ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 30 березня 2017 року касаційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України у кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за ч. 3 ст. 407 КК України, санкцією якої передбачено покарання лише у виді позбавлення волі, яке мало б бути призначено спочатку, а потім переведено на підставі ст. 58 КК України у інший вид покарання службове обмеження. Також вказав й на невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості через необґрунтоване застосування положень ст. 69 КК України за відсутності у суду таких підстав до їх застосування до військовослужбовця за контрактом, який не виконував свої службові обов`язки більше, ніж 15 місяців, та при безпідставному врахуванні такої обставнии, яка пом`якщує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, чого органом досудового розслідування встановлено не було. Зазначив про недотримання апеляційним судом при постановленні ухвали вимог ст. 419 КПК України у звязку з немотивованістю висновків суду при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням положень статей 58, 69 КК України до покарання у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України залишено без задоволення, а вирок суду від 16 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

05 лютого 2014 року наказом № 8-ПМ (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , на підставі укладеного з ним контракту строком на три роки, зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого стрільця 2 парашутно-десантного взводу, 2 парашутно-десантної роти, 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

26 липня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свої службові обов`язки, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір до повернення до військової частини НОМЕР_1 .

30 жовтня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 був затриманий поліцією у м. Києві під час перевірки документів та 01 листопада 2015 року доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, як і кваліфікація дій останнього за ч. 3 ст. 407 КК України.

Разом з тим, суд касаційної інстанції погоджується із недотриманням повною мірою судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали вимог ст. 419 КПК України, у зв`язку з чим касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню в цій частині.

У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Як передбачено ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Прокурором перед апеляційним судом порушувалось питання щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок надмірної м`якості при відсутності у даному провадженні обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, без наведення підстав за яких суд визнав, що ОСОБА_5 активно сприяв органу досудового розслідування у розкриті злочину тощо.

Натомість при перевірці вказаних доводів апеляційної скарги прокурора, апеляційним судом наведені аналогічні посилання суду першої інстанції як на підстави до пом`якшення покарання наявність критичної оцінки особою своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, що є явно недостатнім для прийняття такого рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції фактично доводи апеляційної скарги прокурора не перевірив, а отже і не спростував, при залишенні апеляційної скарги без задоволення, послався на ті ж самі обставини, що і суд першої інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції при наявності допущених порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали апеляційного суду не входить в обговорення невідповідності призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання через застосування до останнього положень ст. 69 КК України та не констатує таку невідповідність, оскільки означене має бути перевірено повною мірою під час нового апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час проведення якого слід проаналізувати доводи апеляційної скарги прокурора із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення за ними, та за результатами чого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу заступника військового прокурора Південного регіону України задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-5140км16 Категорія: ч. 3 ст. 407 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_7
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1