Справа №473/891/15-к 01.12.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002615 за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, пенсіонера, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- виправданого за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами строком на 2 роки;
- за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами строком на 1 рік.
На підставі ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням бюджетними коштами строком на 2 роки з самостійним виконанням покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Центральної виборчої комісії 6240 грн. шкоди, заподіяної злочином та на користь Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 7526,40 грн. витрат на залучення експерта під час під час проведення судово-економічної експертизи.
Просить в ході апеляційного розгляду повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дослідити докази, викладені в апеляційній скарзі.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 просить залишити без змін вирок Вознесенського міжрайонного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 за ч.2 ст.191 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину; за ч. 1 ст. 366 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю події злочину.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України закрито.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави про стягнення на користь Центральної виборчої комісії України 6240 гривень - залишено без розгляду.

Судові витрати, які документально підтверджені в судовому засіданні: 7526 гривень 40 копійок за проведення судової економічної експертизи №1250 - 1251 від 18 лютого 2016 року - покладено на рахунок держави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, належним чином не мотивував своє рішення, не дав аналізу зібраним у справі доказам, не оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності і взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, а лише виклав зміст показів обвинуваченого, свідків та письмових доказів, не вказавши підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку апелянта висновок суду щодо визнання акту ревізії використання бюджетних коштів, виділених для проведення позачергових виборів Президента України 25 травня 2014 року окружній виборчій комісії територіального виборчого округу № 133 від 13 червня 2014 року, складеного Вознесенською об`єднаною державною фінансовою інспекцію, неналежним та недопустимим доказом суперечить вимогам ст. ст. 85, 86 КПК України, так є належним доказом.
Вказує, що суд безпідставно послався на відсутність в діях ОСОБА_5 умислу на розтрату грошових коштів та корисливий мотив при вчиненні ним дій по виплаті за одноособовим рішенням наказом № 14 від 03.06.2014 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 одноразової грошової винагороди, так як така виплата була здійснена в супереч положенням Порядку залучення спеціалістів, експертів та технічних працівників для організаційного, правового, інформаційного, технічного забезпечення здійснення повноважень виборчих комісій на час підготовки та проведення виборів Президента України, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії від 1.04.2014 року № 255, постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 року № 996 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму».
Вважає, що судом залишено поза увагою правовий висновок Верховного Суду України у справі №5-48кс від 23.01.2014 року щодо відмінностей між розтратою чужого майна шляхом зловживання службовим становищем (ст.. 191 КК) і зловживанням службовим становищем, вчиненим в інтересах третіх осіб із заподіянням істотної шкоди або тяжких наслідків юридичній особі.

Вказує, що суд, при обґрунтуванні вироку посилаючись на договори про надання ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 окружній виборчій комісії послуг, пов`язаних з підготовкою та проведенням виборів Президента України від 16.04.2014 року, не врахував положення п. 2.3 договорів, а саме, що оплата послуг здійснюється протягом 5 робочих днів з моменту підписання обома Сторонами акта наданих послуг, а також табелі робочого часу, по вказаним особам до 31.07.2014 року відсутні в окружній комісії.
Зазначає, що поза увагою суду залишились і вимоги нормативно-правових актів щодо організації діяльності окружної виборчої комісії, а саме: ст. 26, 38 Закону України «Про вибори Президента України»; постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 рок № 1114 «Деякі питання забезпечення підготовки і проведення виборів Президента України»; постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 213 «Про розміри та порядок оплати праці спеціалістів, експертів і технічних працівників, які залучаються до роботи у виборчих комісіях по виборах народних депутатів України, комісіях всеукраїнського референдуму для організаційного, правового, технічного забезпечення здійснення повноважень зазначених комісій»; постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 року № 996 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму».
Вказує, що цими нормативними актами передбачено порядок здійснення оплати праці, виплати одноразової грошової винагороди спеціалістам і технічним працівникам, які залучені до роботи в окружній виборчій комісії, строки припинення повноважень окружної виборчої дільниці та строки повернення невикористаних коштів Державного бюджету на рахунок Центральної виборчої комісії.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 .
Обвинувачений (виправданий) ОСОБА_5 в запереченнях просив залишити без змін вирок Вознесенського міжрайонного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року.
Вказує, що апелянтом не наведені будь-які факти, докази, що можуть мати відношення до скасування вироку. Вважає, що всі докази вже були в судових засіданнях досліджені, оцінені в сукупності на підстав чого було винесено вирок.
Посилається на лист ЦВК №21-30-645 від 30.03.2016 року щодо відсутності нормативних актів ЦВК відносно врегулювання питання оплати праці бухгалтерів після закінчення виборчого процесу до останньої здачі ними звітності до податкової інспекції, в пенсійний фонд, казначейство та інші інстанції державних установ для отримання документів необхідних для закриття окружної виборчої комісії як юридичної особи.
Вважає, що прокурором Вознесенської прокуратури, в порушення положень абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано в інтересах ЦВК цивільний позов, так як таке представництво не допускається.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, органами досудового слідства, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів за наступних обставин:

