27.12.2016
солом`янський районний суд міста києва
УхВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Солом"янського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів, -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Солом"янського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Комунального підприємствіа " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи своє клопотання перебуванням в його провадженні кримінального провадження №0011903.
В той же час, незважаючи на надходження зазначеного клопотання до суду 23.12.2016 і в той же день проведеного автоматичного розподілу даної справи між суддями ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також забезпеченої апаратом суду негайної передачі матеріалів слідчому судді з розгляду даного клопотання, особа, яка виступає ініціатором поданого клопотання в судове засідання з його розгляду з огляду на порушене питання про його розгляд за відсутності володільця інформації (банку), що передбачає невідкладність розгляду в той самий день, в судове засідання не з`явилася.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (ч.2 ст.22 КПК України)
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу (ч.3 ст.22 КПК України)
Змістовний аналіз наведених вище положень процесуального закону свідчить про те, що саме слідчий зобов`язаний прибути до слідчого судді та довести підстави обґрунтованості свого клопотання. В протилежному ж випадку, можна дійти висновку про те, що останній втратив цікавість до поданого клопотання, наслідки вирішення останнього його вже більше не цікавлять.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.
На підставі викладеного, слідчий суддя констатує не доведення обґрунтованості застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів, внаслідок неявки в судове засідання з розгляду такого клопотання .
Керуючись ст.ст. 159, 160, 162, 163, 164, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Окремо слідчий суддя роз`яснює слідчим, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0011903, що вони не позбавлені можливості знову звернутися до слідчого судді в разі необхідності із аналогічним клопотанням з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даної ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1