Справа №573/1445/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/545/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

і його захисника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за №0000010, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 9 січня 2015 року, за апеляційними скаргами із змінами і доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , і його захисника адвоката ОСОБА_3 , на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білопілля, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за частиною 1 ст. 121 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі;

за частиною 1 ст. 122 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі частини 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбування 6 (шість) років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави, процесуальні витрати в сумі 7 884 грн. 80 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 , у відшкодування матеріальних збитків завданих злочином 25 229 гривень 55 копійок і у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 , у відшкодування моральної шкоди завданої злочином 10 000 гривень.

Вирішена доля речових доказів, у відповідності із ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 , визнаний винуватим і засуджений за те, що 08 січня 2015 року, близько 18 години 30 хвилин, по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, металевою трубою, умисно наніс один удар в область правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови потерпілому ОСОБА_10 , і заподіяв відкриту черепно-мозкову травму, забиття головного мозку, гематому в правій скронево-тім`яній ділянці, крововилив, лінійний перелом правої тім`яної ділянки, тобто тяжкі тілесні ушкодженнями, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_8 засуджений і за те, що 08 січня 2015 року, близько 18 години 30 хвилин, по АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, після нанесення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , одразу, металевою трубою, умисно наніс один удар і по тілу потерпілого ОСОБА_11 , чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді постравматичного невриту лівого променевого нерва, забиття нижньої третини плеча, поширеної гематоми лівого плеча та передпліччя, тобто середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених статтею 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У поданій апеляційній скарзі, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність юридичної кваліфікації діянь обвинуваченого, стверджує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор просить дослідити характеризуючи дані про обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити: за частиною 1 ст. 121 КК України 7 років позбавлення волі; за частиною 1 ст. 122 КК України 1 рік позбавлення волі. За сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування 7 років і 6 місяців позбавлення волі.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , стверджує, що ухвалений вирок стосовно ОСОБА_8 , не відповідає вимогам ст. 370 і 374 КПК України так як у викладених судом фактичних обставинах справи, є суперечності, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого і справедливого судового рішення, зокрема, вказує на те, що потребують більш детального дослідження обставини про конфлікт, який передував діям обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме між потерпілими ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , їх образ, побоїв, пошкодженням одягу ножем. Оскільки, ці діяння ОСОБА_10 , прокурором кваліфіковані за частиною 1 ст. 296 КК України і 30.08.2016 року, до суду першої інстанції, спрямований відповідний обвинувальний акт. Прокурор просить вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляду до суду першої інстанції у новому складі суду.

У поданій апеляційній скарзі із змінами і доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду (щодо нього) скасувати і закрити провадження у справі.

Стверджує, що він не підлягає кримінальній відповідальності, через сильне душевне хвилювання, яке виникло від повідомлення про те, що його матір інваліда з травмою опорно - рухового апарату, побили невідомі особи. Свої дії розцінює як необхідну оборону, вчинені з метою захисту себе та матері, від протиправного посягання ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та не керували своїми діями.

Обвинувачений ОСОБА_8 не погодився з висновками суду про мотиви вчинення ним злочинів помста, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Стверджує, що за короткий проміжок часу, в його свідомості сформуватись мотив помсти, не міг.

Разом з тим, обвинувачений наголошує і на невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що суд, безпідставно відхилив його та захисника ОСОБА_3 , клопотання про призначення амбулаторної судової - психологічної експертизи і безпідставно, відмовив у проведенні слідчих дій по відтворенню обставин нападу на нього з боку потерпілих за наближених умов того часу.

Вважає, що суд першої інстанції, не встановив час його прибуття на місце події, тривалість та ступінь небезпечності посягання на нього та матір з боку нападників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та наявність в їх руках ножа. Суд безпідставно не врахував і стан алкогольного сп`яніння нападників, які не контролювали характер своїх дій.

Стверджує, що суд залишив поза увагою протиріччя у показаннях свідків і потерпілих. У вироку не відображені обґрунтовані мотиви, - чому суд надав перевагу показанням свідків обвинувачення і чому відхилив показання свідків сторони захисту.

Стверджує, що суд безпідставно визнав, як пом`якшуючі обставини, стан алкогольного сп`яніння потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 .

Стверджує, що суд розглянув кримінальне провадження, не уповноваженим складом, оскільки, суддя ОСОБА_1 , ухвалювала судові рішення під час попереднього розгляду кримінального провадження №000010, а тому зобов`язана була заявити про свій самовідвід.

Наголошує на упередженості суду як до нього так і до свого захисника. що суд першої інстанції, відносився до нього і та його захисника упереджено.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_3 наголошує на неповноті судового розгляду, яка полягає в тому, що суд першої інстанції, безпідставно, відхилив його клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, з метою з`ясування причинного зв`язку між висновками лікарів від 13,19, і 30 січня 2015 року з травмою, яку він отримав 08.01.2015 року.

