йСправа № 304/1175/16-к Провадження № 1-кп/304/26/2017
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000306 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, українця, громадянина України, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

23 липня 2016 року близько 16.00 год. обвинувачений ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у кімнаті охоронця КПП № 1 ТДВ «Перечинський лісохімічний комбінат», під час словесної перепалки з ОСОБА_7 та подальшого конфлікту, який виник між ними, умисно вдарив потерпілого складним ножем в область правої гомілки, правого плеча та живота, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді ножових поранень правої гомілки та правого плеча, а також проникаючу рану живота з пошкодженням печінки та селезінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині не визнав та показав, що потерпілого ОСОБА_7 призначили начальником охорони ТДВ «Перечинський ЛХК». Так, через декілька днів після цього, а саме 23 липня 2016 року, він сидів у кафе, де його побачила мати потерпілого, яка також працювала охоронцем на цьому підприємстві, та розповіла сину, що він вживає алкогольні напої. Приблизно через годину він прийшов на прохідну, де до нього підбіг потерпілий ОСОБА_7 , повалив на землю та почав наносити удари. Тоді він пішов до себе у гуртожиток, зібрав речі і повернувся на прохідну з ножем у руці, де ОСОБА_7 знову накинувся на нього з кулаками. Між ними зав`язалася сутичка, під час якої потерпілий розбив йому ніс, а він почав махати вказаним ножем, попереджуючи, щоб ОСОБА_7 не підходив до нього. Однак потерпілий продовжував нападати та хотів вихопити у нього ніж, і тоді він, відбиваючись, декілька разів вдарив його ножем, після чого вийшов за межі підприємства. Вже після вчиненого пішов до кафе, де випив горілки, подзвонив дружині, розповісти що сталося, та пішов до поліції. Конфлікт між ними виник з приводу того, що потерпілий проявив до нього неналежне та не об`єктивне ставлення, після чого ще й побив його. Ніж мав при собі під час обох конфліктних ситуацій, однак мети помсти не мав, а лише тримав ніж для захисту; скільки наніс ударів ножем не пам`ятає. Про вчинене не жалкує, вибачення у потерпілого не проситиме, оскільки так вчинив через те, що ОСОБА_7 , будучи набагато молодшим від нього за віком, побив його, чим спричинив йому велику образу; згідний лише, що перевищив межі необхідної оборони. Цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди визнав у повному обсязі, а в частині моральної не визнав взагалі. Разом зі своїм захисником просили його виправдати, оскільки, як вважає захисник, його дії слід кваліфікувати в межах необхідної оборони. Вважає, що за час перебування під вартою ним повністю все обдумано, а тому його виправлення можливе без відбування покарання із застосуванням іспитового строку. За цей період він зможе служити в армії, охороняти країну від ворога, а за зароблені кошти утримувати як свою сім`ю, так і частково відшкодовувати шкоду потерпілому.

