Справа № 462/4651/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/112/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_6 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 20 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Куп`янськ Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання за новим вироком визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік 6 місяців.

На підставі ст. 72 КК України строк відбування остаточного покарання ОСОБА_6 рахується з 24.08.2016 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 13.04.2016 року близько 06:00 год., він, перебуваючи біля приміщення Приміського вокзалу м. Львова, за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, в ході шарпанини, шляхом вільного доступу, з кишені куртки викрав гаманець потерпілого ОСОБА_10 вартістю 100 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 800 гривень, всього заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 900 гривень, з котрими намагався покинути місце події, однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області.

Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 та заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , такий не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині призначеного покарання та застосування ч.5 ст.72 КК України, а саме зарахування у строк покарання термін попереднього ув`язнення до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Просить апеляційний суд позбавлення волі замінити на обмеження волі з огляду на те, що у нього є донька 2012 року народження та мати пенсійного віку.

Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає рішення суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок Залізничного районного суду м.Львова від 20 жовтня 2016 року в частині засудження ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 зарахувати у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 24.08.2016 року до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд повинен був безпосередньо при ухваленні вироку і призначенні покарання провести зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що, на думку апелянта, ним зроблено не було.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого на підтримання поданої ним апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану заступником прокурора Львівської області апеляційну скаргу, а також погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 в частині застосування ч.5 ст.72 КК України, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені, таким надана вірна оцінка, що ніким не оспорюється.

Оскільки покарання як захід примусу має на своїй меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення ним та іншими особами нових злочинів, при визначенні покарання обвинуваченому судом враховуються не лише наявність та кількість обставин, що обтяжують й пом`якшують покарання, а й ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, при цьому значну роль відіграють дані про особу обвинуваченого, його поведінку, зокрема й наявність судимостей.

Відповідно до абз.7 п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) (2341-14) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України врахував стадію та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеристику з місця проживання, вину у вчиненому визнав, раніше судимий, зокрема був засуджений 08.10.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27.10.15 року, невідбутий строк становив 1 рік 5 місяців 1 день, вчинив кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття та сприяння у розкритті злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_6 раніше судимий, зокрема за злочини проти власності, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, не зробив для себе відповідних висновків, на шлях виправлення не став, з огляду на це наявність таких обставин як щире каяття, сприяння у розкритті злочину, визнання вини, а також наявність малолітньої дитини та матері похилого віку це обставини, які враховуються судом при призначенні покарання, однак такі не можуть вважатися безумовними підставами для пом`якшення покарання.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції в цій частині дотримався приписів статей 50, 65, 71 КК України та призначив ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, й підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості у колегії суддів немає.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 24.08.2016 року ОСОБА_6 затримано та 25.08.2016 року ухвалою слідчого судді стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Оскаржуваним вироком раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Таким чином, з 24.08.2016 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано попереднє ув`язнення до набрання вироку законної сили.

Згідно з оскаржуваного вироку, в резолютивній частині такого при вирішенні питання строку, з якого слід рахувати відбування покарання, суд першої інстанції, покликаючись на норму ст.72 КК України зазначив, що строк відбування остаточного покарання рахується з 24.08.2016 року.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно не було застосовано положення ст.72 КК України, якою регламентовано правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення. Зокрема, таким всупереч частини п`ятої зазначеної статті конкретно не вказано способу зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, а саме шляхом розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили, а також не вказано частини статті, на підставі якої здійснюється таке зарахування, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційних скарг в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а оскаржуваний вирок в силу п.4 ч.1 ст.409 КПК України до зміни.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задоволити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 20 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 24.08.2016 року по 30.01.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4