Захисник стверджує, що суд безпідставно відхилив клопотання і про призначення судової психологічної - психіатричної експертизи для вирішення питання наявності чи відсутності у обвинуваченого сильного душевного хвилювання.

Захисник стверджує, що суд безпідставно відхилив клопотання про виклик і допит в судовому засіданні в якості свідків, понятих, які були присутніми під час проведення слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_11 (том. 2 а.с. 95) та свідків ОСОБА_14 (том 2 а.с, 99), ОСОБА_15 (том 2 а.с. 102), та ОСОБА_16 , оскільки, захист, вбачає розбіжності змісту протоколів та фото таблиць доданих до нього, в частині інформації хто наносив удар і кому (том 2 а.с. 106).

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку захисника полягають в тому, що суд першої інстанції поклав в основу вироку недопустимі докази, зокрема, протоколи проведених слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 (том. 2 а.с. 95-109) та зроблені на підставі цих протоколів, висновки додаткових судово-медичних експертиз № 35,36,37,38 від 13.05.2015 року, оскільки, відображена інформація на фото-таблицях не відповідає змісту протоколам слідчих експериментів (том 2 а.с. 117-120).

Захисник стверджує, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки його клопотання про визнання доказів недопустимими, суд в нарадчій кімнаті не вирішував.

Захисник стверджує, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, а саме: на висновках судово-медичних експертиз за № 3 від 09.02.2015 р. та за № 21 від 26.03.2015 р. (том 2 а.с. 113-116). Звертає увагу на те, що висновки СМЕ № 3 та № 21 містять посилання на дані медичної документації з Білопільської ЦРЛ та нейрохірургічного відділення Сумської обласної лікарні. Проте, в кримінальному провадженні, відсутні відомості яким чином медична документація потрапила до судово-медичного експерта, на підставі яких він встановлював ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих. Захисник вважає, що медична документація здобута та передана експерту незаконним шляхом.

На думку захисника, має місце і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що суд у вироку послався на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що начебто ножа у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не було. Такий висновок, захисник вважає не правильним, оскільки під час судового розгляду справи вищевказані свідки показали, що ножа в руках потерпілих, вони, не бачили. Різниця між словом «не бачили,» та «не було,» на думку захисника, істотна.

Захисник стверджує, що висновки суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно наносив удари металевою трубою по потерпілим, зверху вниз, є помилковими так як механізм заподіяння тілесних ушкоджень, не відповідає показанням обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник стверджує, що суд першої інстанції, зробив невірний висновок про то ще, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбачений ст. 123 КК України.

Захисник стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які, спростовують провину обвинуваченого, визнавши їх недопустимими доказами.

Захисник стверджує, що суд, безпідставно, на підтвердження провини ОСОБА_8 , як на докази, послався на протоколи проведених слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , оскільки, ці особи дали показання, що не бачили як обвинувачений ОСОБА_8 , наносив удари потерпілим (том. 2 а.с. 95, 102-109).

На думку захисника, кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , підлягає закриттю, оскільки він захищався від посягання спочатку потерпілого ОСОБА_10 , а потім ОСОБА_11 з ножем у руках.

Захисник стверджує, що мотивами дій ОСОБА_8 не помста, як зазначено в обвинувальному акті та вироку, а прагнення захистити здоров`я своєї матері та своє.

Захисник стверджує, що ОСОБА_8 у ситуації, що склалася, перебував у стані необхідної оборони, і таким чином, у нього відсутній склад злочину, передбачений ст. 121 та ст. 122 КК України.

Захисник стверджує, що судове рішення з частині задоволення цивільних позовів є незаконним, оскільки на думку захисника, в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочинів, у яких його обвинувачують. Відповідно до вимог ст. 129 КПК України суд мав вищевказані позовні заяви залишити без розгляду.

Стверджує, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 , суд допустивши припущення, зазначивши, що у потерпілого можливо виникнуть проблеми з вибором професії.

Стверджує, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. потерпілому ОСОБА_11 , висновки суду також ґрунтуються на припущеннях, оскільки на їх підтвердження потерпілий не надав суду доказів.

Захисник вважає, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу на належну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом всього розслідування справи та судового розгляду, а також на те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Захисник просить врахувати, що ОСОБА_8 проживає разом з бабусею похилого віку та матір`ю, яка є інвалідом, а тому вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Захисник просить звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, або скасувати вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року та закрити провадження на підставі ст..284 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували і заперечення на апеляційну скаргу не подавали.

Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та доводи, які викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_3 на підтримку поданих ними апеляційних скарг і на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора із змінами і доповненнями в частині скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції; думку прокурора, на підтримку доводів викладених у змінах і доповненнях до апеляційної скарги процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_9 , в частині скасування вироку суду і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції і частково на підтримку доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника в частині скасування вироку, пояснення представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , на підтримку судового рішення і на безпідставність доводів апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого і його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах із змінами та доповненнями, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга із змінами і доповненнями прокурора, апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника задоволенню не підлягають, з огляду на такі обставини.

Висновки суду першої інстанції про доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів передбачених частиною 1 ст. 121 і частиною 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильними, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав вірну оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок ґрунтується на показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував, що він, під час конфлікту з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вдарив їх металевою трубою.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , узгоджуються: з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , про те, що 08 січня 2015 року, близько 18 години, по АДРЕСА_2 , він раптово отримав удар металевим предметом по правій стороні голови, від незнайомого чоловіка, який приїхав на автомобілі. Від нанесеного удару, і отриманих тілесних ушкоджень, він впав і втратив свідомість. До свідомості прийшов через декілька днів у лікарні, де пролікувався 121 день. Пізніше стало відомо, що тілесні ушкодження заподіяв обвинувачений ОСОБА_8 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , узгоджуються і з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , про те що ОСОБА_8 , підбіг до нього, не вступаючи в розмову, і намагався вдарити його по голові, металевим предметом, але під удар він підставив ліву руку, і удар попав в ліве передпліччя.

Показання потерпілих, суд першої інстанції, належним чином оцінив і обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони, послідовні, логічні за своєю суттю, узгоджуються з показаннями свідків, висновкам проведених по справі експертиз і відповідають фактичними обставинами справи.

Так, з пояснення у судовому засіданні свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , вбачаються показання про те, що 08 січня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_8 , металевою трубою, вдарив ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 . Перед цим, вони намагались утримати обвинуваченого та відібрати трубу, але їм не вдалось.

Із пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , вбачаються показання про те, що 08 січня 2015 року, він побачив як потерпілий ОСОБА_10 , впав на землю і з його голови потекла кров. Потім стало відомо що потерпілого вдарив ОСОБА_8 , а перед цим жінки намагались обвинуваченого стримати.

Із пояснення в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , вбачаються показання про те, що 08 січня 2015 року, близько 18 години, біля свого будинку по АДРЕСА_2 , вона побачила, як обвинувачений ОСОБА_8 , як тільки приїхав на автомобілі, відразу підійшов до батька потерпілого ОСОБА_10 , та вдарив його по голові трубою, яку тримав у руці. Удар ОСОБА_8 наносив зверху до низу.

Показання потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , і свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , узгоджуються з висновками проведених судових - медичних експертиз.

Зокрема, з висновку судово-медичної експертизи за №3 від 09 лютого 2015 року, видно, що у потерпілого ОСОБА_11 , виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості, по ознаку тривалого розладу здоров`я більше 21 дня і утворилися від дії одного удару в ділянку лівого передпліччя (а.п. 113-114 том 2).

З висновку судово-медичної експертизи №21 від 26 березня 2015 року, видно, що у потерпілого ОСОБА_10 , виявлені пошкодження, у правій лобно тім`яній скроневій ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаку небезпеки для життя і утворитись від удару металевою трубою в праву тім`яну ділянку. (а.п. 115-116 том 2).

З висновків додаткових судово-медичних експертиз за №37 від 13 травня 2015 року, за №36 від 13 травня 2015 року, №38 від 13 травня 2015 року, вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту: свідками ОСОБА_15 , і ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 117, 118, 120 ).

З висновків додаткової судово-медичної експертизи за №35 від 13 травня 2015 року, вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту потерпілим ОСОБА_11 , відповідає тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні самого ОСОБА_11 (а.п. 119 том 2).

Провина обвинуваченого ОСОБА_23 у вчиненні злочинів передбачених частиною 1 ст. 121 і частиною 1 ст. 122 КК України стверджується і протоколом огляду місця події від 08 січня 2015 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що на проїзній частині дороги по вулиці Чапаєва в м. Ворожба навпроти господарства ОСОБА_10 , де ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виявлена пляма бурого кольору розміром 38 х 55 см (а.п. 115-119 том 2).

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх належності (достовірності) і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і кваліфікація діянь обвинуваченого є правильною.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_3 про відсутність в діях обвинуваченого складу злочинів передбачених частиною 1 ст.121 і частиною 1 ст. 122 КК України, про закриття справи на підставі ст. 284 КК України є безпідставними.

Доводи, наведені у скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , і його захисника адвоката ОСОБА_3 , про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та те, що, завдаючи удари потерпілим, металевою трубою, обвинувачений ОСОБА_8 , перебував в стані сильного душевного хвилювання, на думку колегії суддів , є непереконливими.

