Справа №489/522/15-к 21.12.2016

Провадження № 11-кп/784/716/16
Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 304 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0001890 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року, яким
- ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України;
- ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України
та виправдано за ч. 1 ст. 304 КК України, -
Учасники судового провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,
потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, який не має постійного місця проживання, раніше судимого:
1) 20 липня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України - на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 24 лютого 2015 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України - на 4 років 6 місяців позбавлення волі; -
засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України - на 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 296 КК України - на 45 діб арешту;
- за ч. 4 ст. 187 КК України - на 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 121 КК України - на 7 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 262 КК України - на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 263 КК України - на 3 роки 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 9 років позбавлення волі без з конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2015 року, остаточно призначено 10 років позбавлення волі без конфіскації майна, обчислюючи строк покарання з 03 листопада 2014 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рокитне Н.Водолазького району Харківської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого на АДРЕСА_1 ; -
засуджено:
- за ч. 1 ст. 185 КК України - на 1 рік позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України - на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності, обчислюючи строк покарання з 03 листопада 2014 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 304 КК України виправдано за недоведеністю у вчиненні злочину.
Постановлено:
- стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 5 113 грн. на відшкодування матеріальних збитків, 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди;
- стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь держави судові витрати в розмірі 3 548,16 грн., 2 661,12 грн. та 3 530,40 грн. за проведення молекулярно-генетичних експертиз; 245,70 грн. та 245,70 грн. за проведення судових дактилоскопічних експертиз;
- стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 393,12 грн. за проведення судової балістичної експертизи;
- стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 393,12 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить справу направити на досудове розслідування, крім того просить виправдати його за епізодом крадіжки мобільного телефону та за ч. 2 ст. 289 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_15 зазначає про ігнорування прокурором і судом їх з захисниками вимог про виклик всіх понятих і свідків, які б підтвердили його непричетність до вчинення злочинів; що судом не досліджені речові докази, які прокуратура повинна була надати до суду і які повинні були дослідити в їх присутності; що у справі фактично не проводилися відтворення та впізнання, проте не були допитані свідки і поняті, які, нібито, були присутні при впізнанні і вилучення речей.

Стверджує, що не викрадав телефон ОСОБА_14 . При цьому твердить, що в квартиру останнього вони запросили дівчат на вечір, у однієї з яких був телефон ОСОБА_14 , по якому вона слухала музику, коли уходив до магазину. За 15-20 хвилин повернувся до квартири, але ніхто не відкрив і він пішов до бару. Через деякий час зустрів цих дівчат, які запропонували здати телефон до ломбарду. Цей телефон до рук не брав, його (телефон) заложила одна із дівчат.

Заперечує крадіжку автомобіля у ОСОБА_16 , посилаючись на проживання деякий час на квартирі у потерпілого, який давав свій автомобіль йому в користування. Інколи невчасно повертав автомобіль, що і стало причиною звернення потерпілого в міліцію.

Також заперечує причетність до розбійного нападу на ОСОБА_16 , посилаючись на показання ОСОБА_8 в судовому засіданні про те, що він сам вчинив цей злочин; на відсутність будь-яких доказів, його участі у розбійному нападі; на не проведення слідчих експериментів; та наявність лише пояснень сусідки, яка говорила що молода людина помилилася дверима.

Не погоджується з наданою прокурором судово-медичною експертизою, стверджуючи, що кров на аналіз у нього не брали; що досліджені експертом речі йому не належать. При цьому зазначає, що його речі були вилучені у нього в райвідділі без понятих і що його речі були підмінені працівниками карного розшуку і на експертизу направлені не його речі. Вважає, що в експертизі зазначені лише припущення експерта, посилаючись на те, що його група крові інша ніж та, яку зазначає експерт; що виявлена на чоботах кров не його, а експертиза є недійсною.

Водночас твердить, що не може бути доказом знайдена кров на його чоботі, яка, відповідно до експертизи, належить обвинуваченому і невстановленій особі.

Також вважає призначене покарання занадто суворим.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 твердить, що суд прийшов до неправильного висновку в частині призначення ОСОБА_17 покарання без застосування вимог ст. 69 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що суд першої інстанції не зважив на такі пом`якшуючі його покарання обставини, як - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України не застосував вимоги ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .
Крім цього вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на визнання ОСОБА_8 вини по епізоду крадіжки у ОСОБА_18 , що нічим, крім його власного визнання, не підтверджена. Саме це вважає свідченням щирого каяття ОСОБА_8 та сприяння встановленню істини по справі. Також зауважує, що розгляд провадження за цим епізодом відбувався без участі потерпілого ОСОБА_18 , що є істотним порушенням кримінального процесуального закону і є прямим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України та є підставою скасування вироку в будь-якому разі відповідно ч. 2 ст. 412 КПК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор вважає її безпідставною та необґрунтованою, та твердить: що суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо призначення покарання та вірно призначив ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 69 КК України; що судом вірно надано оцінку всім злочинам, що вчинені ОСОБА_8 , а це - 8 епізодів злочинних дій, 5 з яких є тяжкими (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжкий злочин (ч.4 ст.187 КК України); що колегією суддів вірно встановлено особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочинів був неповнолітнім, до затримання не працював, раніше судимий.
Також спростовує доводи захисника щодо проведення судового засідання без потерпілого (п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України) через їх хибність, оскільки потерпілий ОСОБА_19 отримував повістки про виклик в судове засідання, процесуальним керівником у провадженні він повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду у телефонному режимі.
Проте, потерпілий ОСОБА_19 повідомив суд, що матеріальних претензій не має та не бажає приймати участі в судовому засіданні.