Хоча обвинувачений свою вину у вчиненому злочині не визнав, така повністю стверджується показаннями потерпілого та свідків, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який будучи допитаним у режимі відеоконференції між Перечинським районним судом Закарпатської області та Васильківським районним судом Дніпропетровської області показав, що у листопаді 2015 року влаштувався на роботу до ПП «Секюріті» у м. Дніпропетровську. Згодом за вказівкою керівника він прибув до м. Перечин для виконання обов`язків по охороні ЛХК та розмістився у гуртожитку комбінату. В його обов`язки входило контролювати в`їзд та виїзд з підприємства, перевіряти працівників, видавати перепустки. Так, 23 липня 2016 року він знаходився на першому КПП, де в той час повинна була заступити наступна зміна, однак охоронець не прийшов. В той час прийшов ОСОБА_8 , який також працював охоронцем, але оскільки був у стані алкогольного сп`яніння, то він не допустив його до роботи та з матір`ю вмовив його йти до гуртожитку, а його хтось підмінить. ОСОБА_8 пішов, мати направилася до адмінкорпусу, а він передзвонив керівнику охорони та повідомив про вказане. Однак, приблизно через 10 15 хв. на КПП забіг ОСОБА_8 , який тримав у руці ніж, та різко вдарив його ним спочатку у ногу, другий удар прийшовся у область шиї і третій у праву сторону тулуба. Не знає як, вирвавшись, він вибіг на подвір`я і побіг у напрямку карбамідного цеху та, побачивши по дорозі ОСОБА_9 , крикнув йому, щоб викликав поліцію і швидку. Після того втратив свідомість і більше нічого не пам`ятає. З обвинуваченим познайомився приблизно за два тижні до події, коли проводив інструктаж, показував територію та пояснював особливості роботи на підприємстві. Конфліктів між ними раніше не виникало, а в цей день він тільки сказав ОСОБА_5 , щоб той йшов відіспатись, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок ножових поранень у нього була ушкоджена печінка, підшлункова залоза та жовчний міхур, а також йому провели ампутацію правої нижньої кінцівки вище коліна. Цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка будучи допитаною у режимі відеоконференції між Перечинським районним судом Закарпатської області та Васильківським районним судом Дніпропетровської області показала, що всередині листопада 2015 року влаштувалася на роботу до ПП «Секюріті» у м. Дніпропетровську, після чого разом з сином приїхала до м. Перечин для виконання обов`язків по охороні ЛХК. Так, в суботу, 23 липня 2016 року начальник охорони поїхав у відрядження і її син заміщав його як начальник охорони. Він подзвонив їй і попросив підійти на КПП, а через деякий час туди прийшов охоронець ОСОБА_8 , однак син його не пропустив, оскільки той був дуже п`яний і вони почали його вмовляти піти додому. Після того син повідомив про вказане керівництву, а вона, пробувши на КПП близько 15 хв. пішла до адмінкорпусу. Приблизно через 3 хв. вона звідти вийшла та побачила сина, який вже тримався за ногу, а біля нього було повно крові; з цеху біг майстер, який і викликав швидку. Син крикнув їй, щоб не йшла на КПП і в той час вона побачила на сходах обвинуваченого, який тримав у руці ніж від крові. Підійшовши до сина, який впав і втратив свідомість, вони з майстром зробили йому перев`язку та дочекалися швидкої. Того ж вечора сину зробили одну операцію, в понеділок другу, а наступного дня третю;

- показаннями судово-медичного експерта-імунолога ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні показала, що у даному кримінальному провадженні проводила декілька судово-медичних експертиз речових доказів. При дослідженні користувалася як висновком експерта ОСОБА_12 № 478 від 01 серпня 2016 року, так і самостійно проводила експертизу крові потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 , щоб мати змогу визначити, чия саме кров знаходиться на речових доказах, наданих на дослідження. Має стаж роботи 26 років, є експертом вищої категорії та повністю підтверджує висновки, викладені нею при проведенні судово-медичних експертиз;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав у судовому засіданні, що працює начальником охорони ЛХК і на час свого від`їзду додому, ОСОБА_7 виконував обов`язки начальника охорони. Так, в суботу 23 липня 2016 року близько 16.00 год. йому зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_8 вийшов на роботу в нетверезому стані, про що він у свою чергу повідомив керівництво. Однак згодом йому подзвонила мати ОСОБА_15 та розповіла, що сталося, а після неї майстер комбінату ОСОБА_16 , який повідомив, що знайшов потерпілого на подвір`ї комбінату порізаного. Дії ОСОБА_15 були правильними і він не міг допустити до роботи охоронця у нетверезому стані, а повинен був його відсторонити від роботи та замінити іншим охоронцем;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні показав, що в той день, 23 липня 2016 року близько 16.00 год., він йшов додому зі зміни і будучи ще на території лісохімічного комбінату, на відстані приблизно 200 м, побачив потерпілого, який кульгав. Він підбіг до нього і ОСОБА_14 сказав йому, що охоронець бігає з ножем, після чого впав і знепритомнів. Викликавши поліцію та швидку допомогу, повернувся на робоче місце за джгутом та спиртом, оскільки у ОСОБА_15 сильно текла кров. Обвинуваченого ОСОБА_18 тоді ніде не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав у судовому засіданні, що того дня 23 липня 2016 року, йому подзвонив ОСОБА_14 повідомити, що охоронець ОСОБА_8 прийшов на КПП у нетверезому стані та веде себе неадекватно, у зв`язку з чим той відправив його спати. Після того йому зателефонував начальник охорони, який попросив піти на перший пост, де по дорозі на подвір`ї він побачив ОСОБА_20 , який був весь у крові та згодом знепритомнів. Вони надали потерпілому допомогу, після чого приїхала швидка та забрала його у лікарню. Поки ОСОБА_14 був при свідомості, то сказав, що ОСОБА_8 прийшов на КПП з ножем та почав наносити йому удари. В результаті у потерпілого були порізані груди та нога, всередині КПП було багато крові;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні показав, що є хірургом Перечинської ЦРЛ. Так, 23 липня 2016 року він брав участь під час операції потерпілого, який мав внутрішню та зовнішню кровотечі внаслідок ножового поранення передньої черевної стінки та гомілки. Через велику крововтрату стан ОСОБА_15 був дуже важкий, але стабільний. Також у операції брали участь обласні спеціалісти хірург та судинний хірург. З потерпілим не розмовляв, оскільки той був під наркозом, а після вказаної операції переведений до реанімації. Операцію гомілки проводили спеціалісти з обласної лікарні.

