У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2017 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, невизнанні потерпілим, визнанні підслідності за правоохоронним органом, у якого наявний по справі конфлікт інтересів та безпідставного спрямування до Ужгородської місцевої прокуратури матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000236 за ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, відповідно до якої просить суд зобов`язати посадових осіб прокуратури Закарпатської області визнати його потерпілим та зобов`язати посадових осіб прокуратури Закарпатської області здійснити процесуальні дії, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк.
Свою скаргу обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2016 року ним була подана до прокуратури Закарпатської області заява про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Ужгородської міської ради та можливо посадовою особою слідчого управління ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_5 .

Вказує, що прокуратурою Закарпатської області не було взято до уваги ст. 214 КПК України та відповідно не внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до цього, 08.11.2016 року за допомогою слідчого судді прокуратурою області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000236 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України.

Зазначає, що 21.11.2016 року його викликали до прокуратури Закарпатської області на допит по справі як свідка. Допит проводив прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 . На допиті він надав пояснення та додав копії підтверджуючих документів, які безпосередньо стосуються провадження. За твердженням скаржника на його прохання залучити його до провадження як потерпілого йому було надано роз`яснення, що надати клопотання про залучення його до провадження як потерпілого він зможе наступного дня у слідчого.

Також скаржник вказує, що 22.11.2016 року він звернувся з заявою про залучення його до провадження як потерпілого до начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 .

Зазначає, що 24.11.2016 року на його адресу надійшов лист прокуратури Закарпатської області від 22.11.2016 року №17/7-2270-16 про те, що 21.11.2016 року прокуратурою Закарпатської області відповідно до вимог ст. ст. 216, 218 КПК України визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області та матеріали даного кримінального провадження спрямовані керівнику Ужгородської місцевої прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Пояснює, що він у той же день з`явився до прокуратури Закарпатської області з метою отримання інформації про розгляд його клопотання щодо залучення його до провадження як потерпілого. Старшим слідчим слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_8 була надана усна відповідь, що його клопотання буде розглядатися не прокуратурою Закарпатської області, а тим органом, що здійснюватиме подальше досудове розслідування.

На підставі вищевикладеного просить суд:

1) зобов`язати посадових осіб прокуратури Закарпатської області визнати його потерпілим у кримінальному провадженні;

2) зобов`язати посадових осіб прокуратури Закарпатської області здійснити процесуальні дії, які вони зобов`язанні вчинити у визначений КПК України строк.

В обґрунтування своїх вимог наводить факти упередженості прийнятого рішення працівниками прокуратури Закарпатської області, а саме щодо підслідності даного кримінального провадження та недоцільного спрямування матеріалів даного кримінального провадження керівнику Ужгородської місцевої прокуратури.

Як ним було зазначено у поданій до прокуратури Закарпатської області заяві про вчинення кримінального правопорушення та наданих поясненнях по суті, вчинення кримінального правопорушення могло бути також посадовою особою правоохоронного органу, а саме посадовою особою слідчого управління ГУНП в Закарпатській області.

Зазначає, що 25.11.2016 року в телефонній розмові з процесуальним керівником він дізнався, що ОСОБА_5 навіть не викликали на допит по даному кримінальному провадженні.

Відповідно визначати підслідність вказаного кримінального провадження за слідчим відділом ГУНП в Закарпатській області є недоцільно. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст.216 КПК України здійснення досудового розслідування злочинів, вчинених працівником правоохоронного органу відноситься за підслідністю до прокуратури.

Зазначає, що до звернення в прокуратуру Закарпатської області він звертався з аналогічною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Ужгородської місцевої прокуратури. В наданих йому листах за підписом керівника Ужгородської місцевої прокуратури проявлялася неодноразово бездіяльність та відповідні листи скеровувались для організації розгляду в ГУНП в Закарпатській області, стосовно яких йому більше нічого не відомо.

Також, 22.12.2016 року ОСОБА_3 подав через канцелярію суду доповнення (роз`яснення) по скарзі. В доповненнях до скарги зазначив, що тільки після винесення слідчим або прокурором вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, він набув би статусу заявника. Оскільки йому не було надано вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, він мав би набути прав і обов`язків потерпілого.

Також вказує, що 21.11.2016 року його було запрошено до прокуратури Закарпатської області на допит як свідка, що суперечить ч. 7 ст. 55 КПК України, так як він подав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, то й допитувати його мали б, як потерпілого.

Вказує, що допит проводив прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях (зі слів процесуальний керівник по справі) ОСОБА_9 , який відповідно до ч.2 ст. 36 КПК України повноважень на це не мав.

Зазначає, що 22.11.2016 року до прокуратури області він подав клопотання про залучення його до справи як потерпілого, але відповіді він не отримав до теперішнього часу. Прі цьому він отримав лист прокуратури Закарпатської області від 22.11.2016 року № 17/7-2270-16 за підписом ОСОБА_10 , в якому зазначено, що прокуратурою визначено підслідність за слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області, при тому, що на допиті письмово було зазначено, що воно може бути упередженим, так як в кримінальному провадженні фігурує посадова особа ГУНП України в Закарпатській області, та було заявлено, що це провадження має розслідувати слідчий прокуратури.