Визначаючи правильність кваліфікації діянь ОСОБА_8 колегія суддів апеляційної інстанції враховує правові позиції висновків Верховного Суду України, що надавалися з цього питання, зокрема у справі за № 5-8кс14 та за №5-39кс14 і зводилися до наступного.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен "звуження" свідомості.

Поведінка при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з допиту свідка ОСОБА_24 , яка є рідною бабою обвинуваченого ОСОБА_8 та матір`ю ОСОБА_12 , 08 січня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, їй на телефон зателефонувала донька ОСОБА_25 , і повідомила, що біля церкви, по вул. Чапаєва, в м. Ворожба, Білопільського району, Сумської області, ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 побили та порізали одяг. Після почутого, вона розбудила онука, все йому розповіла, а ОСОБА_8 , одразу на автомобілі поїхав за матір`ю.

З допиту обвинуваченого ОСОБА_8 вбачаються показання про те, що будучи дуже враженим від почутого, він на автомобілі поїхав вул. Чапаєва в м. Ворожба Білопільського району Сумської області. На місці, він зупинився та побачив багато людей, від 10 до 15 чоловік. Відкривши дверцята машини, він почув, як хтось з натовпу крикнув: «Дивись, Коля, у нього ніж!». Почувши ці слова, він для захисту з автомобіля взяв металеву трубу довжиною приблизно 40-50 см та діаметром близько 3-4 см, яку возив постійно, для підтягування гайок. Відійшовши від автомобіля, побачив матір ОСОБА_12 , її знайому ОСОБА_13 , яка повідомила, що над нею знущались, побили та пошкодили ножем одяг. У цей час, до нього підбіг ОСОБА_10 з кухонним ножем у руках. Він звернув увагу на те, що ніж був довжиною приблизно 20 см, лезо блискуче, ручка чорна. Захищаючись від ОСОБА_10 , він, відмахуючись один раз ударив трубою потерпілого, але куди саме попав, не бачив, оскільки дуже хвилювався та було темно. До цього часу він не знав ОСОБА_10 і не мав до нього неприязних стосунків. Куди дівся ОСОБА_10 після того як отримав удар трубою, він не бачив. Коли з матір`ю підходили до машини, до них з ножем у правій руці, підбіг вже ОСОБА_11 Захищаючи матір та себе від ОСОБА_11 , він, відмахуючись трубою, вдарив і ОСОБА_11 , теж наодмаш та попав, як йому здалось, по лівій руці. ОСОБА_11 від удару відбіг, при цьому у нього з рук випав ніж. Як йому тоді здалось, то ОСОБА_11 , нападаючи на нього, тримав той самий ніж, з яким на нього нападав ОСОБА_10 . Ні міліцію, ні швидку ніхто не викликав. Після того, що трапилось, він забрав матір та разом з нею поїхали на автомобілі до нього додому, по дорозі викинув трубу.

З показів потерпілого ОСОБА_10 вбачаються показання про те, що 08 січня 2015 року, близько 18 години, з автомобіля вийшов ОСОБА_8 , який підійшов до нього, і наніс удар у праву сторону голови, металевим предметом, від чого втратив свідомість.

З показів потерпілого ОСОБА_11 , вбачаються показання про те, що як тільки під`їхав автомобіль, ОСОБА_8 вийшов з салону, з металевим предметом у руці. ОСОБА_8 намагались втримати присутні жінки, але їм не вдалося. Підбігши ближче, він намагався відразу вдарити його по голові, але він підставив під удар ліву руку.

Після цього ОСОБА_8 повернувся і вдарив ОСОБА_10 по голові, який від удару відразу упав на землю та втратив свідомість. ОСОБА_8 під час нападу нічного не говорив.

Із показів свідка ОСОБА_16 видно, що на автомобілі приїхав ОСОБА_8 , останній вийшов з автівки і тримав у руках трубу, на її погляд довжиною приблизно до 1 метру та діаметром 5 см. Зовнішній вид у ОСОБА_8 був агресивний. Вона особисто, і з іншими присутніми ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , намагались утримати його та відібрати трубу, але їм це не вдалось. ОСОБА_8 , вдаривши спочатку ОСОБА_10 , і відразу наніс удар ОСОБА_11 , який стояв поряд.

Із показів свідка ОСОБА_17 видно, що на автомобілі приїхав ОСОБА_8 . Він був злий та агресивний, чи було у нього щось у руках, вона не бачила. Вона особисто, разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_16 та свекрухою ОСОБА_13 намагались утримати ОСОБА_8 . Але їм це не вдалось, останній вирвався та побіг до ОСОБА_10 . Як саме і чим ОСОБА_8 наніс удар ОСОБА_10 вона не бачила, а лише почула тріск. Потім вона побачила, що ОСОБА_10 впав на землю та відразу втратив свідомість, а з його голови потекла кров. Потім вона почула ще один звук удару, хоча самого удару не бачила.