Також вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 23 липня 2016 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється КПП № 1 ТДВ «Перечинський ЛХК», де в кімнаті охоронця на правій та лівій від входу стінах, на нижній частині комп`ютерного столу, а також на підлозі виявлено плями бурого кольору, схожі на кров. Такі ж плями виявлено й на території ТДВ «Перечинський ЛХК» на землі на відстані 20 м від КПП. Крім цього, в приміщенні КПП на комп`ютерному столі виявлено скляний стакан, з якого відібрано зразки папілярних ліній, а також з приміщення вилучено кухонний ніж (Т. 1, а. с. 144-154);

- протоколом огляду речей від 23 липня 2016 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду являються добровільно видані ОСОБА_5 особисті речі одяг, мобільний телефон та ніж, на яких, зокрема, на штанах та кросівках, а також на кнопках мобільного телефону білого кольору марки «Самсунг» виявлено плями бурого кольору, схожі на кров (Т. 1, а. с. 155-169);

- протоколом огляду місця події від 24 липня 2016 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється кімната гуртожитку ТДВ «Перечинський ЛХК», що знаходиться за адресою: м. Перечин, вул. Ужанська, № 28, в якій проживала ОСОБА_10 та з якої вилучено речі її сина потерпілого ОСОБА_7 з плямами бурого кольору, схожими на кров, а саме чоловічі труси-шорти червоного кольору, шкіряний ремінь, чорні шкіряні «берци», чорні формені штани та сорочку з написом «Охорона» (Т. 1, а. с. 171-178);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23 липня 2016 року, з якого вбачається, що 23 липня 2016 року о 18.25 хв. в м. Перечин на вул. Ужанській біля цілодобового магазину «Авоська» після скоєння злочину було затримано ОСОБА_5 , а саме після нанесення ним того дня о 16.00 год. на КПП № 1 ТДВ «Перечинський ЛХК» в кімнаті охорони тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 188-191);

- протоколом огляду та перегляду відеозапису від 26 липня 2016 року, з якого вбачається, що на 01 хв. 25 сек. 23 липня 2016 року о 16.38 год. обвинувачений ОСОБА_8 , рухається пішки зі сторони центральної дороги в сторону КПП № 1 ТДВ «Перечинський ЛХК», який у лівій кисті руки затиснутій у кулак тримає предмет стального кольору, схожий на ніж, та заходить всередину приміщення прохідної. Крім цього, на 05 хвилині 27 секунді 23 липня 2016 року о 16.42 год. обвинувачений вийшов з прохідної та направився в сторону гуртожитку, а о 16.51 год. до території ТДВ «Перечинський ЛХК» під`їхала карета швидкої допомоги (Т. 1, а. с. 193-194);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 липня 2016 року, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно відтворив обставини події, яка мала місце 23 липня 2016 року (Т. 1, а. с. 195-198);

- висновком експерта № 695 від 29 липня 2016 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірних покривах волосистої частини голови в лівій скроневій ділянці, які по давності виникнення можуть вкладатися в час події, яка мала місце 23 липня 2016 року і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (Т. 1, а. с. 199-201);

- висновком експерта № 478 від 01 серпня 2016 року, з якого вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_5 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО (Т. 1, а. с. 219-221);

- висновком експерта № 537 від 29 серпня 2016 року, з якого вбачається, що у слідах об. № № 6, 7, 9, 11 (на формених брюках), об. № № 13-16 (на парі кросівок), вилучених у ОСОБА_5 знайдена кров людини, група якої властива організму ОСОБА_5 , тому не виключено, що кров у об. № № 6, 7, 9, 16 могла походити від нього. У об. № № 10, 11, 13-15 знайдені антигени А і Н та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В. Дані групові фактори могли виникнути в результаті змішування крові осіб з групами А з ізогемаглютинінами анти-В (в тому числі потерпілого ОСОБА_7 ) та О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В (в тому числі самого підозрюваного ОСОБА_5 ) (Т. 1, а. с. 202-208);