14 квітня 2014 року Постановою №268 Центральної виборчої комісії України «Про утворення окружних виборчих комісій з виборів Президента України на позачергових виборах Президента України 25 травня 2014 року» ОСОБА_5 призначено головою окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133.

Відповідно до положень Закону України «Про вибори Президента України», окружна виборча комісія є юридичною особою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, а її голова є розпорядником коштів Державного бюджету України.

Згідно п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів - це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.

Таким чином, голова окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133 ОСОБА_5 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями та являється, відповідно до ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України службовою особою.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року №1114 «Деякі питання забезпечення підготовки та проведення виборів Президента України» встановлено, що під час підготовки і проведення виборів Президента України центральна виборча комісія та окружні виборчі комісії здійснюють виплату винагороди спеціалістам і технічним працівникам, залученим до роботи у виборчих комісіях по виборах Президента України для організаційного, правового і технічного забезпечення здійснення повноважень цих комісій, у розмірі та в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №213 «Про розміри та порядок виплати винагороди спеціалістам, експертам і технічним працівникам, залученим до роботи у виборчих комісіях по виборах народних депутатів України для організаційного, правового, технічного забезпечення здійснення повноважень цих комісій».

Згідно з указаною постановою Кабінету Міністрів України, окружна виборча комісія здійснює оплату праці зазначеним працівникам в межах коштів, передбачених кошторисом видатків відповідної окружної виборчої комісії на підготовку та проведення відповідних виборів. Розмір оплати праці залученого працівника не повинен перевищувати розмір місячної заробітної плати члена відповідної виборчої комісії.

Відповідно до п.12 Порядку залучення спеціалістів, експертів та технічних працівників для організаційного, правового, інформаційного, технічного забезпечення здійснення повноважень виборчих комісій на час підготовки та виборів Президента України, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії від 11 квітня 2014 року №255, оплата праці залученого працівника для роботи в окружній виборчій комісії здійснюється раз на місяць на підставі акта наданих послуг, а у разі роботи залученого працівника протягом неповного календарного місяця оплата здійснюється з урахуванням обсягу наданих послуг за цей час.

Крім оплати праці залучених спеціалістів, експертів і технічних працівників, окружна виборча комісія може провадити виплату одноразової грошової винагороди. Така винагорода виплачується лише один раз після встановлення підсумків голосування у відповідному територіальному виборчому окрузі в межах загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків окружної виборчої комісії, за умови стовідсоткового здійснення інших видатків з підготовки та проведення виборів.

Розмір одноразової грошової винагороди визначається на засіданні окружної виборчої комісії за поданням її голови, залежить від особистого внеску кожного залученого працівника в роботу комісії та не може перевищувати розміру місячної заробітної плати члена відповідної виборчої комісії, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року №996 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму».

03 червня 2014 року, у денний час, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщення окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133, що розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Одеська (колишня назва Кірова), 22, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, достовірно знаючи вказані вимоги закону про те, що одноразова грошова винагорода залученим спеціалістам, експертам і технічним працівникам окружною виборчою комісією виплачується лише один раз, незважаючи на те, що рішення про виплату одноразової грошової винагороди членам окружної виборчої комісії, спеціалістам і технічним працівникам, які залучені до роботи в окружній виборчій комісії вже приймалось членами виборчої комісії, про що свідчить постанова окружної виборчої комісії від 02 червня 2014 №7, являючись головою окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, без проведення засідання виборчої комісії, склав завідомо неправдивий офіційний документ - наказ №14 «Про преміювання», відповідно до якого бухгалтерському відділу необхідно нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду з фонду економії заробітної плати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 в розмірі місячної заробітної плати.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом державного обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст.366 КК України, як складання і видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