Із показань свідка ОСОБА_14 видно, що на автомобілі приїхав ОСОБА_8 , який вийшов з машини, тримаючи у руках якийсь предмет. Він запитав у своєї матері: «Хто? Хто?». Вона особисто з іншими присутніми, ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , намагались утримати ОСОБА_8 , але їм це не вдалось. Він, відштовхнувши їх, підбіг до її чоловіка ОСОБА_11 та вдарив його, намагаючись влучити по голові, але удар прийшовся по лівому передпліччі. Потім ОСОБА_8 вдарив по голові ОСОБА_10 , сів за кермо автомобіля і поїхав разом з матір`ю.

Із показань свідка ОСОБА_18 видно, на автомобілі приїхав ОСОБА_8 , підійшовши до них, запитувати: «Де він?» а потім він почув удар і побачив, як на землю впав ОСОБА_10 потім він вдарив чимось ОСОБА_11 , а останній підставив ліву руку, захищаючись.

Із показань свідка ОСОБА_15 видно, на автомобілі приїхав ОСОБА_8 . До нього рвався потерпілий ОСОБА_10 , а жінки намагались стримати ОСОБА_8 .

Аналіз таких конкретних обставин справи, як керування обвинуваченим ОСОБА_8 , автомобілем від свого будинку до місця пригоди; по приїзду, одразу взяв з салону автомобіля металеву трубу з якою підійшов до групи громадян, які його не ображали і протизаконного насильства до нього не вчиняли, а навпаки, обвинувачений з свого боку став чинити опір присутнім жінкам, ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які намагалися його зупинити і відібрати металевий предмет; цілеспрямований розшук серед групи осіб, саме потерпілих ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , яких він вважав, особами які образили його матір ОСОБА_12 ; враховуючи, що даних про протизаконну і триваючу в часі протиправну поведінку з боку потерпілих відносно обвинуваченого, не встановлено; інцидент між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілими ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , до приїзду обвинуваченого був вичерпаний, дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції до висновку, що дії по умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень і середньої тяжкості потерпілим, обвинувачений ОСОБА_8 , вчинив умисно, коли міг усвідомлювати їх і керувати ними, на ґрунті неприязних відносин із за образ матері. Даних про те, що потерпілий ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , провокували бійку з обвинуваченим ОСОБА_8 , чи будь з ким з інших громадян, як про це зазначає в апеляційній сказі обвинувачений, в справі немає.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_3 , про перебування в стані сильного душевного хвилювання в момент вчинення злочину, з перекваліфікацією його діянь на ст. 123 КК України та доводи апеляційної скарги його захисника ОСОБА_3 , про необхідність проведення в цій частині відповідної психологічної психіатричної експертизи, є безпідставними.

Обставини справи, показання потерпілих ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , не давали суду першої інстанції, жодних підстав для призначення і проведення вказаної експерти. Суд першої інстанції дослідив це питання в повному обсязі, і відмовив обвинуваченому і його захиснику в задоволенні такого клопотання, що на думку колегії суддів, є правильним рішенням суду, з огляду на таке.

Зокрема, з ухвали суду від 13.01.2016 року, вбачається висновок про те, що місце знаходження будинку ОСОБА_8 та домоволодіння ОСОБА_10 хоч і знаходяться на невеликій відстані, проте його швидкий приїзд не доводить, про сильне душевне хвилювання, як і перебування ОСОБА_8 , після сну, оскільки він усвідомлено керував автомобілем. У справі відсутні і докази, які б викликали сумніви у психічному стані обвинуваченого або свідчили про перебування його у стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані, який міг вплинути на його свідомість та діяльність. Суд звертає уваги і на те що ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а у судовому засіданні ОСОБА_8 суду зазначив, що регулярно за місцем роботи, так як він працює помічником машиніста, він оглядається лікарем з приводу фізичного та психічного стану кожного разу, коли приступає до роботи і коли закінчує роботу, а 08 січня 2015 року він теж оглядався лікарем після прибуття з рейсу.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для призначення амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи. З таким висновками суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Щодо доводів скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , і його захисника ОСОБА_3 про те, що в даній конфліктній ситуації, в діях ОСОБА_8 , міститься і необхідна оборона, від протиправного посягання на нього зі сторони потерпілих. (ст. 36 КК України).

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції досліджував ці клопотання, проводив аналіз доказів і дійшов висновку про відсутність і діях обвинуваченого необхідно оборони.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, з огляду на такі правові позиції висновків Верховного Суду України, що надавалися з цього питання, зокрема у справі за № 5 - 134кс15 і зводилися до наступного.

Згідно з частиною 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільного небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина 3 ст. 36 КК України).

Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

З фактичних обставин справи, які встановив суд першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 і потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , до дня вчинення злочину, були не знайомі і будь-яких відносин не мали. У день події, потерпілі перебували у стані алкогольного сп`яніння, оскільки поверталися із святкування дня народження, але сварку чи бійку з ОСОБА_8 не влаштовували, суспільно небезпечного посягання на нього не вчиняли, про що свідчать їх показання та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те що він захищався від нападу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з ножем в руках, а удар трубою наніс не цілеспрямовано, а наодмаш, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Судом встановлено, що біля подвір`я потерпілого ОСОБА_10 вся компанія присутніх людей зупинилась, розмовляли між собою, ніхто не сварився і не бився. При цьому тут же зупинились ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що свідчить про відсутність будь-яких обставин, які б давали обвинуваченому ОСОБА_8 привід для захисту останніх від начебто посягання з боку потерпілих.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , і його захисника адвоката ОСОБА_3 , про те, що обвинувачений захищався від протиправного і небезпечного для нього посягання потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , з ножем, про те що начебто удар наніс нецілеспрямовано, а захищаючись і наодмаш, є безпідставними, як і його твердження, що з його сторони була необхідна оборона з метою захисту себе та матері від протиправного посягання, оскільки не підтверджуються встановленими в суді фактичними обставинами справи.

Не підлягають до задоволення і доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції по результатам судового розгляду не встановив, час його прибуття на місце події, тривалість посягання, ступінь небезпечності посягання на нього та його матір з боку нападників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та про наявність використання ножа.

Ці доводи є безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_27 і його захисник ОСОБА_3 , намагаються постійно розглядати події, які відбулися 08 січня 2016 року за участю обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , від початку образ потерпілими свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , і до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим з боку обвинуваченого, разом, даючи їм свою правову оцінку, як вчинення діянь в стані сильного душевного хвилювання або необхідну оборону.

Колегія суддів не може погодитися з такою правовою позицією обвинуваченого ОСОБА_27 і захисника ОСОБА_3 , оскільки, по подіям які відбулися 08 січня 2016 року, за участю зазначених осіб, мається два самостійних кримінальних провадження: за № 0000010 за ознаками кримінальних проваджень передбачених частиною 1 ст. 121 та частиною 1 ст. 122 КК України відносно ОСОБА_27 і за № 0000051 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 ст. 296 КПК України відносно ОСОБА_10 .

У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, по результатам судового засідання, встановив, час, місце вчинення злочину, його наслідки, дав правову кваліфікацію про що навів у мотивувальній частині вироку, тобто дотримався частини 3 ст. 374 КПК України.

Що стосується подій від 08 січня 2016 року, що передували вчиненню обвинуваченим ОСОБА_8 , злочину відносно потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а саме про конфлікт, який відбувся між потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , і свідками ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , то він поза межами даного кримінального провадження і повинен досліджуватися при розгляді за № 0000051 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 ст. 296 КПК України відносно ОСОБА_10 .

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те що суд першої інстанції не дослідив і не дав відповідної оцінки, питанням прибуття на місце події, тривалість посягання та ступінь небезпечності посягання на нього та його матір з боку нападників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та про використання ними ножа, є безпідставними. Як зазначалося вище, на підставі показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ножа у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було і посягання із ним на обвинуваченого ОСОБА_8 , вони не вчиняли, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що суд першої інстанції, залишив поза увагою протиріччя в показаннях свідків і потерпілих не обґрунтував, чому надав переваги показанням обвинувачення і з яких причин відхилив показання свідків захисту, є безпідставними.

Як видно з вироку, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, даючи оцінку показанням свідків.

Згідно вироку, суд першої інстанції, в судовому засіданні допитав за клопотанням захисту, як свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , і виклав їх показання у мотивувальній частині. Про те ці показання, суд визнав в порядку частин 1,2 ст. 86, частини 11,12 ст. 290 КПК України, недопустими доказами, оскільки, вказані свідки під час досудового розслідування не допитувались, про їх існування ні ОСОБА_8 , ні його захисник слідчого чи прокурора не повідомляли. З показань потерпілих та свідків видно, що під час конфлікту, дані особи, присутніми не були.

У цій частині суд першої інстанції послався і на пункт 62 рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року у справі "Ваньян проти Росії" (заява №53203/99) про те, що принцип рівності сторін це один з аспектів широкої конценції справедливого суду, яка також включає в себе фундаментальне право на те, щоб процес був змагальним. У кримінальному процесі це означає, що як обвинувачення, так і захист повинні надати можливість знайомитися з міркуваннями і доказами, наданими іншою стороною, та коментувати їх.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції з приводу визнання показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , як недопустимих доказів.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , про те, що кримінальне провадження розглянуто не уповноваженим складом, оскільки суддя ОСОБА_1 , ухвалювала судові рішення під час попереднього розгляду кримінального провадження №000010, а тому зобов`язана була заявити про свій самовідвід.

Дане твердження не заслуговує на увагу, оскільки, суддя ОСОБА_1 , 20 серпня 2015 року, продовжувала обвинуваченому ОСОБА_8 , строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання на час судового розгляду провадження по суті, а не на стадії досудового розслідування, і зазначені підстави для відводу у ст. 75 76 КПК України не передбачені.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , з приводу упередженого ставлення до нього і його захисника з боку суду першої інстанції. Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , три рази заявляв клопотання про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , підтриманий захисником ОСОБА_3 по одному разу суддям ОСОБА_28 , і ОСОБА_29 Білопільського районного суду, Сумської області, де розглядалася справа по суті. Усі заяви про відвід суддів були відхилені і на думу колегії суддів, розглянуті відповідно до вимог ст. 81 КПК України. Крім того, у судовому рішенні від 01 лютого 2016 року, суд першої інстанції, дійшов висновку, що заяви про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , у справі, має ознаки зловживання процесуальним правом обвинуваченого на відвід, з метою затягування кримінального провадження.

Отже, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що заявлені доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , з приводу упередженого ставлення до нього і його захисника з боку суду першої інстанції, є безпідставними.

Під час апеляційного перегляду справи по суті, захисник ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_3 , заявив клопотання про призначення додаткової судової медичної експертизи, стосовно потерпілого ОСОБА_11 . Як видно з матеріалів провадження, дане питання було предметом дослідження суду першої інстанції, і відхилено про що постановлена відповідна ухвал від 13 січня 2016 року. Як видно із змісту ухвали суду першої інстанції, це питання судом першої досліджено повністю і без порушень закону.

Про безпідставність даного клопотання, свідчить мотивувальна частина висновку експерта за № 3 від 09 лютого 2015 року, щодо потерпілого ОСОБА_11 , де експерт вказує і посилається на дані отримані ним при огляді 13 січня 2015 року і на дані медичної документації Білопільської ЦРЛ з записами лікарів. Експерт дійшов висновку про те, що виявлені ним тілесні ушкодження і встановлені діагнози лікарів Білопільської ЦРЛ утворилися від дії тупих предметів, удару в ділянку лівого передпліччя. Підстав недовіряти висновку експерта, в колегії суддів немає. Отже, клопотання і доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_3 , про проведення додаткової судової - медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_11 , є безпідставними. Керуючись частиною 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів апеляційної інстанції відхилила дане клопотання.

Захисник стверджує, що суд безпідставно відхилив клопотання про виклик і допит в судовому засіданні в якості свідків, понятих, які були присутніми під час проведення слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_11 (том. 2 а.с. 95) та свідків ОСОБА_14 (том 2 а.с, 99), ОСОБА_15 (том 2 а.с. 102), та ОСОБА_16 .

Клопотання про допит понятих в якості свідків, захисник обґрунтовував тим, що за результатами проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_30 (том. 2 а.с. 95) та свідками ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106), що з фото таблиць невідомо, які особи приймали участь у слідчому експерименті, хто наносив кому удари і куди, в цьому вбачає розбіжності змісту протоколів та фото таблиць доданих до нього. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні даного клопотання захисника і на думку колегії суддів, обґрунтовано, з огляду на таке.

Згідно частини 7 абз.4 ст. 223 КПК України поняті можуть бути допитані під час судового розгляду, як свідки проведення слідчої дії.

З протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_30 (том. 2 а.с. 95) та свідками ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106) видно, що під час проведення слідчих дії, інтереси підозрюваного ОСОБА_27 , забезпечував захисник ОСОБА_31 , слідчі дії проводилися за участю судового медичного експерта ОСОБА_32 і понятих. Будь-які зауваження від учасників слідчих експериментів до протоколу, не вносилися. (т. 2 а.с. 95, 99, 102,106, ) До протоколу долучені фото таблиці, на яких зображені особи, з якими проводилися слідчі дії, а саме потерпілий ОСОБА_30 (том. 2 а.с. 95) та свідки ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106). Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те протоколи проведення слідчих експериментів, є належними доказами, оскільки слідчі дії проводилися відповідно до вимог ст.. 223 КПК України, а процесуальні права обвинуваченого захищав його адвокат ОСОБА_33 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив йому в проведенні слідчої дії по відтворенню обставин нападу на нього з боку потерпілих за наближених умов того часу, а також в частині повторного огляду місця пригоди, є безпідставними. Як видно з матеріалів провадження, на досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_8 , слідчий, два рази пропонував провести названу слідчу дію, проте обвинувачений один раз відмовився у зв`язку з відсутністю захисника, а інший раз відмовився в присутності захисника. Колегія суддів вважає, що відмова суду першої інстанції в задоволенні вказаного клопотання є обґрунтованою і не є порушенням його процесуальних прав. Суд відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченому і в огляді місця пригоди в судовому засіданні 14 січня 2016 року, оскільки обвинувачений і захисник не надали суду переконливих доказів і мети повторного огляду місця пригоди. На думку колегії суддів, судове рішення в цій частині, є вірним, оскільки, огляду місця події, проводився 08 січня 2015 року. Під час огляду були зафіксовані виявлені на проїзній частині дороги по вулиці Чапаєва в м. Ворожба навпроти господарства ОСОБА_10 , де ОСОБА_8 , плями бурого кольору, розміром 38 х 55 см., схожих на кров. Відповідно, заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 від 14 січня 2016 року, про повторний огляд місця пригоди, через рік, на думку колегії суддів є безпідставним. (а.с. 115-119 том 2).