- висновком експерта № 538 від 29 серпня 2016 року, з якого вбачається, що у слідах об. № № 1-6 на парі взуття «берци», вилучених у потерпілого ОСОБА_7 знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої у слідах на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО у об. № № 1-6 знайдені антигени А і Н та ізогемаглютинін анти-В. Дані групові фактори властиві організму потерпілого ОСОБА_7 , тому не виключено, що кров у об. № № 1-6 могла походити від нього. Разом з тим, виявлення антигену Н не виключає можливість домішку у об. № № 1-6 крові підозрюваного ОСОБА_5 при наявності у нього ознак зовнішньої кровотечі (Т. 1, а. с. 209-213);

- висновком експерта № 536 від 29 серпня 2016 року, згідно якого у зішкрібі (об. № 1), вилученому на землі за 20 м від КПП, у змиві (об. № 2), вилученому з підлоги кімнати охоронця КПП, знайдена кров людини. Група крові у об. № 1 властива організму ОСОБА_5 , тому не виключено, що така могла походити від нього. У об. № 2 знайдені антигени А і Н та ізогемаглютинін анти-В, які властиві організму потерпілого ОСОБА_7 , тому не виключено, що кров у об. № 2 могла походити від нього. Виявлення антигену Н не виключає можливість домішку у об. № 2 крові підозрюваного ОСОБА_5 при наявності у нього ознак зовнішньої кровотечі (Т. 1, а. с. 214-218);

- висновком експерта № 1641 від 02 серпня 2016 року, з якого вбачається, що у крові ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,33 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (забір крові проведено 23 липня 2016 року о 18.30 год.) (Т. 1, а. с. 234-236);

- висновком експерта № 749 від 02 вересня 2016 року, відповідно до якого, згідно даних медичної документації, заповненої на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього виявлено: «Проникаюче колото-різане поранення живота з пошкодженням печінки та голівки підшлункової залози. Гемоперитонеум. Заочеревинна гематома. Постгеморагічна анемія важкого ступеню. Геморагічний шок 111 ст. Стан після лапаротомії: зашивання пошкоджень печінки та голівки підшлункової залози (23.07.2016). Колото-різане поранення правої гомілки з пошкодженням підколінної артерії та вени, великогомілкового нерва. Стан після відновної операції на судинах (24.07.2016). Гостра ішемія правої нижньої кінцівки 111Б. Різані рани правого плеча. Стан після ПХО ран (23.07.2016)». Вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, виникли внаслідок дії колючо-ріжучих предметів (типу клинка ножа) по ударному механізму дії, по давності виникнення вкладаються в час події, яка мала місце 23 липня 2016 року і не суперечать обставинам справи, та були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Потерпілому ОСОБА_7 згідно даних медичної документації, було нанесено не менше трьох ударів в область правого плеча, черева та нижньої кінцівки; виключена можливість їх виникнення внаслідок падіння з висоти власного зросту, чи, враховуючи їх локалізацію, внаслідок натикання на колючо-ріжучі предмети самостійно (Т. 2, а. с. 67-73);

- висновком судово-психіатричного експерта № 186 з датою проведення експертизи 01 вересня 2016 року, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння: психічним захворюванням не страждав і не страждає ним у теперішній час; ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв і не виявляє в теперішній час; міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а так само і в даний час. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т. 2, а. с. 74-77);

- висновком експерта № 63-мк від 12 вересня 2016 року, з якого вбачається, що різані та колото-різані пошкодження виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_7 , 1990 року народження, найімовірніше виникли в результаті дії гострого колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа. Враховуючи відсутність детального та повноцінного опису морфологічних особливостей пошкоджень в медичній документації, стверджувати про спричинення вказаних ушкоджень саме клинком наданого на дослідження ножа не представляється можливим, але водночас неможливо виключити таку можливість (Т. 2, а. с. 78-81).

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині і в межах висунутого обвинувачення кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Що стосується доводів захисника про те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, та обвинуваченого ОСОБА_5 , який погоджуючись з думкою захисника, допускає, що можливо перевищив такі межі, то суд їх відхиляє з огляду на наступне.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу (частина третя статті 36 КК).

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням, наслідками у вигляді тяжкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажає або свідомо припускає їх настання (за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті воно є необережним).

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 124 КК України). Проте, на відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 121 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним тяжким тілесним ушкодженням, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Так, провівши детальний аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності (показання потерпілого, свідків та експерта, об`єктивні докази протоколи слідчих дій, висновки судово-медичних експертиз як потерпілого, так і обвинуваченого, а також речових доказів), суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 щодо спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не можуть визнаватися ні необхідною обороною, ні перевищенням її меж, а містять виключно ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження).

З встановлених фактичних обставин та матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий і обвинувачений працювали охоронцями на одному й тому ж підприємстві, при тому що потерпілий виконував обов`язки начальника охорони. Події злочину передувала розмова, під час якої потерпілий ОСОБА_7 не допустив обвинуваченого до виконання службових обов`язків через те, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Об`єктивні дані про те, що між ними з цього приводу виник конфлікт, під час якого потерпілий побив обвинуваченого ОСОБА_5 (позиція обвинуваченого) у матеріалах кримінального провадження відсутні, натомість свідок ОСОБА_10 повністю підтвердила покази потерпілого про те, що останній лише не допустив обвинуваченого, який був у нетверезому стані, до виконання своїх обов`язків без будь-якого конфлікту. Однак не зважаючи на відсторонення обвинуваченого від роботи, він через невеликий проміжок часу повернувся до кімнати охоронця вже з ножем у руках, що стверджується також даними відеозапису камери спостереження ТДВ «Перечинський ЛХК», де у той час перебував потерпілий ОСОБА_7 . Окрім цього, сам обвинувачений показав, що після його фактичного відсторонення від роботи, коли потерпілий ще не зазнав тілесних ушкоджень, він пішов до гуртожитку, взяв звідти свій одяг та повернувся на місце події з ножем, з яким в подальшому був змушений захищатися від нападу потерпілого. Разом з цим, суду не надано жодного доказу, який містив би дані про неправомірні дії потерпілого або протизаконне насильство з його боку. Крім того, незважаючи на різницю у віці, ОСОБА_5 відрізняється більш міцною статурою, тобто є фізично сильнішим за потерпілого. Тому переконливих даних про те, що потерпілий напав на обвинуваченого, намагався вихопити від нього ножа, чи вчинив будь-які інші неправомірні дії, що давало б можливість припустити, що обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження в стані необхідної оборони, викликаної неправомірними діями потерпілого, у справі немає.

Під час бійки, обвинувачений завдав потерпілому не менше трьох ударів в область правого плеча, черева та ноги, тоді як аналогічні чи подібні тілесні ушкодження у нього відсутні. А наявність виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, на які він разом зі своїм захисником посилається як на обставину, що підтверджує напад на нього з боку потерпілого, лише підтверджує те, що між ним і потерпілим відбулась обопільна бійка. При цьому, як свідчать дані судово-медичної експертизи, виключена можливість виникнення у потерпілого ножових поранень при натиканні ним на колючо-ріжучі предмети самостійно, а ті, що виявлені у обвинуваченого могли виникнути внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму дії або ударяння об такі.

Після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_5 відразу покинув місце події, не намагаючись надати потерпілому будь-яку допомогу чи викликати швидку, натомість зайшов до найближчого закладу з метою вжити алкогольні напої, де його в подальшому і було затримано працівниками поліції. Дані судово-психіатричної експертизи обвинуваченого свідчать, що той в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним у теперішній час, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв і не виявляє в теперішній час, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а так само і в даний час; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Ставити під сумнів ці висновки, а також вважати її проведення з порушенням вимог кримінального процесуального закону, суд підстав немає.

Таким чином встановлені судом фактичні обставини свідчать, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для обвинуваченого ОСОБА_5 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. А отже, вважати, що обвинувачений, завдаючи потерпілому ОСОБА_7 з достатньою силою декілька ударів ножем, перебував в стані необхідної оборони, на що вказує захисник, або ж перевищив такі межі, про що зазначає сам обвинувачений, підстав немає.