Також зазначив, що з метою проведення повного та неупередженого розслідування він подав до прокуратури Закарпатської області клопотання від 02.12.2016 року щодо виконання процесуальної дії. В наданому клопотанні він просив звернутися на підставі розпочатого кримінального провадження до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції з метою перевірки в особи (яка фігурує у справі) статусу учасника бойових дій, вважаючи, що таку дію необхідно зробити для повного та неупередженого розслідування, так як земельну ділянку, на яку йому не надають дозволу на розробку проекту землеустрою з 2014 року, передали цій особі як учаснику бойових дій. За наявною інформацією, ця особа статусу учасника бойових дій не має.

Вказує, що відповідно до ст. 220 КПК України вмотивовану постанову про результати розгляду клопотання він не отримав, а отримав лише лист прокуратури Закарпатської області від 07.12.2016 року за № 17/1-2270-16, за підписом начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_11 , яким був повідомлений про те, що 22.11.2016 року прокуратурою області визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000236 від 08.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області та те, що його заяву від 02.12.2016 направлено для розгляду за належністю. Листом прокуратури Закарпатської області від 22.11.2016 року №17/7-2270- 16 за підписом прокурора відділу процесуального керівництва ОСОБА_10 він був повідомлений, що 21.11.2016 прокуратурою Закарпатської області визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області та те, що матеріали кримінального провадження спрямовані керівнику Ужгородської місцевої прокуратури.

Також зазначає, що листи прокуратури Закарпатської області з номерами 17/1-2270-16 йому направлялися 08.11.2016 та 11.11.2016 року за підписом старшого слідчого слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_12 , що є порушенням правил документування діяльності органів прокуратури.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заявлену ним скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_3 з тих підстав, що заявлення таких вимог не передбачено ст. 303 КПК України, зауваживши, що рішення слідчим прокуратури Закарпатської області про відмову у визнанні потерпілим не приймалося. При обґрунтуванні заперечень на скаргу прокурор зазначив, що обставини кримінального провадження стосуються діяння Ужгородської міської ради, відтак, доводи про причетність працівника правоохоронного органу до вчинення імовірного злочину є надуваними, оскільки до компетенції останнього не відноситься прийняття рішення про виділення чи відмову у виділенні земельної ділянки. Також прокурор висловив думку, що скаржник вправі звернутися до належного органу досудового розслідування для вирішення питання, що є предметом скарги, оскільки у віданні прокуратури Закарпатської області немає матеріалів даного кримінального провадження.

Вивчивши скаргу, долучені до неї документи, заслухавши пояснення скаржника, прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З контекстного аналізу ст. ст. 55, 303, 304 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, а також постанова слідчого, прокурора на досудовому провадженні про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржена слідчому судді.

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено наявність кримінального провадження № 0000236, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2016 року за ч. 1 ст. 364 КК України за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_13 від 24.10.2016 року, якою зобов`язано посадових осіб прокуратури області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 11.10.2016 року.

Як встановлено із матеріалів справи 22.11.2016 року ОСОБА_3 подано до прокуратури Закарпатської області заяву № 595 про залучення його до провадження як потерпілого.

Однак, як вбачається з листа прокуратури Закарпатської області № 17/7-2270-16 від 22.11.2016 року, ОСОБА_3 повідомлено про те, що враховуючи те, що особи, в діях яких містяться ознаки складу вищевказаного кримінального правопорушення, не відносяться до кола суб`єктів, визначених ч. 4 ст. 216 КПК України, 21.11.2016 року прокуратурою Закарпатської області, відповідно до вимог ст. ст. 216, 218 КПК України, визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області та матеріали даного кримінального провадження спрямовані керівнику Ужгородської місцевої прокуратури для організації подальшого досудового розслідування. Це підтверджується також постановою про визначення підслідності кримінального правопорушення від 21.11.2016 року.

Згідно зі ст. 110 КПК України у кримінальному провадження процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, при цьому, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, яка виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Нормами статті 214 КПК України регламентовано обов`язок прокурора передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором.

За приписами ч. 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. А у відповідності до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Водночас, ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) визначає:

1) слідчі підрозділи:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства;

г) органів державного бюро розслідувань;

ґ) органів Державної кримінально-виконавчої служби України;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 вищенаведеної статті досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою, при цьому, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

З урахуванням наведеного та встановлених у судовому засіданні обставин в межах прохальної частини скарги, слідчий суддя прийшов до висновку, що правові підстави для зобов`язання посадових осіб прокуратури Закарпатської області здійснити певні процесуальні дії, в тому числі вирішення питання щодо визнання чи відмови у визнанні потерпілим скаржника станом на 22 листопада 2016 року та на день розгляду скарги відсутні, оскільки з 21.11.2016 року кримінальне провадження перебуває у провадженні іншого органу досудового розслідування, оскільки підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до переконання, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 110, 303, 304, 306, 307 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, невизнанні потерпілим, визнанні підслідності за правоохоронним органом, у якого наявний по справі конфлікт інтересів та безпідставного спрямування до Ужгородської місцевої прокуратури матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000236 за ч. 1 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1