Справа № 274/873/17
Провадження № 1-в/0274/267/17
У Х В А Л А
"24" квітня 2017 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника адміністрації ДУ "БВК (№70)" ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бердичеві режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70) клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_6 , 1976 року народження, з середньою спеціальною освітою, громадянина України, до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.02.2000 за ст. ст. 141 ч. 3, 44 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, -

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 . Клопотання ґрунтується на тому, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці, яке лягло в основу заміни його режиму утримання, довів своє виправлення.

Згідно досліджених матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 29.07.2011 Апеляційним судом Київської області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, 12 КК України до 14 позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Сокирянського районного суду від 29.01.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання період з 15.07.2009 по 11.12.2012, згідно ст.72 ч.5 КК України. Початок строку - 15.07.2009, закінчення строку - 15.02.2020. Відбув ? строку покарання - 17.08.2016. Невідбута частина строку покарання складає 2 роки 9 місяців 22 дні.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.12.2009. За час перебування в Київському слідчому ізоляторі характеризується посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 06.04.2013 відбував покарання в Сокірянській виправній колонії (№67), де порушень вимог режиму тримання не допускав. Стягнень та заохочень не мав.

З 22.09.2016 відбуває покарання в Державній установі "Бердичівська виправна колонія (№70)". Згідно вироку суду провину в скоєному злочині не визнав. За час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується правил, які визначають порядок і умови відбування покарання під контролем адміністрації установи. Заохочень не має. На заходи профілактико-виховного характеру реагує посередньо, не завжди робить для себе належні висновки. В середовищі засуджених вживається посередньо, конфліктів із засудженими намагається уникати. Стосунки підтримує з засудженими різної спрямованості. У відношенні до представників адміністрації в спілкуванні не відвертий, скритний. Бажання працювати на виробництві установи та приймати участь в суспільно-корисній праці не виявляє. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Спальне місце та санітарний стан в приліжковій тумбочці утримує в належному порядку переважно під контролем адміністрації установи. На заходи профілактико-виховного характеру реагує посередньо, не завжди робить для себе належні висновки. Соціально-корисні зв`язки підтримує з рідними та близькими шляхом телефонних розмов. Відносинами дорожить.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково. Просить врахувати, що його ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою довід виправлення. Не працевлаштований, оскільки установою виконання покарань не забезпечено такої можливості. Прослідкується конфлікт між ОСОБА_6 та представником установи виконання покарань.

Засуджений підтримав свого захисника просить звільнити його умовно-достроково. Просить врахувати, що він має на утриманні дочку та непрацездатну матір. Вину у скоєному визнав, розкаюється. Не працював, оскільки за травмування на виробництві ніхто не несе відповідальності. Мав бажання навчатися та звертався з відповідним проханням. Однак його прохання проігноровано.

Представник адміністрації ДУ "Бердичівська виправна колонія (№70)" ОСОБА_5 вважає, що засуджений не заслуговує на заохочення у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у зв`язку із тим, що він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, встановлені вимоги режиму тримання виконує під контролем адміністрації. До будь-якої праці не залучався. Заяв на працевлаштування засуджений не направляв. Можливість працевлаштуватися в установі для засудженого наявна.

Прокурор щодо задоволення клопотання заперечив, оскільки на час розгляду матеріалів засуджений своїм ставленням до праці засуджений не довів свого виправлення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання документи, матеріали особової справи, суд дійшов висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений від подальшого його відбування умовно-достроково з таких підстав.

Відповідно до п. 17 роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.02 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, тощо.
Покарання, відповідно до статті 50 КК України має на меті виправлення засуджених та запобігання вчинення ними нових злочинів.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено статтею 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела що стала на шлях виправлення.
Проте такого висновку адміністрація установи не дійшла.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що за увесь час відбування покарання засуджений заохочень не мав, характеризується посередньо, правил, які визначають порядок і умови відбування покарання дотримується під контролем адміністрації установи, бажання працювати на виробництві установи та приймати участь в суспільно-корисній праці не виявляє, участі у програмах диференційованого впливу не приймає.
Вказане свідчать, що за час відбування покарання своє виправлення засуджений не довів.
У зв`язку з цим, на даний час засуджений не може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, тому в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись статтею 81 КК України, статтями 369, 372, 537,539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя ОСОБА_1