В запереченнях на апеляційну скаргу та доповненнях до неї обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор вважає ці апеляційні вимоги безпідставними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню, оскільки за епізодами викрадення мобільного телефону у ОСОБА_14 , заволодіння автомобілем ОСОБА_16 (ч. 2 ст. 289 КК України), розбійного нападу на ОСОБА_16 (ч. 4 ст. 187 КК України) вина ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному. Крім того, вважає, що судом вірно надано оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 в частині вчинення розбійного нападу на ОСОБА_16 без ОСОБА_6 та оцінено їх критично, як спробу створити алібі останньому, адже вони повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Прокурор також зазначав, що його вина повністю підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 вересня 2014 року, видатковою накладною та чеком про вартість мобільного телефону Леново 860; показаннями потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_20 .
За епізодом заволодіння автомобілем ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 289 КК України - досліджені в судовому засіданні доказами: протоколом прийняття заяви ОСОБА_16 про вчинене кримінальне правопорушення від 24 квітня 2014 року, в якій просить вжити заходів до особи на ім`я ОСОБА_21 , що знаходився у нього вдома та викрав ноутбук, мобільні телефони та без дозволу взяв його автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 ; заявою ОСОБА_12 про вжитття заходів до невідомої особи, яка приблизно у березні 2014 з гаражного кооперативу «Івушка» викрала автомобіль її брата ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12 грудня 2014 року; постановами Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2014 року та 03 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122 - 4,124, ч. 1 ст. 130 КУпАП; копіями протоколів про адміністративні правопорушення за вищевказаними статтями у відповідності до яких ОСОБА_6 керував автомобілем ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 ; протоколом огляду від 14.01.2014 території автостоянки на якій виявлено автомобіль ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 з видимими пошкодженнями.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що кров у нього для експертного дослідження не відбиралася, то вони є безпідставними виходячи з наступного. Так, 03 листопада 2014 року винесена постанова про відібрання зразків для експертного дослідження, яка 04 листопада 2014 року оголошена ОСОБА_6 . У відповідності до протоколу отримання зразків для експертизи від 04 листопада 2014 року у підозрюваного ОСОБА_6 в присутності понятих відібрано кров.
Крім цього зазначив, що доводи ОСОБА_6 про незаконність обшуку та вилучення речей через їх проведення без участі понятих, є безпідставними, оскільки у відповідності до протоколу обшуку особи від 03 листопада 2014 року обшук ОСОБА_6 проведений в присутності двох понятих, які підписали протокол, і зауважень від будь-кого з учасників не надходило.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
27 грудня 2012 року приблизно о 18.00 год. неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вул. Чкалова та вул. 9 Слобідської в м. Миколаєві, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_24 , якого засуджено Ленінським районним судом м. Миколаєва 24 червня 2014 року, шляхом ривку, відкрито заволоділи майном ОСОБА_13 , а саме:
- жіночою сумкою вартістю 130 грн.;
- мобільним телефоном Нокіа Е50 вартістю 700 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора «Лайф», яка для потерпілої не представляє матеріальної цінності;
- гаманцем вартістю 100 грн.;
- грошима в сумі 1 700 грн.;
- ключами в кількості 3-х штук, які для потерпілої не представляють матеріальної цінності.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_24 незаконно заволоділи майном на загальну суму 2630 грн., чим завдали матеріальних збитків ОСОБА_13 на вказану суму. Після цього з викраденим майном з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.
Крім того, 08 жовтня 2014 року приблизно о 07.00 год. ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав:
- ноутбук марки «Samsung NP300E5C» вартістю 7000 грн.;
- куртку сіро-синього кольору вартістю 500 грн.;
- спортивний костюм вартістю 800 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 незаконно заволодів майном ОСОБА_25 на загальну суму 8 300 грн., після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 02 листопада 2014 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці трамваю «8 Поздовжня», розташованій на перехресті вул. Будівельників та вул. 8 Поздовжня у м. Миколаєві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, став на трамвайній колії перед вагоном трамваю № 206, який рухався маршрутом № 6 «Промислова зона - Центральний ринок» та за кермом якого знаходилася водій ОСОБА_26 . На декілька звукових сигналів водія трамваю ОСОБА_8 не реагував та продовжував тривалий час знаходитись на рейках, чим перешкоджав руху трамваю.
Коли водій вийшла з салону трамваю та зробила зауваження ОСОБА_8 , вимагаючи від нього звільнити колію, то останній повів себе неадекватно і зухвало. А саме, грубо порушуючи громадський порядок, усвідомлюючи, що ОСОБА_26 знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, а також те, що поруч із трамвайною зупинкою в той час перебувала велика кількість громадян, ОСОБА_8 почав голосно висловлюватися на адресу ОСОБА_26 нецензурною лайкою, погрожувати їй фізичною розправою. Перехожі громадяни стали робити йому зауваження, але ОСОБА_27 їх проігнорував та став висловлюватися нецензурною лайкою також і на адресу оточуючих громадян, продовжуючи перешкоджати руху трамваю.
Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, ОСОБА_8 заскочив до салону трамваю та нехтуючи присутністю навколо пасажирів та загально прийнятими нормами поведінки, вирішив з`ясувати у водія трамваю навіщо вона робила йому зауваження, не зважаючи на ту обставину, що та не вчиняла відносно будь-яких протиправних дій. З цією метою ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_26 та, проявляючи особливу зухвалість, дістав ніж, який носив при собі, та став демонструвати його водієві та пасажирам трамваю, в зв`язку з чим деякі з них, будучи наляканими, були змушені залишити салон трамваю. При цьому ОСОБА_8 знову виражався нецензурною лайкою та на зауваження громадян, які вимагали від нього припинення хуліганських дій, не реагував.
Загалом хуліганські дії ОСОБА_8 тривали значний проміжок часу - до 25-30 хвилин, чим останній суттєво порушив звичайну роботу громадського транспорту, на деякий час припинивши рух трамваю та створивши затор на даній ділянці руху для інших трамваїв.
Крім того, 01 листопада 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 вступив в злочинну змову із ОСОБА_6 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу. З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 , діючи за вказівкою ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом обману проник до житла ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 . Знаходячись у вищевказаній квартирі, з метою подолання опору з боку ОСОБА_16 та подальшого заволодіння його майном, спричинив останньому невстановлену кількість ударів в різні частини тіла, в тому числі і по голові, завдавши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток і хрящів носа, перелому верхньої щелепи, саден, синців і рани в області голови і обличчя. А також обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, епідуральних крововиливів, лінійного перелому кісток основи черепа, що утворилися від дії тупих твердих предметів, від яких ОСОБА_16 помер в лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва. Після спричинення тілесних ушкоджень, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заволоділи майном ОСОБА_16 , а саме:
- мобільним телефоном «Флай» вартістю 1 500 грн.;
- телевізором марки «Еленберг» вартістю 2 000 грн.;
- ящиком з інструментами загальною вартістю 500 грн.;
- стаціонарним телефоном вартістю 300 грн.;
- 2 банківськими картками банку «ПриватБанк», які не представляють матеріальної цінності;
- мобільним телефоном марки «Нокіа 6030» вартістю 200 грн.;
- DVD програвачем марки «Орион» вартістю 1 000 грн.;
- соковижималкою марки «Еленберг» вартістю 200 грн.;
- мобільним телефоном марки «Моторола» вартістю 50 грн.;
- фотоапаратом марки «ВИЛИЯ-АВТО» вартістю 50 грн.;
- зарядним пристроєм марки «Еленберг», який матеріальної цінності для потерпілої не представляє;
- зарядним пристроєм марки «Нокіа», який матеріальної цінності для потерпілої не представляє.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заволоділи майном ОСОБА_16 на загальну суму 5 800 грн.
Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому за власним розсудом.
Крім того, 01 листопада 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на АДРЕСА_3 , маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень та подальше заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_16 та наніс останньому руками та ногами невстановлену кількість ударів кулаками та ногами в різні частини тіла та один удар наповненою скляною банкою по голові, чим спричинив ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, у вигляді лінійного перелому кісток основи черепу, субарахноїдальних та епідуральних крововиливів, від яких останній помер.
Крім того, 01 листопада 2014 року ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_16 , перебуваючи в квартирі останнього на АДРЕСА_3 , викрав з вищевказаної квартири 15 патронів калібру 5,45 мм, які є бойовими припасами та, не маючи передбаченого законом дозволу на їх зберігання і носіння, незаконно переніс та став зберігати дані боєприпаси у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де заховав їх біля трансформаторної підстанції.
03 листопада 2014 року приблизно о 12.05 год. під час огляду місця події біля будинку АДРЕСА_4 виявлено та вилучено боєприпаси, а саме 15 патронів калібру 5,45 мм, які ОСОБА_8 зберігав без передбаченого законом дозволу.
Крім цього, 01 серпня 2014 року в період часу з 16.00 год. до 17.00 год. ОСОБА_8 , діючи повторно, з наміром заволодіти чужим майном, проник через незачинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав:
- золотий ланцюжок вагою 2,92 гр. вартістю 632 грн.;
- золотий хрестик вагою 1,76 гр. вартістю 380 грн.;
- мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 490 грн.;
- мобільним телефоном «Нокіа» вартістю 1300 грн.;
- гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє;
- пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_19 , яке матеріальної цінності для потерпілого не представляє.
Таким чином, ОСОБА_8 незаконно заволодів майном ОСОБА_18 на загальну суму 2 802 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
10 вересня 2014 року приблизно 02.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав мобільний телефон «Lenovo S 860» imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , завдавши потерпілому ОСОБА_14 , матеріальні збитки на суму 5 113,00 грн.
З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_6 з місця пригоди зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 приблизно у березні 2014 (точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись на території гаражного кооперативу «Івушка» на вул. Енергетиків, 2-А в м. Миколаєві, проник до гаражу № НОМЕР_4 та незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2101» білого кольору державний номер НОМЕР_1 вартістю 7184,06 грн., що належав ОСОБА_16 .
Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_6 на викраденому автомобілі зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 01 листопада 2014 року точний час в ході досудового розслідування не встановлено, він, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не виповнилось 18 років, тобто він є неповнолітнім, за допомогою психічного впливу, який виразився у наданні порад про місце і спосіб вчинення злочину, запропонував останньому викрасти чуже майно шляхом розбійного нападу, на що ОСОБА_8 дав свою згоду, тим самим втягнув останнього в злочинну діяльність.
Так, 01 листопада 2014 року з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проникли до житла ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 , та спричинили останньому тілесні ушкодження та заволоділи його майном.
Так суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 по даному епізоду вину не визнав та пояснив, що він не знав скільки Бєлохатюку років. Не пропонував Бєлохатюку вчинити розбійний напад на Остроуха та спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що обставини знайомства з ОСОБА_28 він не пам`ятає. Зустрівся за 2-3 місяця до розбійного нападу на ОСОБА_16 . Він не казав ОСОБА_28 , скільки йому років. Сидоренко також його про це не питав. Заволодів майном ОСОБА_16 сам без участі ОСОБА_28 . Тілесні ушкодження потерпілому він наніс сам.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини, та ч. 3 ст. 373 КПК України, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні злочину.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України - не доведена та він підлягає виправданню за недоведеності у вчиненні відповідного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги захисника; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги першого; доводи-заперечення прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001890, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає їх не підлягаючими задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів і прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 вчинив:
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України;
незаконне заволодіння транспортним засобом, пов`язане з проникненням у приміщення, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України;
напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.
Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до таємного викрадення мобільного телефону у ОСОБА_14 спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції пояснив, що він з ОСОБА_6 та двома дівчатами (з якими щойно познайомились), пішли до нього додому до квартири АДРЕСА_7 . Дівчата слухали музику на його телефоні, а ОСОБА_6 пішов в магазин за випивкою. Магазин знаходився в його будинку в 100 метрах від під`їзду. Через довгу відсутність ОСОБА_6 пішов подивитися, де той перебуває. Телефон залишився у дівчат. ОСОБА_6 не знайшов. Коли повернувся, то в квартирі не було ані дівчат, ані телефону, ані ОСОБА_6 . Двері квартири просто захлопнули. З моменту викрадення телефону ОСОБА_6 не бачив та з ним не спілкувався.
Показання потерпілого узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 вересня 2014 року, згідно якого ОСОБА_14 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 10 вересня 2014 року приблизно о 02.00 год. невідома особа з квартири АДРЕСА_7 шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон Леново S860 вартістю 5 113 грн. (т. 1 а. с. 155).
Відповідно до видаткової накладної № ЧNIB1-0049 від 19 липня 2014 року та чеку вартість мобільного телефону Lenovo S860 Titanium становить 3 915,83 грн. разом з електронним ключем 700 грн., налаштуванням 249,00 грн., картою пам`яті 132,50 грн., бонус картою 4,17 грн., налаштуванням 0,83 грн., а всього 5 113,00 грн. (т. 1 а. с. 235 - 236), що підтверджує дані заяви про вартість викраденого телефону.
Показання потерпілого ОСОБА_14 в частині часу, місця вчинення злочину та обставин їх з ОСОБА_6 знайомства з дівчатами того вечора узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні пояснила, що ввечері вона з подругою ОСОБА_29 познайомилися з ОСОБА_6 та ОСОБА_14 . Останній дав ОСОБА_6 грошей для придбання їжі. Той пішов і його довго не було. ОСОБА_14 пішов за ним, залишивши свій мобільний Свєті. Коли зайшла до кімнати, побачила ОСОБА_6 та Свєту. ОСОБА_14 не було. Коли виходили з квартири, то ОСОБА_6 спитав, в кого є паспорт, пояснивши, що йому з дозволу ОСОБА_14 потрібно закласти телефон, щоб далі поїхати гуляти. На прохання ОСОБА_6 на вул. 3 Слобідська мобільний телефон «Леново» (який біля ломбарду їй дала Свєта, коли вони вийшли з таксі), заклала до ломбарду «Скарбниця» за 1 250 грн. Потім ОСОБА_6 сказав, що не може з ними гуляти, оскільки змінились плани, дав їм по 400 грн. та поїхав на таксі.
Показання свідка ОСОБА_20 в частині закладення вказаного мобільного телефону «Леново» узгоджуються з даними довідки ломбарду «Скарбниця», відповідно до яких 10 вересня 2014 року о 05.15 год. ОСОБА_20 здала до ломбарду мобільний телефон «Леново S860» (т. 1 а. с. 237).
Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав у потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_20 для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Не вказував на такі обставини і сам апелянт.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчинення злочинів відносно потерпілого ОСОБА_16 (зокрема - незаконного заволодіння його автомобілем та розбійного нападу на нього), то вони спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, покійний Остроух ОСОБА_30 - її рідний брат, який жив на АДРЕСА_3 . Він жив сам. Отримував пенсію в розмірі 2 600 грн. У брата були картка Приватбанку, на яку він отримував пенсію, та кредитна картка. Гроші лежали в шафі в шкатулці. З липня по вересень у ОСОБА_16 проживав їхній брат. У ОСОБА_31 був автомобіль марки Жигулі 1-ї моделі, який стояв в гаражі в районі нафтобази. ОСОБА_16 свою машину нікому не давав. Їхній брат та її син бачили, що в машині їздять хлопці, але ОСОБА_30 не повірив, тому що ключі були в нього, а машина була на сигналізації. Також бачили, що на гаражі замок ОСОБА_31 був спиляний і висів інший замок. Брат та її син бачили тих, хто викрав машину, бо ці хлопці ходили до брата. Ті, хто викрав автомобіль, потрапили в аварію і автомобіль знаходиться на стоянці.
02.11.2014 року приблизно о 12.00 год. з телефонного повідомлення сусідки дізналася, що у Віті відчинені двері. Зайшла до квартири і побачила брата в крові. Викликала міліцію та швидку допомогу. Коли приїхала в ЛШМД, брат був мертвий. В квартирі після смерті брата виявила зникнення: телевізору, ДВД, ящику з інструментами, мобільних телефонів: «Моторола» та сенсорного телефону, соковижималки, фотоапарату старої моделі, телевізору нової моделі.
Показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_22 , який суду пояснив, що померлий ОСОБА_16 - його рідний брат. Жив в нього вдома з 07 липня 2014 року по 07 жовтня 2014 року. Взагалі брат жив сам. Після 15 серпня 2014 року приходив ОСОБА_6 з якимось хлопцем та дівчиною. Бачив їх. Вони стояли в коридорі та хотіли зайти до квартири, але брат їх не пустив. Хлопець казав, що хоче розбиратися за машину. Він став на порозі та в квартиру їх не пустив. Знає їх зі слів брата. Брат з ним не пив. У брата був автомобіль ВАЗ 2101, який десь у березні угнав ОСОБА_6 .
Показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_22 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_32 , який в судовому засіданні пояснив, що померлий ОСОБА_16 - його рідний дядько. Рік тому до нього підійшов співробітник міліції та спитав, чи дядько продав машину. Відповів, що ні. Той сказав, що бачив її у місті. Прийшов до дядька, але той сказав, що машина в гаражі. Наступного дня співробітник міліції йому знову казав, що бачив машину в місті. Знов приїхав до дядька і той показав йому техпаспорт на автомобіль. Просив дядька піти в гараж, але той казав, що машина в гаражі.
Показання свідка ОСОБА_22 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_23 , яка суду пояснила, що з ОСОБА_33 , який останнім часом жив сам, була в добрих відносинах і спілкувалась з ним щодня. Бачила як до ОСОБА_16 приходили, в тому числі і ОСОБА_6 . Вони казали, що йдуть платити за машину. Вітя закрив двері і вони пішли. Другий раз бачила, як у квітні чи травні 2014 року Вітя чекав на них біля парадного входу. ОСОБА_30 сказав, що угнали машину. Пояснив, що коли на їх прохання робив їм чай, вони з кишені забрали ключі від машини, ключі від квартири, орден з сорочки. Пішов в гараж, а там вже замок не його, а інший. Сусіди допомагали йому виганяти машину з гаражу, бо вона не заводилася. Не казав, що комусь давав машину кататися. Зазначила, що в залі суду є ОСОБА_6 , якого раніше бачила двічі.
Показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , ОСОБА_23 в частині належності вказаного автомобілю загиблому узгоджуються з даними витягу на автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_16 (т. 2 а. с. 22).
Показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , ОСОБА_23 в частині звернення за життя загиблого ОСОБА_16 до міліції з приводу викрадення у нього речей та автомобілю узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 квітня 2014 року, згідно якого ОСОБА_16 просив вжити заходів до невідомого чоловіка, який назвався ОСОБА_21 та який в період часу з 11 квітня по 24 квітня 2014 року, знаходячись у нього вдома в квартирі АДРЕСА_8 , таємно викрав два мобільні телефони Нокіа та ноутбук, а також без дозволу взяв його автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 153).
Зазначене спростовує твердження апелянта ОСОБА_6 про те, що він їздив на автомобілі ОСОБА_16 з дозволу останнього.
Вищенаведені докази узгоджуються також і з даними заяви потерпілої ОСОБА_12 про вжиття заходів до невідомої особи, яка приблизно в середині березня 2014 року викрала належний її брату автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 з гаражного кооперативу «Ивушка» на вул. Енергетиків, 2-а в м. Миколаєві, на територія якого був оглянутий гараж № НОМЕР_4 , відповідно до протоколу огляду від 24 квітня 2014 року з фото таблицею до нього (т. 1 а. с. 154, т. 2 а. с. 5 - 6).
За даними протоколу огляду від 14 січня 2014 року з фото таблицею до нього місцем огляду є територія автостоянки на вул. Новозаводська, 7 в м. Миколаїв, де виявлено автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 . По всьому корпусу автомобіля та на багажнику автомобіля вм`ятини, ззаду праворуч відсутня фара. При відкритті капоту на бочках відсутні кришки та відсутня акумуляторна батарея (т. 2 а. с. 18, 19 - 21).
За висновком автотоварознавчої експертизи № 47 від 20 січня 2014 року первинна (дійсна) ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 на 09 квітня 2014 року, тобто на дату незаконного заволодіння складає 7 184 грн. 06 коп. Провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу (його деталей, вузлів, агрегатів) можливо (т. 2 а. с. 25 - 29).
Сам факт користування автомобілем ОСОБА_16 апелянтом ОСОБА_6 не оспорюється, як і складання відносно нього протягом часу користування цим автомобілем протоколів про адміністративні правопорушення.
Ці його показання узгоджуються:
з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 грудня 2014 року, згідно яких свідок ОСОБА_34 впізнав ОСОБА_6 як особу, на яку 09 квітня 2014 року ним був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, як на особу, що на пр. Миру в м. Миколаєві керувала автомобілем «копійка». Він назвався ОСОБА_6 (т. 2 а. с. 7);
з копіями протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 від 09 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 504646, від 10 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 510882, від 09 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 526923, відповідно до яких ОСОБА_6 керував автомобілем ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_1 (т. 2 а. с. 14 - 16);
з даними постанов Ленінського районного суду м. Миколаєва: від 03 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, та від 11 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб (т. 2 а. с. 12 13, 10 11).
Показання потерпілої ОСОБА_12 в частині пограбування квартири її брата ОСОБА_16 з його побиттям узгоджуються:
з даними протоколу огляду місця події від 02 листопада 2014 року з фото таблицею до нього, згідно яких об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_8 , відповідно до яких: замок без видимих пошкоджень, поверхня замка та вхідної двері з зовнішньої сторони забруднена речовиною бурого кольору; в коридорі килимки знаходяться в хаотичному положенні, на підлозі знаходяться залишки скла, варення та речовина бурого кольору; на дверях сліди речовини бурого кольору; зафіксовано розташування кімнат в квартирі та речей в кімнатах; також зафіксовано безлад в кімнатах, речі розкидані по підлозі, де також знаходиться і свідоцтво про народження ОСОБА_16 ; один з диванів відкритий, тумбочки та меблева стінка з відкритими ящиками та дверцятами. В ході огляду вилучено речовину бурого кольору з вхідних дверей, з підлоги та з килимка, 6 слідів папілярних узорів, коробку синього кольору з кімнати (т. 1 а. с. 156 161, 162 165);
з даними протоколу огляду трупа від 02 листопада 2014 року з фото таблицею до нього, згідно яких труп ОСОБА_16 розташований в приміщені моргу ЛШМД м. Миколаєва. Область голови має значні синюшності та гематоми. Голова перев`язана бинтовою пов`язкою (т. 1 а. с. 166, 167 168);
з даними висновку судово-медичної експертизи № 2580 від 24 листопада 2014 року, згідно якого:
1. Смерть гр. ОСОБА_16 настала в результаті черепно-мозкової травми у вигляді лінійного перелому кісток основи черепа, епідуральних крововиливів, обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, що супроводжувалось набряком та набуханням речовини головного мозку з подальшим вклиненням стволових структур у великий потиличний отвір, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження.
2. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: рани в потиличній області зліва; синців в області обличчя, шиї, верхньої кінцівки; саден в області голови та обличчя; перелому кісток та хрящів носу; лінійного перелому верхньої щелепи; обширних ділянок субарахноідальних крововиливів; епідуральних крововиливів; лінійного перелому кісток основи черепа; повних поперечних переломів лівого та правого великих ріжків під`язичної кістки; переломів ребер зліва: 2-5-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини.
Всі вищеописані тілесні ушкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів в місцях ушкоджень.
Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток та хрящів носу, перелому верхньої щелепи, саден, синців та рани в області голови та обличчя, а також обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, епідуральних крововиливів, лінійного перелому кісток основи черепа утворились від дії тупих твердих предметів, у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть та мають прямий причинний зв`язок.
Тілесні ушкодження у вигляді повних поперечних переломів лівого та правого великих ріжків під`язичної кістки утворились від дії тупого твердого предмету в результаті деформації надмірного згинання кістки, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва: 2 - 5-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини; праворуч 7, 8-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини є локальними, які утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. За ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.
3. Дата та час смерті, вказані в історії хвороби 02 листопада 2014 року о 18.00 год., не суперечать судово-медичним даним.
4. Виявлена концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_16 - 0,042 проміле - судово-медичній оцінці не підлягає.
5. Будь-яких тілесних ушкоджень, які вказують на боротьбу чи самооборону, не виявлено.
6. Розташування нападника та потерпілого в момент нанесення тілесних ушкоджень могло змінюватися (т. 1 а. с. 130 - 132).
За даними висновку дактилоскопічної експертизи № 256 від 20 листопада 2014 року слід папілярного узору пальця руки з розмірами сторін 14х28 мм, що був виявлений на поверхні кришки від коробки, вилученої 02 листопада 2014 року під час огляду місця події за фактом розбійного нападу на ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі АДРЕСА_8 , залишений безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_6 , дактилоскопічна карта якого надійшла на експертизу в якості порівняльного матеріалу (т. 1 а. с. 185 - 193).
За показаннями свідка ОСОБА_35 в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 її колишній чоловік. Він вживав алкогольні напої, не працював, пропивав речі, тому 16 жовтня 2014 року вони розлучились. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_6 пішов і його не було три доби. Його шукали працівники міліції і коли він 02 листопада 2014 року, прийшовши додому, вчинив сварку, вона викликала міліцію, працівники якої затримали ОСОБА_6 . Її чоловік був взутий у чорні черевики, в яких він пішов з дому 28 жовтня 2014 року і в них же повернувся до місця їх проживання 02 листопада 2014 року.

За даними протоколу затримання ОСОБА_6 як підозрюваного від 03 листопада 2014 року у присутності захисника ОСОБА_36 (т. 2 а. с. 63 - 64) під час затримання у присутності понятих був проведений його обшук, в ході проведення якого 03 листопада 2014 року у ОСОБА_6 в ході обшуку вилучено чорну куртку, сірий светр з вставками, чорні спортивні штани, напівчеревики, картку від сім-картки «Лайф» з номером ( НОМЕР_5 ), карточку від сім-карти оператора «МТС» з написаним чорною пастою номером ( НОМЕР_6 ) (т. 2 а. с. 65).
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що в міліції у присутності понятих у нього був вилучений його одяг, в тому числі і взуття.
Згідно висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 646 від 04 листопада 2014 року у відділенні судово-медичної імунології МОБ СМЕ у гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відібрана кров в якості зразка шляхом проколу 4-го пальця лівої кісті та на на підставі даних судово-медичного дослідження зразка крові ОСОБА_8 та ОСОБА_6 встановлено:
3.1. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО.
3.2. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО (т. 1 а. с. 172 - 173).
Зазначене спростовує апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що у нього не відбиралася кров на дослідження.
За даними висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 647 від 02 грудня 2014 року трьох марлевих тампонів зі змивами речовини бурого кольору, схожої на кров, вилученої при огляді місця події від 02 листопада 2014 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_16 , відповідно до акту № 341 судово-медичного дослідження крові ОСОБА_16 від 04 листопада 2014 року та на підставі даних судово-медичного дослідження речових доказів, встановлено:
3.1. Кров ОСОБА_16 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В.
3.2. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО.
3.3. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО.
3.4. На двох марлевих тампонах зі змивами (об. № 1, 2), наданих на експертизу, знайдена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО, походження якої не виключається від ОСОБА_16 і виключається від ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
3.5. На марлевому тампоні зі змивом (об. № 3), наданому на експертизу знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген Н з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в тому числі від ОСОБА_16 і виключається від ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 176 - 177).
За даними висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 648 від 03 грудня 2014 року одягу ОСОБА_6 (вилученого у нього під час його обшуку при його затриманні, який наданий на експертизу у поліетиленовому пакеті (що зав`язаний на вузол, прошитий стиплером, підписаний, опечатаний) цілісність якого не порушена), на підставі даних судово-медичного дослідження речових доказів, встановлено:
3.4. На черевиках, наданих на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антигени В і Н ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н, в тому числі від ОСОБА_6 , та виключається від ОСОБА_8 .
