Справа № 602/915/16-к
Провадження № 1-кс/602/234/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2016 р. Слідчий суддя Лановецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці клопотання слідчого СВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, погоджене прокурором прокуратури Лановецького району Тернопільської області, про проведення стаціонарної психіатричної експертизи підозрюваногоОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345, ч.2 ст.15 ст.342 КК України, -

встановив:

До Лановецького районного суду Тернопільської області, в рамках кримінального провадження №0000251 від 15 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, звернувся слідчийСВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурором прокуратури Лановецького району з клопотанням про проведення стаціонарної психіатричної експертизи в умовах Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні (м.Львів, вул..Кульпарківська,95) підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Як вбачається із матеріалів клопотання, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» - завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Пунктом 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій, зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчі органи поліції.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» - Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.
Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходи реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України на підставі та порядку, визначених законом.
Так, 15 листопада 2016року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні Лановецького відділення поліції Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за адресою: вул. Волинська,7 м. Ланівці Тернопільської області, поводив себе зухвало, нецензурно виражався в адресу працівників поліції, ображав їх честь та гідність, а також погрожував їм застосуванням фізичного насильства у виді заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 15 листопада 2016року близько 08 год. 00 хв. перебуваючи в приміщенні Лановецького відділення поліції Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за адресою: вул. Волинська,7 м. Ланівці Тернопільської області, усвідомлюючи, що протидіє саме працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, ОСОБА_5 застосував до начальника СВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_7 насильство, що виразилося у нанесенні одного умисного удару кулаком руки в грудну клітку, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин передньої поверхні грудної клітки.

Окрім цього, 15 листопада 2016 року, близько 17.00 години, працівники Лановецького відділення поліції Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_8 , майор поліції ОСОБА_9 , майор поліції ОСОБА_10 , старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , майор поліції ОСОБА_12 прибули на службовому автомобілі марки «УАЗ HUNTER» р.н. НОМЕР_1 , на вул. Ровенська у м. Ланівці з метою затримання ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Однак ОСОБА_5 на це відреагував агресивно та почав вести себе зухвало, нецензурно виражатися в адресу працівників поліції, ображати їх честь та гідність, чіплятися за формений одяг, а також погрожувати їм застосуванням фізичного насильства у виді заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень, тим самим перешкоджаючи працівникам правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки. На неодноразові вимоги працівників поліції припинити протиправні дії ОСОБА_5 не реагував.
Працівники поліції, виконуючи свої службові обов`язки, з метою затримання ОСОБА_5 , спробували застосувати до нього фізичну силу. В цей час у ОСОБА_5 , який перебував на дорозі вул. Ровенська м. Ланівці, поза межами свого домоволодіння виник злочинний умисел, спрямований на здійснення відносно працівників правоохоронного органу опору, а саме активної фізичної протидії. Реалізовуючи свій умисел, усвідомлюючи, що протидіє саме працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки ОСОБА_5 розпочав активно відштовхувати їх від себе, пручатися, шарпати за одяг, супроводжуючи свої протиправні дії погрозами застосування насильства та нецензурними висловами. Долаючи активну фізичну протидію ОСОБА_5 , працівники поліції застосували відносно нього фізичну силу, помістили у салон службового автомобіля та доставили в Лановецьке ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області для складання протоколу затримання.
Окрім цього, 15 листопада 2016 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на дорозі вул. Ровенська м. Ланівці Тернопільської області, під час того, як працівники поліції проводили його затримання в порядку ст. 208 КПК України, поводив себе зухвало, нецензурно виражався в адресу працівників поліції, ображав їх честь та гідність, а також погрожував їм застосуванням фізичного насильства у виді заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень.
В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, 15 листопада 2016 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи на дорозі вул. Ровенська м. Ланівці Тернопільської області, усвідомлюючи, що протидіє саме працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, ОСОБА_5 застосував до оперативного працівника Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_9 насильство, що виразилося у нанесенні одного умисного удару кулаком руки в обличчя, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді розсічення губи.

15.11.2016 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України.

16.11.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

17.11.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Лановецького районного суду від 17.11.2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід домашній арешт. Термін дії запобіжного заходу до 12.01.2016 року.

Під час проведення досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_5 проведено судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №508 від 22.11.2016 року, для диференціації між установчою поведінкою, симуляцією і можливим розладом психіки, підекспертний ОСОБА_5 потребує стаціонарної експертизи.

