправдивість показань потерпілого та свідків з його сторони щодо погодних умов 24 листопада 2014 року є безпідставними, адже стороною захисту не було надано будь - яких доказів про те, що в цей день йшов сніг, який згодом, як зазначає адвокат "переріс" в ожеледицю. Більш того, навіть наявність несприятливих погодних умов не може свідчити про відсутність наїзду автомобіля «Деу Ланос» під керуванням ОСОБА_7 на потерпілого ОСОБА_10 .

З приводу посилань захисника в апеляційній скарзі на порушення права на захист при проведенні слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_10 , то вони на думку колегії суддів є також безпідставними, оскільки зазначені слідчі експерименти проведені у відповідності до норм ст. 240 КПК України.

Що стосується посилань апелянта про те, що деякі висновки суду, щодо проведених експертиз, прямо протирічать висновкам цих експертиз, то колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, цитату з якого наводить в апеляційній скарзі захисник, суд послався на висновок судово - медичного експерта № 34/Е від 11 лютого 2015 року та № 93/ від 22 травня 2015 року лише на підтвердження заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Доводи захисника про неправдивість показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також потерпілого ОСОБА_10 з приводу обставин отримання останнім тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що вказані свідки та потерпілий під час судового розгляду в суді першої інстанції вказали, що внаслідок наїзду саме передньою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на потерпілого ОСОБА_10 (в ліву його ногу), останній впав на праву сторону, і отримав, як в подальшому було встановлено висновком експерта, тілесне ушкодження у вигляді перелому шийки та голівки правого плеча зі зміщенням.

Враховуючи викладене, у колегії суддів не виникає сумніву з приводу отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 за обставин, встановлених судом.

А відтак, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції за наявності сукупності належних та допустимих доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України так, як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що на момент вирішення судом цивільного позову потерпілого, останнім вже було отримано від страхової компанії в якій він був застрахований відшкодування шкоди за травму побутового характеру є безпідставними, адже матеріали кримінального провадження не містять взагалі будь яких доказів про наявність у потерпілого договору страхування, та виплати йому будь - яких сум по цьому договору.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Адже, як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, позицію потерпілого та представника потерпілого, а тому обґрунтовано дійшов висновку, про призначення покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину та особу винного, який раніше не судимий, суд дійшов висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тому обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на ВКВІ контролю за поведінкою обвинуваченого.

Саме таке покарання на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

А відтак, вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 1ст. 286 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

__________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4