В разі змішення крові її походження не виключається від осіб з групами: В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н і О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в тому числі від ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , та виключається від ОСОБА_8 .
3.5. На куртці, светрі, штанах, наданих на експертизу, кров не знайдена (т. 1 а. с. 178 - 179).
За висновком молекулярно-генетичної експертизи № 1082 від 10 грудня 2014 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначено генетичні ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_16 (об`єкт № 1), підозрюваних ОСОБА_6 (об`єкт № 2) та ОСОБА_8 (об`єкт № 3), які наведені в таблиці результатів дослідження (т. 1 а. с. 181 - 183).
За висновком молекулярно-генетичної експертизи № 10 від 23 січня 2015 року генетичні ознаки крові в імунологічному об`єкті «648/11» на правому черевику (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_16 (об`єкт № 1 у ВЕ № 1082 від 10 грудня 2014 року) і не збігаються з генетичними ознаками підозрюваних ОСОБА_6 (об`єкт № 2 у ВЕ № 1082 від 10 грудня 2014 року) та ОСОБА_8 (об`єкт № 3 у ВЕ № 1082 від 10 грудня 2014 року).
Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак визначених у зразку крові потерпілого ОСОБА_16 (об`єкт № 1 у ВЕ № 1082 від 10 грудня 2014 року) та слідів крові на правому черевику (об`єкт № 1) складає 5,7 х 10-26. Сукупність генетичних ознак, визначена у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 17 септильйонів осіб.
Таким чином, походження крові на правому черевику, вилученому у ОСОБА_6 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_9 , від підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виключається (т. 1 а. с. 206 - 209).
Висновки зазначених експертиз доводять факт знаходження ОСОБА_6 в квартирі потерпілого ОСОБА_16 під час розбійного нападу на останнього та водночас спростовують заперечення цього факту апелянтом ОСОБА_6 , а також показання обвинуваченого ОСОБА_8 про самостійне вчинення ним цього злочину - розбою.
Крім того, наведенні докази у їх сукупності спростовують апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про що кров на аналіз у нього не брали; що його речі були вилучені у нього в райвідділі без понятих і що його речі були підмінені працівниками карного розшуку і на експертизу направлені не його речі; що в експертизі зазначені лише припущення експерта. Ці доводи апелянта є надуманими.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що виявлена на його чоботах кров йому не належить, то вони підтверджені вищевказаним висновком молекулярно-генетичної експертизи № 10 від 23 січня 2015 року, відповідно до якої на його взутті дійсно виявлена кров не ОСОБА_6 , а саме загиблого ОСОБА_16 .

Зазначене свідчить, що у своїх тотальних запереченнях очевидних фактів апелянт ОСОБА_6 заплутався у своїх же доводах.
Показання потерпілої ОСОБА_12 в частині викрадення з квартири її загиблого брата ОСОБА_16 певних речей, в тому числі і сенсорного мобільного телефону та ящику з інструментами, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 .
Так, за показаннями свідка ОСОБА_37 в судовому засіданні, він працював охоронцем в магазині «24 години». Під час перезміни ОСОБА_6 зайшов в магазин, залишив ящик і пішов, а після опівночі забрав його. ОСОБА_6 приніс ящик до 12-ої ночі, а забрав після 12-ої. ОСОБА_6 був з чоловіком в окулярах пенсійного віку.
Показання свідка ОСОБА_37 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_39 , яка суду пояснила, що на початку листопада 2014 року приблизно о 23.00 год. приїхала на перезміну до магазину на пл. Перемоги біля будинку № 55 на вул. Космонавтів на зупинці громадського транспорту. В магазині під холодильником стояв дерев`яний ящик. Продавець сигарет сказала, що ящик залишив хлопець. Приблизно о 00.00 год. зайшов хлопець, взяв каву, а через деякий час повернувся та забрав ящик. Цей хлопець на зріст приблизно 1,80 м., був одягнутий в темну куртку, в кепці. За столиком на вулиці бачила цього хлопця з чоловіком та жінкою. Вони всі були п`яні.
Показання свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_39 (працівників магазину) узгоджуються з даними протоколу огляду предмета від 13 листопада 2014 року, за якими об`єктом огляду є DVD-R диск, на якому знаходяться 5 файлів з відео щодо подій, що мали місце в магазині 01 листопада 2014 року, починаючи з 21.41 год., а також 02 листопада 2014 року, починаючи з 00.18 год., на яких зафіксовано, як в приміщення магазину зайшов ОСОБА_6 , згодом підійшов до виходу та з підлоги взяв та переніс валізу-кейс в район холодильних вітрин. Потім придбав пляшку горілки та вийшов. Через певний час вже 02 листопада 2014 року після 00.18 год. ОСОБА_6 знов зайшов до приміщення магазину та забрав кейс-валізу, що раніше залишив на підлозі, та, тримаючи його в руках, вийшов з магазину (т. 1 а. с. 217 - 218).
Відповідно до показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_40 восени 2014 року біля магазину «Вел Март» за пропозицією ОСОБА_8 та ОСОБА_6 купив у них за 400 грн. сенсорний телефон марки «Fly».

За протоколом огляду від 03 листопада 2014 року був вилучений та оглянутий сенсорний мобільний телефон марки «Fly» чорного кольору, який зі слів ОСОБА_41 він придбав у валютчика на ім`я ОСОБА_42 на ринку «Колос» 02 листопада 2014 року (т. 1 а. с. 219).
