Справа № 569/2532/17

У Х В А Л А
28.02.2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рівне клопотання адвоката захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в:

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в порядку ст..201 КПК України про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначив, що 23 січня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області відносно ОСОБА_7 застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

При розгляді клопотання, яке було подане заступником начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області, не було досліджено характеризуючі дані на особу підозрюваного, який характеризується за місцем проживання позитивно, постійно проживає за місцем реєстрації, раніше не судимий, з моменту затримання сприяє слідству.

На час розгляду клопотання не було досліджено історію хвороби підозрюваного, який хворіє інфекційним захворюванням, та потребує негайного лікування за межами СІЗО та спостереження лікарем.

Окрім того в своєму клопотанні захисник посилається на необґрунтованість підозри за ч.4 ст.296 КК України, про що надав ухвалу Верховного суду України.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_7 важко хворий, потребує лікування, має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, необґрунтовано підозрюється за ч.4 ст.296 КК України, і вважає що є всі підстави, для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою а домашній арешт.

В судовому засідання захисник адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_7 клопотання підтримали, просили змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт. Також останні пояснили, що підозрюваний хворіє інфекційними захворюваннями та іншими хворобами, і потребує стаціонарного лікування, являвся постійно до органів досудового розслідування, з потерпілими він знайомий, і вони до нього немають претензій, проживає з багатодітній сім"ї, і має стійкі соціальні зв"язки, являється потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС, займався суспільно-корисливиою працею, не судимий, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Слідчий та прокурор просять в задоволенні клопотання відмовити, оскільки, ризики які зазначені в ст.177 КПК не зменшились.Підозрюваний перебуває в прикордонній зоні, а тому може ухились від слідства та суду, по ньому на розгляду в Рівненському міському суду є кримінальне провадження, де відносно нього обрана міра запобіжного заходу у виді особистого зобов"язання. ОСОБА_7 буде перешкоджати встановленню істини по справі, буде продовжувати займатись злочинною діяльністю.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що його син ОСОБА_7 проживає з батьками в с. Старе Село Рокитнівського району у сім"ї, що складається з 11 чоловік, він постійно займався суспільно-корисливою працею, по місцю проживання займався громадською діяльністю. Він заявляє, що син не буде ухилятись від слідства та суду , вчасно приїзжати на виклики до слідчого та суду, має ряд хвороб, які потребуть поглибленого лікування.

Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 20.01.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
20.01.2017 року о 11 год. 55 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.
21.01.2017 року прокурором Рокитнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури визначено підслідність у даному провадженні за СУ ГУНП в Рівненській області.
23 січня 2017 року слідчим суддею Рівненського міського суду відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підставою для обрання вказаного запобіжного заходу було визнано тяжкість кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів щодо вчинення даного правопорушення, вік та стан здоров"я.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті , слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну міри запобіжного заходу, подане раніше 30 днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Аналізуючи вказану норму Закону - залишення клопотання підозрюваного, обвинуваченого, його захисника про зміну міри запобіжного заходу солідчим суддею, судом без розгляду можливе лише за наявності одночасно таких умов: у разі подання клопотання раніше 30 днів з дня постановлення попереднього клопотання про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу та якщо у клопотанні не зазначені нові обставини, які не розгядалися слідчим суддею, судом.

Даним правом про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 захисник адвокат ОСОБА_5 скористався.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України, однак слідчий суддя вважає, що підозра не є обґрунтованою, оскільки відповідно до ухвали Верховного суду України від 05 лютого 2015 року, яка є обов`язковою вбачається, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок.

Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.

Як хуліганство кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливо зухвалістю та цинізмом.

З матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний та потерпілі були раніше знайом, які є сусідами, існували стійкі неприязні стосунки.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 лише послався на тяжкість правопорушення, вагомість наявних доказів у вчиненні даного правопорушення та вік і стан здоров"я.

Однак виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, вказані в ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забеспечення кримінального провадження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року вказано, що з огляду на те, що поняття " обгрунтована підозра" не визначена в національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 ЗУ " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" слідчим суддям слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі " Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої " термін обгрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об"єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Прокурором та слідчим не надано жодних переконливих доказів, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, знищував, сховав або спотворював будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливав на свідків, перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, хоча мав таку можливість. Також не надано доказів, що він буде продовжувати займатися злочинною діяльністю та буде продовжувати кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 постійно з"являвся до слідчого, і під час перебування в слідчого він був безпосередньо затриманий слідчим у відповідності до ст. 208 КПК України.

Кримінальний закон дає вичерпний перелік злочинів, а ч. 3 ст. 3 КК наголошує, що злочинність діяння визначається тільки Кримінальним Кодексом. Якщо діяння становить певну небезпеку для суспільних відносин, то воно обов"язково передбачає певне покарання.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

П.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України», береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти (7). При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (21, с.98). Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії».

Аналізуючи норму ст. 176 КПК України суд слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжні заходи - це заходи процесуального примусу попереджувального характеру, пов"язані з позбавленням або обмеженням свобод підозрюваного, обвинуваченого. При вирішення питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя керується правилом принципу презумції невинуватості про те, що всі сумніви щодо доведеності обставин-підстав обрання запобіжного заходу тлумачаться на користь підозрюваного, обвинуваченого.

Запобіжний захід обирається виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема для забеспечення виконання покладених на нього обов"язків, передбачених ч. 7 ст. 42 та іншими нормами КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри та наявність ризиків. Наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити одну чи кілька із наведених дій означає наявність даних, які свідчать про обгрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій. Самі по собі ці дані, за відсутності загальної та особливої складових, не дають слідчому судді права на застосування запобіжного заходу.

Таким чином, слідчий та прокурор не довів жодного ризику щодо моживої поведінки підозрюваного, а обов"язок надання доказів стосовно обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, лежить на слідчому, прокурору, а тому характеризуючи особу підозрюваного немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України на запобігання, яких спрямоване застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, чим порушив вимоги пунктів 2, 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України. Тим самим не було взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

З врахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, постійно проживає за місцем реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання ( характеристика сільського голови від 25 січня 2017 року), має незадовільний стан здоров`я, слідчий суддя вважає необхідним змінити підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.
Також змінюючи міру запобіжного заходу слідчий суддя виходить з того, що сільська громада с. Старе Село Рокитнівського району на чолі з сільським голова також просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш мякий, що свідчить про довіру громади до підозрюваного.
Батько підозрюваного в судовому засіданні також гарантує явку ОСОБА_7 до органу досудового розслідування та суду, та відкидає можливість його ухилення за межі України.
Слідчий суддя приходить до переконання, що вищевказані обставини не були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.
Крім того, органом досудового слідства у ОСОБА_7 вилучено як паспорт гр. України так закордонний паспорт для виїзду за межі України, а тому у нього немає можливості виїхати за межі України.
Як вбачається з договору оренди житлового приміщення від 21 лютого 2017 року, власник квартири АДРЕСА_2 уклав безстроковий договір на оренду житла з ОСОБА_7 .
Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до переконання про задоволення клопотання ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183,184,201,395 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його негайно з під варти.

Заборонити ОСОБА_9 в період доби з 22 год.00 хв. до 07 год.00 хв. залишати житло за адресою АДРЕСА_3 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 наступні обов`язки: за викликом прибувати до слідчого, прокурора, чи суду, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання.

Встановити строк дії ухвали терміном на два місяці з моменту постановлення ухвали, а саме до 28 квітня 2017 року.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити у два місяці, до 28 квітня 2017 року.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1