В подальшому, на підставі прийнятого ОСОБА_5 наказу «Про преміювання» від 03 червня 2014 року №14, було здійснено нарахування та виплату одноразової грошової винагороди з фонду економії заробітної плати у розмірі місячної заробітної плати спеціалістам та технічним працівникам окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133, а саме: головному бухгалтеру ОСОБА_8 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру по заробітній платі ОСОБА_7 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_10 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_12 у розмірі 1560 гривень.

Внаслідок злочинних дій голови окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133 ОСОБА_5 щодо розтрати бюджетних коштів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, з державного бюджету було зайво нараховані та сплачені бюджетні кошти у вигляді одноразової грошової винагороди в сумі 6240 гривень, чим спричинено державним інтересам матеріальний збиток на вказану суму.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом державного обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Дослідивши докази за кримінальним провадженням, представлені органом досудового слідства, а також докази здобуті під час судового слідства, вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 та свідків, суд прийшов до висновку, що пред`явлена обвинуваченому ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень за обвинувальним актом не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Суд вважає, що обвинувачений підлягає виправданню у пред`явленому обвинуваченню за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та відсутністю події злочину, передбаченого ч.І ст.366 КК України.

Так, суд послався на те, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, передбачає, що заволодіння майном здійснюється лише з прямим умислом і вчиняється тільки з корисливих мотивів.

Суд у вироку зазначив, що відповідальність за ч.2 ст.191 КК України передбачена в тому числі і за розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Специфіка цієї форми в тому, що зловживання службовим становищем означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно - розпорядчі або адміністративно господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безпідставного обертання чужого майна на користь інших осіб. Конкретні ж дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які є предметом розгляду в кримінальному провадженні, носили характер перевищення службових повноважень голови окружної виборчої комісії з виборів Президента України на позачергових виборах Президента України 25 травня 2014 року територіального виборчого округу №133, а не зловживання службовим становищем цієї посадової особи, так як вони були зведені до форми та способу вчинення дій одноособово, тоді як рішення про виплату одноразової грошової винагороди повинно прийматися колегіально на засіданні окружної виборчої комісії, з врахуванням певних умов, а саме, що одноразова грошова винагорода виплачується тільки один раз, після закінчення виборів, тобто в особливому випадку, за особливих умов, в особливій обстановці та в особливому порядку. Крім того, суд враховує нечіткість законодавчо - правових актів, які регламентують дані правовідносини в сфері нарахування заробітної плати а також грошових винагород членам окружної виборчої комісії, спеціалістам і технічним працівникам, які залучені до роботи в окружній комісії, при відсутності другого туру голосування на позачергових виборах Президента України 25 травня 2014 року, та закінченні виборчого процесу в червні 2014 року, при необхідності продовження роботи бухгалтерів окружної виборчої комісії територіального виборчого округу №133 на підставі договорів цивільно - правового характеру із строком дії до 31 липня 2014 року, та необхідністю виплати їм заробітної плати після закриття рахунків в державному казначействі.

Таким чином, оцінивши вищезазначені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 відсутній прямий умисел на розтрату чужого майна та корисливий мотив.

Відсутність умислу та корисливого мотиву виключає можливість кваліфікації діяння за ч.2 ст.191 КК України, та свідчить про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки як, зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яка необхідна для кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.2 ст.191 КК України.

Також суд вказав, що при вказаних обставинах, не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.І ст.366 КК України.

Оскільки, на думку суду, грошова винагорода ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в червні 2014 року була виплачена не тільки на підставі Постанови №7 від 02 червня 2014 року окружної виборчої комісії територіального виборчого округу №133 «Про виплату одноразової грошової винагороди членам окружної виборчої комісії, спеціалістам і технічним працівникам, які залучені до роботи в окружній комісії, а і на підставі наказу №14 від 03 червня 2014 року. Виданий обвинуваченим ОСОБА_5 наказ, містить інформацію, що відповідає дійсності, до вказаного документу не вносились неправдиві відомості.