Враховуючи вказані обставини, які мають суттєве значення для визначення психічного стану підозрюваного на момент вчинення кримінальних правопорушень та правильної кваліфікації його дій, є необхідність у проведенні йому стаціонарної судово-психіатричної експертизи. З урахуванням зазначених обставин слідчий просить направити підозрюваного ОСОБА_5 до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, на даний час згідно висновку експерта № 508 від 22.11.2016 року за результатами проведеної підозрюваному ОСОБА_5 амбулаторної судово-психіатричної експертизи є дані про те, що підекспертний потребує стаціонарної експертизи.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо направлення його на стаціонарну експертизу заперечив з мотивів необгрунтованості даного клопотання та висновку амбулаторної експертизи, оскільки раніше в нього жодних проявів психічних захворювань не було та на обліках в лікарів психіатра чи нарколога він не перебував.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечила і пояснила, що ОСОБА_5 раніше жодного разу не звертався до психіатра, те, що він не визнає своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень жодним чином не свідчить про його психічне захворювання. Висновок амбулаторної психіатричної експертизи є неповним та необгрунтованим і жодним чином не свідчить про яке-небудь психічне відхилення у ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання та на утриманні якого перебуває троє неповнолітніх дітей. Крім того, даний висновок базується лише на тому, що ОСОБА_5 відмовлявся відповідати на деякі питання експерта, поводив себе зверхньо та не визнавав вини у вчинених кримінальних правопорушеннях. Захисник вважає, що дане клопотання спрямоване на обмеження волі її підзахисного в умовах психіатричної лікарні.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважаю, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №508 від 22.11.2016 року, для диференціації між установчою поведінкою, симуляцією і можливим розладом психіки, підекспертний ОСОБА_5 потребує стаціонарної експертизи. Також в даному висновку зазначено наступне: свідомість збережена, на запитання відповідає не завжди, під час розмови поводить себе зверхньо, робить зауваження експерту, легко збудливий, мислення сповільнене за темпом, інтелект відповідає освіті та життєвому досліду, провину не визнає, заперечує свою причетність до інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ст. 509 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо). У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Із викладеного важливо визначити необхідність здійснення саме тривалого спостереження та дослідження особи. Психіатрична експертиза може проводитись як в амбулаторному, так і в стаціонарному порядку. Причому згідно з п. 23 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 року № 397, експерти, які проводять амбулаторну експертизу, у разі неможливості відповісти на всі поставлені перед ними запитання обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної психіатричної експертизи. Із викладеного вбачається, що амбулаторна психіатрична експертиза є первинною стосовно стаціонарної психіатричної експертизи. Разом з тим у ч. 1 ст. 509 КПК сформульовано загальні обставини, за наявності яких слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта для проведення психіатричної експертизи. Тобто у ч. 1 ст. 509 КПК вид цієї психіатричної експертизи не зазначається. Водночас виокремлення у ч. 2 ст. 509 КПК додаткової підстави для призначення стаціонарної експертизи необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи дозволяє зробити висновок про те, що у ч. 1 ст. 509 КПК йдеться саме про амбулаторну психіатричну експертизу. Тому, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя має керуватись висновком амбулаторної експертизи про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи. На користь цієї позиції свідчить також те, що вирішення зазначеного питання потребує спеціальних знань у галузі психіатрії. Крім цього, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, необхідно брати до уваги правові позиції ЄСПЛ, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту е пункту 1 статті 5 Конвенції (п. 67 рішення від 05 червня 2014 року у справі Акопян проти України, п. 105 рішення від 17 квітня 2014 року по справі Руденко проти України). Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16 червня 2005 року у справі Шторк проти Німеччини).

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 509 КПК питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження ухвалою суду. З наведеного вбачається, що порядок розгляду питання про направлення особи для проведення психіатричної експертизи розглядається під час досудового розслідування за правилами глави 18 КПК, виключно з доведенням необхідності її проведення, при цьому для стаціонарної експертизи передумовою слід визначати результати амбулаторної експертизи.

Наведені висновки відповідають і практиці ЄСПЛ. Так, у пунктах 96, 97 рішення ЄСПЛ від 26 лютого 2015 року у справі Заїченко проти України № 2 констатовано, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям п. 1 ст. 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавленню осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного в підпункті е. У зв`язку з останнім ЄСПЛ наголошує, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися психічно хворою та бути позбавленою свободи, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості захворювання (п. 39 рішення від24 жовтня 1979 року у справі Вінтерверп проти Нідерландів).

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає клопотання про направлення та поміщення підозрюваного ОСОБА_5 у стаціонарне відділення Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні для проведення психіатричної стаціонарної експертизи в кримінальному провадженні необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає, оскільки дане клопотання базується лише на висновку судово-психіатричної експертизи №508 від 22.11.2016 року.
Разом з тим, в даному Висновку, як на підставу направлення підекспертного на стаціонарну експертизу вказано його відмову від відповіді на певні запитання експертів, зверхнє ставлення до експертів та невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, що жодним чином не свідчить про можливе психічне захворювання підекспертного і те, що він потребує стаціонарної експертизи.
Також, даний висновок судово-психіатричної експертизи №508 від 22.11.2016 року є неповний, в ньому відсутні відповіді на поставленні в постанові слідчого від 21 листопада 2016 року питання.
На підставі наведеного, керуючись вимогами ст. ст. 32, 369-372, 395, 509 КПК України,-
ухвалив :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, про проведення стаціонарної психіатричної експертизи підозрюваногоОСОБА_5 - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Суддя: ОСОБА_1