З огляду на зазначені обставини юридична оцінка дій ОСОБА_5 передбачена виключно ч. 1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_5 за місцем попереднього проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає те, що обвинувачений є учасником бойових дій.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, обвинуваченому ОСОБА_5 для його виправлення і попередження нових злочинів слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд виходить із санкції частини 1 статті 121 КК України, яка передбачає покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений своєї вини не визнав, у вчиненому не розкаявся, навпаки у судовому засіданні вказував, що при можливому повторенні подібної ситуації вчинив би аналогічно, а також те, що внаслідок його протиправних дій потерпілому ОСОБА_22 , який є особою молодого віку, завдано тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та те, що обвинувачений не вжив жодних заходів до добровільного відшкодування завданого збитку, потерпілий має до нього претензії як матеріального, так і морального характеру, просить застосувати до нього максимальну міру покарання, тому суд не знаходить можливим обмежитись основним покаранням, наближеним до найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, не дивлячись на позицію прокурора з цього приводу про призначення обвинуваченому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Разом з цим суд враховує, позитивну характеристику обвинуваченого за попереднім місцем проживання, його сімейний стан, а також те, що він брав участь у бойових діях та має намір знову взяти участь у військовій службі за призовом, і вважає, що це в деякій мірі знижує ступінь його суспільної небезпечності. З огляду на сукупність цих обставин суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_5 максимальне покарання, передбачене законом за цей злочин.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з дня його затримання, а саме з 23 липня 2016 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід підтвердити раніш обраний у вигляді тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів з дня ухвалення вироку.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 19 605,82 грн. та моральної шкоди в розмірі 90 000 грн., суд приходить до наступного.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_7 після отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований до Перечинської ЦРЛ, а з 25 липня по 05 серпня 2016 року проходив лікування у хірургічному відділенні № 1 Закарпатської обласної клінічної лікарні імені А.Новака, що підтверджується випискою-епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 11456 (Т. 2, а. с. 15).

У вказаний період та по приїзду після виписки додому в смт. Васильківка Дніпропетровської області, придбав медикаменти в аптеках міста на суму 8 127,82 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками, а час та їх перелік (знеболювальні тощо) свідчать про їх зв`язок з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями (Т. 1, а. с. 21-25).

Крім цього, згідно договору про надання послуг від 05 серпня 2016 року, ТОВ «Медичний центр Покров» здійснило транспортування потерпілого ОСОБА_7 власним транспортним засобом автомобілем медичної допомоги «DODGE SPRINTER» з міста Ужгорода до міста Львова за ціною послуги у розмірі 8 000 грн., звідки потерпілий у супроводі матері ОСОБА_10 здійснив авіапереліт до міста Дніпропетровська, що підтверджується копіями електронних квитків (Т. 1, а. с. 19-20, 26). Оскільки ОСОБА_5 позов в цій частині визнав повністю, вказані витрати, підтверджені належними та допустимими доказами, на момент ухвалення вироку не відшкодовані, а тому суд вважає, що з нього слід стягнути на користь ОСОБА_7 19 605,82 грн. майнової шкоди.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, вік потерпілого ОСОБА_7 , характер і ступінь тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень, пережиті ним фізичні страждання, незворотність змін у стані його здоров`я, значне зменшення можливостей для реалізації своїх здібностей, тяжкість вимушених змін налагодженого ритму життя, на зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану, а також на те, що обвинувачений ОСОБА_5 перед ним навіть не вибачився, станом його здоров`я не цікавився як безпосередньо після вчинення злочину, так і на даний час, проявивши до нього байдужість, не надав йому під час лікування моральної підтримки, суд керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, визнає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у покриття моральної шкоди суму в розмірі 90 000 грн.

Питання речових доказів вирішуватиметься в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 23 липня 2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 19 605 (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ять) грн. 82 коп. заподіяної майнової шкоди та 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Речові докази, а саме змив речовини бурого кольору, схожої на кров, на марлевому тампоні, який запаковано у паперовий конверт; зішкріб ґрунту з речовиною бурого кольору, схожою на кров, який запаковано у паперовий конверт; одяг потерпілого ОСОБА_7 чоловічі труси червоного кольору з плямами бурого кольору, схожими на кров, чоловічу формену сорочку чорного кольору з написом «Охорона», формені штани, шкіряний формений ремінь та чоловіче взуття типу «берци» з плямами бурого кольору, які упаковані у поліетиленові пакети; одяг обвинуваченого ОСОБА_5 чоловічі формені штани з шкіряним ременем, чорну формену куртку, чорну футболку з вишитою літерою «А», чоловічі кросівки з плямами бурого кольору, схожими на кров, та шкарпетки чорного кольору, які упаковані у криміналістичний пакет №3261113, а також мобільний телефон марки «Самсунг», білого кольору, та зішкріб з нього, упакований в експертний пакет № 3558748, а також складний ніж, який упаковано в експертний пакет № 3558745, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області знищити, а відеозапис камер спостереження КПП № 1 ТДВ «Перечинський ЛХК», який перекопійовано на односторонній оптичний диск з надписом «TDK DVD-R 1-16x 4.7 GB DATA/VIDEO» та номером «CMDR47G-CTMWMOK-014 3101», що знаходиться при матеріалах кримінального провадження при них зберігати.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили підтвердити раніше обраний тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 23 липня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1