Дослідивши докази за кримінальним провадженням, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства та органом державного обвинувачення кваліфіковані не вірно. В діях обвинуваченого ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.191 КК України, і крім того відсутня подія злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

За таких обставин, на підставі ч.1 ст.373 КПК України суд обвинуваченого ОСОБА_5 виправдав за даним обвинуваченням.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив вирок залишити без зімни, повторно дослідивши фактичні обставини кримінального провадження та розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України та відсутністю події злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні фактичних обставин кримінального провадження в їх сукупності, перевірці зібраних у ході досудового слідства доказів та надання їм належної оцінки відповідно до вимог КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи головою окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133 , а тому відповідно до ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України є службовою особою, 03 червня 2014 року, в порушення вимог законодавства, достовірно знаючи вказані вимоги закону про те, що одноразова грошова винагорода залученим спеціалістам, експертам і технічним працівникам окружною виборчою комісією виплачується лише один раз, незважаючи на те, що рішення про виплату одноразової грошової винагороди членам окружної виборчої комісії, спеціалістам і технічним працівникам, які залучені до роботи в окружній виборчій комісії вже приймалось членами виборчої комісії, про що свідчить постанова окружної виборчої комісії від 02 червня 2014 №7, являючись головою окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, без проведення засідання виборчої комісії, склав завідомо неправдивий офіційний документ - наказ №14 «Про преміювання», відповідно до якого бухгалтерському відділу необхідно нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду з фонду економії заробітної плати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 в розмірі місячної заробітної плати.

В подальшому, на підставі прийнятого ОСОБА_5 наказу «Про преміювання» від 03 червня 2014 року №14, було здійснено нарахування та виплату одноразової грошової винагороди з фонду економії заробітної плати у розмірі місячної заробітної плати спеціалістам та технічним працівникам окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу №133, а саме: головному бухгалтеру ОСОБА_8 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру по заробітній платі ОСОБА_7 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_10 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_12 у розмірі 1560 гривень.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом державного обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст.366 КК України, як складання і видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, та за ч. 2 ст. 191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

В судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_5 вину в інкримінованих йому злочинах не взнав та показав, що дійсно 3 червня 2014 року він видав наказ №14 «Про преміювання», відповідно до якого бухгалтерському відділу необхідно нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду з фонду економії заробітної плати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 в розмірі місячної заробітної плати. В подальшому вказаним особам була виплачена заробітна плата за липень 2014 р., а саме: : головному бухгалтеру ОСОБА_8 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру по заробітній платі ОСОБА_7 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_10 у розмірі 1560 гривень, бухгалтеру ОСОБА_12 у розмірі 1147 гривень. Вважає, що діяв відповідно до вимог закону та умов договорів про надання даними особами окружній виборчій комісії послуг, пов`язаних з підготовкою та проведенням виборів Президента України. Зазначив, що дані виплати становили заробітну плату вказаних осіб за липень місяць а не одноразову грошову винагороду. В зв`язку з тим, що із закінченням виборів в червні 2014 року закривалось фінансування і потрібно було відзвітувати в Державному казначействі щодо фінансових витрат, а вказані особи, продовжували працювати на виборчій дільниці після закінчення виборів Президента до кінця липня, так вони готовили та здавали бухгалтерський звіт, вважав, що іншої можливості їм виплатити заробітну плату у нього за той період часу не було.

Ці показання обвинуваченого ОСОБА_5 наданими стороною обвинувачення доказами не спростовані.

Так, із досліджених апеляційним судом договорів №1, №8, №11, № 10 вбачається, що окружною виборчою комісією з виборів Президента України територіального виборчого округу №133 були складені договори про надання вказаній комісії послуг, пов`язаних з підготовкою та проведенням виборів Президента України з ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 про надання ними послуг бухгалтерського обліку, з ОСОБА_10 про надання нею послуг касира. Строк дії договорів зазначено до 31 липня 2014 року включно.