Сукупність вищенаведених доказів спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Що стосується доводів апелянта ОСОБА_6 про те, що не допитані всі поняті і свідки, які, окрім іншого, могли б підтвердити його непричетність до вчинення злочинів, то вони є неконкретними та голослівними, оскільки в суді першої інстанції ані він, ані його захисники не заявляли жодних клопотань з цього приводу, а суду апеляційної інстанції обвинувачений так і не зміг пояснити, які саме свідки та які саме конкретні обставини можуть підтвердити.

До того ж, в суді першої інстанції ані обвинувачений ОСОБА_6 , ані його захисники не заявляли жодних клопотань і щодо дослідження певних речових доказів. А крім того, суд не обґрунтовував свій вирок речовими доказами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту досудового розслідування (щодо не проведення відтворення та впізнання, тощо) є неспроможними, оскільки конкретний обсяг проведених слідчих дій визначає слідчий та прокурор процесуальний керівник.
Крім того, всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні проведені і надані стороною обвинувачення докази в своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні вироку. За такого, відсутні підстави для зміни або скасування вироку, а відтак і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині.
Окрім того, діючим кримінальним процесуальним законом не передбачено такого виду рішення, як направлення справи на досудове розслідування, як і не передбачено такої стадії досудового розслідування.

Апелянтом ОСОБА_6 не наведено жодної з підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для нового розгляду в суді першої інстанції, що також свідчить на користь висновку апеляційного суду про відсутність підстав як для скасування вироку, так і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Всі інші доводи апелянта ОСОБА_6 не впливають на суть прийнятого апеляційним судом рішення.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України у виді позбавлення волі на певний строк у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, а за ч. 4 ст. 187 КК України у розмірі санкції, що не є максимальним, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначено із застосуванням найбільш м`якого принципу - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
А тому відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_6 покарання надмірно суворим.
При цьому суд належним чином врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів, один з яких є особливо тяжким (ч. 4 ст. 187 КК України), інший тяжким (ч. 2 ст. 289 КК України), а останній злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 185 КК України); дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який в силу ст. 89 КК України є не судимим, на обліку МОПЛ та ОНД не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем тимчасового тримання позитивно; дані висновку судово-психіатричної експертиз № 596 від 08 грудня 2014 року, згідно яких ОСОБА_6 в момент вчинення кримінального правопорушення хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасово хворобливим розладом особистості не страждав та не страждає в теперішній час, а виявляв та виявляє в теперішній час ознаки вживання алкоголю зі шкідливими наслідками. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому кримінальне правопорушення, як і в теперішній час, він міг (може) усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує.
Що стосується апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до наступного.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом вирок у цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_8 покарання є безпідставними та непереконливими.
Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 98, 102 ч. 3 п. 5, 103 КК України. Судом першої інстанції в повній мірі враховано: ступінь тяжкості вчинених ним злочинів - особливо тяжкий (ч. 4 ст. 187 КК України), тяжкі злочини (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України), злочини середньої тяжкості (ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України) та злочин невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 296 КК України); обставини справи; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , раніше судимого, що характеризується за місцем навчання - в основному позитивно, за місцем проживання - негативно, перебуває на обліку в ВКМСД Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, з 25 листопада 2011 року - на обліку в ОНД з діагнозом: «Зловживання каннабіноїдами та алкоголем»; дані судово-психіатричної експертизи № 595 від 08 грудня 2014 року; пом`якшуючу покарання обставину - вчинення злочинів неповнолітнім; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищевказаного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства з урахуванням вимог ч. 2 ст. 103 КК України та без застосування конфіскації майна згідно ч. 2 ст. 98 КК України.
Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, враховуючи вчинення ОСОБА_8 8 злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином (ч.4 ст. 187 КК України) та 5 є тяжкими (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України).
За такого суд першої інстанції належним чином врахував таку пом`якшуючу його покарання обставину, як - вчинення злочину неповнолітнім.
Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено наявності таких пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
А тому є такими, що не ґрунтуються на законі апеляційні доводи захисника про наявність законних підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.
Апеляційним судом не встановлено підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворим як за кожен окремий злочин, так і за сукупністю злочинів.
Доводи захисника про неврахування судом визнання ОСОБА_8 вини по епізоду крадіжки у ОСОБА_18 , як підстави для пом`якшення покарання, є безпідставними з огляду на кількість та тяжкість вчинених ним злочинів, конкретних обставин вчинених злочинів в тому числі і вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, даних про його особу.
Тому апеляційний суд приходить до переконання, що призначене покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Також неспроможними є аргументи апелянта ОСОБА_7 про розгляд провадження за цим епізодом з істотним порушенням п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України та про наявність підстав для безумовного скасування вироку в цій частині.
Так, відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Однак, як свідчать матеріали справи та телефонне повідомлення помічнику судді апеляційного суду потерпілого ОСОБА_18 (1946 року народження) всі сповіщення як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, він отримував, проте до суду першої інстанції з`явився лише на перше засіданні, повідомивши секретаря, що більше приходити до суду не буде. Не бажав брати участь і в апеляційному суді.
Таким чином, потерпілий ОСОБА_18 належним чином повідомлявся про дату, час і місце судових засідань суду першої інстанції, а тому відсутні підстави вважати, що його права потерпілого порушені у спосіб, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України. А тим більш за умови, що він сам про такі порушення своїх прав не заявляв.
З огляду на наведене відсутні підстави для зміни або скасування вироку, про що просить апелянт, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
За положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Суд першої інстанції відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України постановив зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання, строк тримання їх під вартою, як запобіжного заходу, обраного суддею на стадії досудового розслідування в межах даного кримінального провадження, період з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підстав ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк відбування призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання, строк тримання кожного з них під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 19 березня 2016 року по 21 грудня 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання, строк тримання кожного з них під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 19 березня 2016 року по 21 грудня 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуюча

Судді