Ухвала іменем україни 23 березня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Криківців Немирівського району Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, порушивши принцип безпосередності дослідження доказів, надав доказам, наявним у кримінальному провадженні, іншу оцінку, ніж місцевий суд, і неправильно застосувавши кримінальний закон, безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 135 КК України на ст. 117 КК України. Просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.

На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від засудженої ОСОБА_5 .

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 року засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 рокущодо ОСОБА_5 змінено та перекваліфіковано її дії з ч. 3 ст. 135 КК України на ст. 117 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, засуджену та її захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.
У період із січня по 18 вересня 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи у стані вагітності, свідомо приховуючи її від родичів та свого оточення, не стала на облік у медичному закладі, маючи намір на залишення в небезпеці новонароджену дитину, та 18 вересня 2014 року близько 07:00 год. в будинку АДРЕСА_1 у приміщенні туалету, розташованого на території її домогосподарства, за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів народила доношену та живу дитину жіночої статі вагою 3000 г довжиною 48 см.
Після цього всупереч вимогам ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно з якими на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, ОСОБА_5 , нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що немовля перебуває в небезпечному для життя стані й позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала новонародженій дитині необхідної допомоги за наявності можливості її надати, не вжила заходів до збереження життя дитини, заховала її під дерев`яними дошками поблизу туалету, повернулася до приміщення будинку і не повідомила близьким родичам та іншим особам про перенесені пологи й народження дитини, тобто умисно залишила дитину в небезпечному для життя стані.

Новонароджена дитина жіночої статі померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її смерть настала внаслідок механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів стороннім вмістом.

Суд апеляційної інстанції встановив що ОСОБА_5 18 вересня 2014 року близько 07:00 год., знаходячись по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 в приміщенні туалету, який розташований на території її домогосподарства, за відсутності сторонніх осіб під час фізіологічних пологів, народила доношену та живу дитину жіночої статі. Відразу після пологів ОСОБА_5 , усвідомлюючи свої дії та, передбачаючи можливість настання смерті новонародженої дитини, яка позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, заховала новонароджену дитину під дерев`яними дошками поблизу туалету та повернулась до приміщення будинку внаслідок чого дитина померла в той же день - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком, захисник ОСОБА_8 і прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, звернулися із апеляційними скаргами.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд дійшов до висновку про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за з. 3 ст. 135 КК України та необхідність їх перекваліфікації на ст. 117 КК України.
Апеляційний суд, проаналізувавши дані висновків стаціонарної судово-психолого-психіатричної експертизи № 108 від 22 грудня 2014 року, висновку судово-медичної експертизи № 726 від 19 жовтня 2014 року, показання ОСОБА_5 , надані місцевому суду, дійшов висновку, що ОСОБА_5 , перебуваючи після пологів в особливому фізичному і психологічному стані, який послаблює здатність повністю усвідомлювати свої дії та керувати ними, як матір вчинила умисне вбивство своєї новонародженої дитини під час пологів або відразу після пологів.

Однак, як видно із матеріалів провадження, технічного запису судового засідання, суд апеляційної інстанції зробив такий висновок не дослідивши безпосередньо в судовому засіданні доказів, яким надав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, який дійшов висновку, ОСОБА_5 завідомо залишила без допомоги особу (новонароджену дитину), котра перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та безпорадний стан, яке полягало в тому, що той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй таку допомогу, що було вчинено стосовно новонародженої дитини матір`ю, котра не перебувала в обумовленому пологами стані, а також в разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

На необхідності дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголошує Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року № 249кс15, врахування висновків якого згідно з вимогами ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковим. Відповідно до вказаного рішення, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України підлягає скасуванню.

Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, ухвалу апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому це судове рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді.

При новому апеляційному розгляді суду належить ретельно перевірити доводи апеляцій, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку із урахуванням усіх обставин прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в порядку виконання вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2015 року, який набрав законної сили в результаті постановлення ухвали судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 07 липня 2015 року була направлена до Вінницького слідчого ізолятора для відбування покарання (а.п.110). На час розгляду провадження в суді касаційної інстанції ОСОБА_5 відбуває покарання в Уманській виправній колонії (№129). У зв`язку зі скасуванням ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти негайно з обранням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно.
Обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3