Із показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що вони та ОСОБА_12 і ОСОБА_10 надавали послуги бухгалтерського обліку під час підготовки та проведення виборів Президента України в окружній виборчій комісії територіального виборчого округу №133 на підставі договорів від 16 квітня 2014 р.. Працювали у виборчій комісії до кінця липня 2014 року. Після проведення виборів протягом 7 днів Державне казначейство закрило розрахунковий рахунок окружної виборчої комісії. Всі працівники комісії, крім них, були звільнені з роботи, вони вчотирьох для забезпечення фінансової звітності після виборчого процесу продовжували працювати до кінця липня 2014 року. На підставі наказу, виданого ОСОБА_5 в червні їм була видана зарплата за липень 2014 року. Претензій з цього приводу контролюючих органів не було.

Таким чином, судом вірно встановлено, що на підставі наказу №14 від 03.06.2014 р. «Про преміювання», була нарахована та виплачена заробітна плата ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 за липень 2014 року, тобто оплата за фактично виконану ними роботу за цей період.

Відповідно до чинного законодавства розтратою чужого майна визнається умисне, протиправне обернення на користь інших осіб винною особою чужого майна, яке їй ввірено. Дії винної особи, яка вчиняє шляхом зловживання службовим становищем розкрадання чужого майна у формі його розтрати передачі третім особам для задоволення їх корисливих інтересів, характеризується корисливим мотивом і метою обернення чужого майна на користь третіх осіб.

Оскільки, на підставі виданого обвинуваченим наказу ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 була виплачена заробітна плата за виконану роботу, в діях ОСОБА_5 відсутні ознаки злочину, передбаченого ст. 191 КК України, а саме протиправне обернення на користь інших осіб ввіреного йому майна, а також відсутній корисливий мотив.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України та виправдав його за даним обвинуваченням, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Також є безпідставними доводи прокурора, що до необґрунтованого виправдання судом першої інстанції ОСОБА_5 за ч.1 ст. 366 КК України.

Так, з об`єктивної сторони службове підроблення полягає у перекрученні істини у офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням службового становища, складання неправдивого документа це виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності.

Із встановлених судом фактичних даних, вбачається, що наказ №14 від 03.06.2014 р. «Про преміювання», виданий обвинуваченим, не містить інформацію, що не відповідає дійсності. Дії ОСОБА_5 , щодо видачі наказу, були направлені на виплату залученим працівникам заробітної плати за виконану роботу і не мали на меті приховання майнової шкоди чи вчинення іншого злочину.

Враховуючи ці обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність події злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, тобто складанні і видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, та обґрунтовано виправдав ОСОБА_5 за даним обвинуваченням відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вирок суду першої інстанції постановлено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, належним чином обґрунтований на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог с. 94 КПК України, у вироку наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, тому посилання апелянта на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст.370, 373, 374 КПК України є безпідставними.

Є безпідставним посилання апелянта на порушення обвинуваченим ст. 26, 38 Закону України «Про вибори Президента України»; постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 рок № 1114 «Деякі питання забезпечення підготовки і проведення виборів Президента України»; постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 213 «Про розміри та порядок оплати праці спеціалістів, експертів і технічних працівників, які залучаються до роботи у виборчих комісіях по виборах народних депутатів України, комісіях всеукраїнського референдуму для організаційного, правового, технічного забезпечення здійснення повноважень зазначених комісій»; постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 року № 996 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму», оскільки вказані нормативні акти не доводять винуватості ОСОБА_5 у висунутому йому обвинуваченні, так як не чітко регламентують порядок виплати заробітної плати залученим технічним працівникам, крім того взагалі не регламентують порядок видачі заробітної плати при виконанні залученими працівниками роботи після завершення виборів, що мало місце в даній ситуації.

Також є безпідставними посилання апелянта на недотримання судом положень ст.ст. 85,86 КК України щодо визнання судом неприйнятним доказом Акту ревізії використання бюджетних коштів, виділених на проведення позачергових виборів Президента України окружній виборчій комісії територіального виборчого округу №133 від 13.06.2016 року, оскільки, із дослідженого судом документі, вбачається, що даний акт не містить будь яких досліджень щодо питання законності нарахування та виплати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 грошових коштів зазначених в обвинувальному висновку. Тобто даний акт ніяким чином не підтверджує та не спростовує фактичні обставини провадження, та не спростовує висновків суду що до визнання ОСОБА_5 невинуватим у висунутому йому обвинуваченні.

З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції з мотивів, на які вказував апелянт, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 532 КПК України, -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді