Справа №484/35/17 23.05.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002985 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017р., стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Первомайська, Миколаївської області, не працюючого, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В інший частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок завданої майнової шкоди 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) грн.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпіла не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що обвинувачений вчинив злочин повторно, спричинивши їй значні матеріальні збитки, не сприяв розкриттю злочину, щиро не покаявся у вчиненому, не відшкодував нанесену злочином шкоду.
Зауважує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і за ст.185 КК України, має непогашену судимість, за такого потерпіла вважає, що обвинувачений повинен нести максимальну відповідальність передбачену санкцією ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років.

Крім того, вказує, що обвинувачений не відшкодував заявлений потерпілою цивільний позов на суму 1920грн.
Звертає увагу суду на те, що обвинувачений не виправляється і надалі продовжуватиме свою злочину діяльність, ніде не працює, за період поки тривало досудове розслідування ОСОБА_6 повторно вчиняв в її домоволодінні крадіжки.
Зазначає, що суд першої інстанції при винесені вирку не врахував її думки та вказав, що обтяжуючі покарання обставини судом не встановлені. На думку апелянта, обвинувачений свою вину визнав не сам, а тільки тоді, коли вона звернулася до поліції. Вважає, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства на тривалий строк не можливе.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що наприкінці серпня 2016р., точна дата судом не встановлена, приблизно о 16:00год. ОСОБА_6 перебував на місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та на території сусіднього домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_5 , на подвір`ї, помітив металеві бочки, які вирішив викрасти. Виконуючи задумане, достовірно знаючи, що на території домоволодіння нікого немає, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, через паркан потрапив на подвір`я вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав дві металеві бочки об`ємом по 150л кожна вартістю по 420грн. та одну металеву бочку об`ємом 200л вартістю 500грн., всього майна на суму 1340грн. Викраденим ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність на початку вересня 2016р., точна дата судом не встановлена, в ранковий час обвинувачений, перебуваючи на місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку будь-якого майна з території сусіднього домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Виконуючи задумане, достовірно знаючи, що на території домоволодіння нікого немає, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, через паркан потрапив на подвір`я вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав металеву балію об`ємом 120л вартістю 300грн. та 4 металевих ящика для зберігання та перевезення скляної тари вартістю по 70 грн. кожний, всього майна на суму 580грн.
Своїми діями обвинувачений завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1920грн.
Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд відповідно до ст. 65 КК України, врахував те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, негативна характеристика за місцем його проживання відсутня, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра він не перебуває, не працює, існує за рахунок випадкових заробітків, раніше судимий, завдану майнову шкоду не відшкодував, думку потерпілої, яка не пробачила обвинуваченого та наполягала на призначенні суворого покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважав повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
Суд вважав справедливим призначити покарання обвинуваченому, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, в виді арешту у максимальному розмірі для цього виду покарання, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого , який заперечував проти апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора, який вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження, додатково дослідивши фактичні обставини справи щодо особи обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. В цій частині вирок не оскаржується , а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст.404 КПК України не перевіряється.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України, вірно взяв до уваги та послався у вироку на характер злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, а саме стан та цінність викраденого у потерпілої майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд першої інстанції обґрунтовано у вироку зазначив про наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме про щире каяття обвинуваченого, який визнав вину, висловив жаль с приводу вчиненого.

З урахуванням попередніх судимостей, фактичних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді арешту на визначений у вироку строк. Рішення суду першої інстанції є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно відповідає характеру вчиненого ОСОБА_6 злочину та даних про його особу.
Враховуючи наведене є безпідставним твердження потерпілої викладені в апеляційній скарзі, що призначене судом першої інстанції покарання є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, та про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання найсуворішого виду та в максимальних межах, визначених санкцією ч.2 ст. 185 КК України. А тому апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.

Згідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання, тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження 17 любтого2017 року при постановленні вироку, судом ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та він в цей день був затриманий та поміщений до ДУ «Кропивницької установи виконання покарань» де і утримується по даний час. Таким чином, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 підлягає зарахуванню в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі починаючи з 17 лютого 2017 року по 23 травня 2017 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки, строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому покарання.

В зв`язку з відбуттям ОСОБА_6 строку покарання, призначеного судом першої інстанції, він підлягає звільненню з під варти із зали суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
постановив:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017р., стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17 лютого 2017 року по 23 травня 2017 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, оскільки, строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому покарання.

Звільнити ОСОБА_6 з під варти із зали суду в зв`язку з відбуттям строку покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді