Справа № 570/3022/17
провадження № 1-кп/570/235/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000006 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311 КК України

в с т а н о в и в :
обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшов до Рівненського районного суду Рівненської області 21 липня 2017 року із супровідним листом з Прокуратури Рівненської області.
У підготовчому судовому засіданні прокурор висловила думку про відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону. Також прокурор погодилась з твердженням колегії суддів про те, що обвинувачення щодо кожного з обвинувачених є неконкретним, бланкетна диспозиція інкримінованої ст. 311 КК України у обвинуваченні не містить посилання на норми закону, а щодо кожного з зазначених трьох діянь щодо кожного обвинуваченого відсутнє зазначення часу, місця і способу вчинення незаконних: придбання, зберігання і перевезення прекурсора.
Захисник, погодившись із фактом невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, разом з тим висловив позицію щодо можливості призначення провадження до судового розгляду, оскільки озвучені недоліки обвинувального акту спрощують роботу захисту. Також вказав, що вважає, що за відсутності правової кваліфікації діяння обвинувачених у відповідності до діючого КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є обвинуваченими за ст. 311 КК України, і судового розгляду за неіснуючою у КК України диспозицією статті судового розгляду взагалі бути не може.
Обвинувачені погодились з думкою свого захисника.
Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із наступним.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно із положеннями, викладеними у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та після викладення правової кваліфікації того діяння, яке зазначається у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.
Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт відносно якої переданий до суду у порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор пред`являє обвинувачення у вчиненні злочину, і яким закінчується досудове розслідування.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення у розумінні вимог ст. 291 КПК України.
Відповідно до ст.314 КПК України суд у підготовчому засіданні зобов`язаний перевірити чи відповідає обвинувальний акт вимогам закону.

За ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення. За змістом КПК це має бути обвинувачення в кримінальному правопорушенні (а не в адміністративному, дисциплінарному, аморальному або іншому діянні). Кримінальним правопорушенням є діяння, яке зазначене в певній статті Особливої частини КК України.

Отже, складаючи обвинувальний акт з обвинуваченням, передбаченим ч. 3 ст. 311 КК України, прокурор зобов`язаний в цьому обвинувальному акті викласти формулювання обвинувачення, яке відповідало б диспозиції ст. 311 КК України, а не будь-якій набір речень, який зовсім не відповідає змісту диспозиції вказаної статті.

Суд при попередньому розгляді не може вдаватись до з`ясування наявності чи відсутності доказів та їх оцінки. Але оцінити законність складеного обвинувального акту суд зобов`язаний. Зокрема, призначення провадження до судового розгляду позбавлене сенсу, якщо в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення особи, в діях, які за певною статтею КК України визнаються злочином.

Так, не кожне придбання фармацевтичних пігулок певного складу за КК України визнається злочином. Прокурору завідомо відомо, що обвинувачення в кримінальному придбанні пігулок має містити зазначення, в чому була незаконність цих дій з посиланням на певний закон, його статтю, частину, пункт, та зазначення про вчинення цих дій саме з конкретною метою з метою використання прекурсорів для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Розгляд судом юридично нікчемного обвинувачення обвинувачення у діянні, яке не містить ознак злочину, передбаченого певною статтею Особливої частини КК України, в даному випадку ознак ст. 311 КК України, позбавлений будь-якого сенсу.

Як вбачається з обвинувального акту прокурор зазначає, що ОСОБА_6 ним обвинувачується у вчиненні трьох різних злочинних діянь, передбачених ст. 311 КК України:

1. У «незаконному придбанні, з метою збуту, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, діючи як виконавець в складі організованої злочинної групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 311 Кримінального кодексу України».

(А за диспозицією статті КК придбання, зберігання, перевезення чи пересилання прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин ).
2. У «незаконному зберіганні прекурсорів з метою збуту, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, діючи як виконавець в складі організованої злочинної групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 311 Кримінального кодексу України.»

3. У «незаконному перевезенні прекурсорів з метою збуту, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, діючи як виконавець в складі організованої злочинної групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 311 Кримінального кодексу України».

Кожне з цих діянь відповідно до закону (до диспозиції ст. 311 КК України) може оцінюватись як злочинне лише при зазначенні у формулюванні обвинувачення даних про їх суперечність певному закону, який визнає таке придбання, перевезення або зберігання прекурсору незаконним та при зазначенні того, що кожне з цих діянь переслідовало мету їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Як викладене формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст. 311 КК України в обвинувальному акті;
« ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в останні дні січня 2017 року, в телефонній розмові з невстановленою слідством особою, яка проживає у м. Люблін, Республіки Польща, досягнули домовленості щодо придбання у Республіці Польща таблеток «Сіггиз» у кількості 300 упаковок, що становить 1800 шт. Після чого ОСОБА_6 виїхала з України в м. Люблін Республіки Польща, де придбала у невстановленому місці 300 блістерів з псевдоефедриновмісними пігулками «Сіггиз»».
У формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 «у незаконному придбанні прекурсора з метою його використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин відсутні такі елементи, що мають бути в належному формулюванні обвинувачення за ч. 3 ст. 311 КК:

-Не зазначено час вчинення злочинних дій, які полягали у незаконному придбанні прекурсора.
-Взагалі не зазначено, що в м. Люблин ОСОБА_6 придбала саме прекурсори (зазначено, що придбала 300 блістерів з пігулками «Сіггіз»).
-Не розкрита кваліфікуюча ознака ст. 311 КК України, а саме: незаконність придбання прекурсора, тобто не зазначено норми Закону, за якими дії ОСОБА_6 по придбанню пігулок «Сіггіс» в аптеці(ках) м. Люблина сторона обвинувачення пропонує суду визнати незаконними (диспозиція статті є бланкетною і вимагає відповідного посилання на норми Закону, за яким дії Ліпко по придбанню пігулок «Сіггіз» слід визнати незаконними).
-Попри те, що в диспозиції статті 311 КК України зазначена така обов`язкова складова суб`єктивної сторони, як мета придбання прекурсора обвинуваченим для використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, у обвинуваченні ОСОБА_6 посилання на наявність згаданої мети відсутнє.
Тобто, якщо прокурор формулює обвинувачення за ч. 3 ст. 311 КК України, то він зобов`язаний зазначити про таку складову суб`єктивної сторони, як конкретна мета, яка полягала в тому, що особа придбає прекурсор саме для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у незаконному зберіганні прекурсорів з метою збуту, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, діючи як виконавець в складі організованої злочинної групи взагалі у обвинувальному акті відсутнє. Тобто, в обвинувальному акті прокурор не сформулював обвинувачення в тому, що ОСОБА_6 в певний час та в певному місці незаконно (а саме в порушення якоїсь певної норми Закону України з посиланням на неї) зберігала прекурсор в якомусь зазначеному розмірі протягом якого відрізку часу та саме з метою (обов`язкова кваліфікуюча ознака діяння) використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_6 у незаконному перевезенні прекурсорів з метою використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин також зовсім не відповідає диспозиції статті 311 КК України.
Так, за обвинувальним висновком ОСОБА_5 обвинувачується цитуємо:
«Діючи як виконавець ОСОБА_5 , згідно розробленого учасниками організованої групи злочинного плану, переслідуючи спільну злочинну мету щодо отримання незаконних доходів від контрабанди в Україну та збуту прекурсорів,

?підшукав на території Республіки Польщі продавців таблеток «Сіггиз»,
?забезпечував умови для придбання на території Республіки Польщі оптовими партіями таблеток «Сіггиз»,
?визначав порядок та місця їх контрабандного переміщення в Україну, їх незаконне зберігання за місцем спільного з ОСОБА_6 місця проживання,
?та обвинувачується у вчиненні інших дій (не вказано, яких саме), спрямованих на запобігання виявлення правоохоронними органами їх спільної протиправної діяльності» (кінець цитати).
Абсолютно очевидним є факт неконкретності такого формулювання обвинувачення та його узгодження з диспозицією ч. 3 ст. 311 КК України.
Так не зазначено де, коли, у який спосіб ОСОБА_5 «підшукував» на території Республіки Польші продавців таблеток «Сіггіс», в чому та за якими законами полягала незаконність з`ясування продавців таблеток « ОСОБА_9 » та як узгоджується це обвинувачення з диспозицією ст. 311 КК України.
Також не конкретизовано, в чому полягали дії ОСОБА_5 по «забезпеченню умов придбання» згаданих таблеток на території Польші, яким законам ці дії суперечили, як обвинувачення дій по забезпеченню умов придбання вказаних таблеток узгоджується з диспозицією ст. 311 КК України, за якою ОСОБА_5 обвинувачується як виконавець дій по незаконному придбанню, незаконному перевезенню та незаконному зберіганню прекурсорів із спеціальною метою.
Не конкретизоване обвинувачення ОСОБА_5 в тому, що він визначив порядок та місця незаконного зберігання прекурсорів з метою виготовлення чи вироблення чи то наркотичного засобу чи то психотропного препарату.
Обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 «інших дій, спрямованих на запобігання виявлення правоохоронними органами їх спільної протиправної діяльності» теж винятково неконкретне і взагалі не містить згадки про якісь «інші дії».
Крім того обвинувачуючи ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 311 КК України прокурор сформулював це обвинувачення без відповідності його диспозиції цієї статті.
Так, щодо дій ОСОБА_5 як виконавця
незаконного придбання прекурсора з метою виготовлення чи вироблення чи то наркотичного засобу чи то психотропного препарату в обвинувальному акті
незаконного перевезення прекурсора з метою виготовлення чи вироблення чи то наркотичного засобу чи то психотропного препарату в обвинувальному акті
незаконного зберігання прекурсора з метою виготовлення чи вироблення чи то наркотичного засобу чи то психотропного препарату в обвинувальному акті
в обвинувальному акті взагалі відсутні формулювання обвинувачень.
Допускаючи кричущу суперечність ОСОБА_5 поставлені в провину, як виконавцю злочину (який полягає у вчиненні трьох окремих діянь) дії ОСОБА_6 без зрозумілого формулювання юридичних підстав покладення на нього кримінальної відповідальності за дії іншої особи із визначенням його саме виконавцем дій, які в дійсності вчиняла інша особа. При цьому не зазначається, що він як учасник організованої групи був організатором, чи посібником дійсного виконавця, які конкретно дії по сприянню у вчиненні
незаконного придбання ОСОБА_6 прекурсора в конкретний час в конкретному місці в конкретному розмірі з конкретною метою виготовлення чи вироблення наркотичного засобу чи психотропної речовини;
незаконного зберігання ОСОБА_6 прекурсора в конкретний час в конкретному місці в конкретному розмірі з конкретною метою виготовлення чи вироблення наркотичного засобу чи психотропної речовини;
незаконного перевезення ОСОБА_6 прекурсора в конкретний час в конкретному місці в конкретному розмірі з конкретною метою виготовлення чи вироблення наркотичного засобу чи психотропної речовини.
Не зазначено в обвинувальному акті жодних необхідних конкретних даних про узгодження ним з дружиною спільного злочинного умислу
на саме незаконне придбання нею зазначених пігулок,
на саме незаконне перевезення нею цих пігулок,
на незаконне зберігання нею цих пігулок, на використання цих пігулок не за їх основним призначенням, а як прекурсорів;
на вчинення цих дій самез конкретною метою виготовлення чи вироблення наркотичного засобу чи психотропної речовини.
При складанні обвинувального акту прокурором знехтуване положеннями ст. 337 КПК, за якою судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, щодо якої висунуте обвинувачення.
Порушуючи цю вимогу, прокурор в формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно помістив численну кількість абзаців з формулюванням обвинувачення особі, яка не є обвинуваченою у цьому провадженні, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження.
Ці формулювання прокурора з обвинувачення особи, якій не пред`явлене обвинувачення в даному провадженні, не можуть перевірятись в судовому засідання по даній справі, ця особа не визнана винною вироком суду і завідомо для прокурора не мають жодного юридичного сенсу до визнання особи, щодо якої виділені матеріали, винною у вчиненні злочинних дій, про які щодо неї передчасно і незаконно зазначає прокурор.
Таке незаконне включення прокурором у формулювання обвинувачення щодо обвинувачених по цьому провадженню формулювань обвинувачення в злочинних діях особи, яка не була засуджена судом і не є обвинуваченою по даній справі перешкоджає усвідомленню тексту обвинувального висновку сторонами і судом.
З посиланням на певні частини ст.27 КК України кваліфікуються дії організатора, підбурювача чи посібника, з тих, які самі виконавцями об`єктивної сторони злочину не були. Дії співвиконавців злочину за загальним правилом не кваліфікуються з посиланням на ст. 27 КК України (Постанова Пленуму Верховного Суду від 23. 12.2005 р № 13, п. 3, останній абзац).
Прокурор в обвинувальному акті будь-яких пояснень (для того щоб суд міг роз`яснити обвинувачення підсудним) чому їх дії кваліфікуються з посиланням на ст. 27 КК України не виклав.
Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З огляду на це, керуючись приписами ч.5 ст.9 КПК України, суд прийшов до переконання, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а також відповідна правова кваліфікація

Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення зміст обвинувального акту в цілому, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд. Зазначене також утруднює належну кваліфікацію таких дій та визначення їх відповідності кримінальному закону.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам процесуального закону - відсутністю викладення формулювання обвинувачення за кожним з двох інкримінованих кожній обвинуваченій особі кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 291, 314 КПК України, суд
у х в а л и в:
обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні №0000006 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311 КК України повернути групі прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2