АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на: мобільний телефон «Айфон 7+» ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , вісім ключів та два брелка, які були вилучені 26 травня 2017 року у Лю Вей.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки є підстави вважати, що це майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Так, на думку апелянта ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки можливість використання вилученого майна як доказу не підтверджується доданими до клопотання слідчого матеріалами. Саму процедуру вилучення майна представник вважає незаконною, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_6 перебуває в статусі свідка в даному кримінальному провадженні. Крім того, на думку адвоката, клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначено мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Також представник ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, зазначаючи, що подати апеляційну скаргу у визначений законом строк він не мав можливості у зв`язку із несвоєчасним виготовленням повного тексту ухвали, а тому просить визнати причину пропуску строку поважною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника і власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Так, колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання про поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за можливе поновити апелянту пропущений строк.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, СВ ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП України в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004194 від 10 квітня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно доводів клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що в березні 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 та в лютому 2016 року невстановлена особа заволоділа садовим будинком АДРЕСА_2 .
21 квітня 2017 року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_9 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
22 квітня 2017 року під час опечатування вказаної квартири старшим слідчим ОСОБА_8 був помічений громадянин Китаю, яким виявився ОСОБА_6 , який повідомив, що має намір придбати дану квартиру.
В подальшому, у відділі поліції ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які письмові пояснення, відмовився від своїх слів, що має намір придбати квартиру та повідомив, що просто гуляв.
В ході допиту громадянина Китаю ОСОБА_7 , слідчим було прийнято рішення вилучити у нього мобільний телефон для перевірки інформації, що стосується кримінального провадження та перевірки причетності останнього до кримінального провадження.
Таким чином, слідчий вилучив у Лю Вея мобільний телефон «Айфон 7+» ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , вісім ключів та два брелка.

В рамках даного провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна.
Слідчий суддя, задовольнив подане клопотання, мотивувавши прийняте рішення наявністю підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Проте, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що зазначене в ньому майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
З наданих стороною обвинувачення матеріалів та змісту самого клопотання не можливо встановити причетний громадянина ОСОБА_10 до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно, а також яке доказове значення має це майно, які факти чи обставини кримінального провадження можливо становити за його допомогою.

Постанова про визнання вилученого майна речовим доказом в матеріалах провадження відсутня.

Крім того, положення ст. 171 КПК України, серед іншого зобов`язують учасників кримінального провадження, які звернулися до суду з клопотанням про арешт майна, зазначити мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

При цьому, мета з якою може бути накладено арешт на майно, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та її перелік є вичерпним.

Не відповідність клопотання про арешт майна вимогам ст. 171 КПК України, є підставою для його повернення.

Проте, у клопотанні слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0004194 від 10 квітня 2015 року не зазначено мету такого заходу забезпечення кримінального провадження, що вказує на невідповідність даного клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі всього вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених обставин, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, задовольнити.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на: мобільний телефон «Айфон 7+» ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , вісім ключів та два брелка, які були вилучені 26 травня 2017 року у Лю Вей, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме на: мобільний телефон «Айфон 7+» ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 , вісім ключів та два брелка, які були вилучені 26 травня 2017 року у Лю Вей, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3813/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1