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що суд незаконно поклав в основу вироку як докази протоколи проведення слідчих дій за участю потерпілого ОСОБА_11 , та свідків ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106) і проведені на підставі цих протоколів додаткові судово - медичні експертизи за № 35, 36,37,38 від 13 травня 2015 року. Колегія суддів вважає, що судовий - медичний експерт дані для своїх висновків отримав не з протоколу слідчої дії, а безпосередньо отриманих показань і продемонстрованого механізму отримання і нанесення тілесних ушкоджень від потерпілого ОСОБА_11 , та свідків ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106) під час проведення слідчої дії. Наведені докази спростовують і твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , у апеляційній скарзі, що начебто потерпілі і свідки не бачили яким чином він наносив удари металевою трубою по тілу потерпілих, а тому в його діях немає складу злочину.

Крім того, у протоколах слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відображена інформація, яка повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і не суперечить жодному іншому доказу. Зазначені процесуальні документи не є єдиними доказами винуватості ОСОБА_8 .

Твердження захисника про те, що його клопотання про визнання протоколів проведення слідчих дій за участю потерпілого ОСОБА_11 , та свідків ОСОБА_14 , (том 2 а.с, 99) ОСОБА_15 , (том 2 а.с. 102) та ОСОБА_16 , (том 2 а.с. 106) і проведені на підставі цих протоколів додаткові судово - медичні експертизи за № 35, 36,37,38 від 13 травня 2015 року є недопустимими доказами, суд зобов`язаний був розглянути в нарадчій кімнаті, є безпідставним, оскільки відповідно до частини 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 , про відмову у задоволенні його клопотання про виклик до суду, та допиті понятих як свідків, не є неповнотою судового розгляду, як про це зазначає в скарзі захисник, оскільки, поняті, за змістом ст.. 237 КПК України, при проведенні слідчих дій засвідчують факт провадження слідчої дії, її ходу та результатів і будь-яких зауважень з їх сторони не було. Відповідно названі доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Не піддає сумніву в законності вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 і доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, яким чином до судового медичного експерта, який проводив експертизи за № 3 від 09 лютого 2015 року та за № 21 від 26 березня 2015 року, надійшла з Білопільської ЦРЛ стосовно потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , оскільки, ці обставини ніяким чином не впливають на законність висновків експерта, які узгоджуються з показаннями потерпілих і свідків і ніяким чином не впливають на висновки суду про визнання винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, його кваліфікації діянь і призначеного покарання (т. 2 а.с. 113-116).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 , про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки за своїм змістом ці доводи зводяться до перекручування показань, допитаних в судовому засіданні потерпілих і свідків, як зі сторони обвинувачення так і зі сторони захисту і їх переоцінки на користь обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 , про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 підлягає закриттю, оскільки він захищався від нападу потерпілих, є безпідставними і спростовують наведеними і покладеним в основу вироку показанням потерпілих ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 показання яких узгоджуються з висновкам судово - медичних за № 3 від 9 лютого 2015 року і за № 21 від 26 березня 2015 року і додаткових судово медичних експертиз за № 35, 36,37,38 від 13 травня 2015 року.

Зауваження обвинуваченого і захисника з приводу розгляду і задоволення цивільних позовів матеріального і морального характеру на користь потерпілих, на думку колегії суддів є надуманими і безпідставними. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, цивільні позови вирішив цілком вірно. У вироку, суд розлого навів підстави їх задоволення з посиланням на докази і на матеріальний закон на підставі якого позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до частини 1, п. 3 частини 2, частини 3 ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Закон не пов`язує право на відшкодування шкоди від фізичного стану потерпілих, і вироку відсутні дані про те, що суд визнав перебування потерпілих у стані алкогольного сп`яніння, як пом`якшуючою для потерпілих обставиною, як про це стверджує обвинувачений у доповненнях до апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, діяння ОСОБА_8 за частиною 1 ст. 121 КК України та за частиною 1 ст. 122 КК України кваліфікував вірно, а доводи апеляційних скарг із змінами і доповненнями обвинуваченого і захисника є неприйнятними.

Доводи прокурора, які викладені у змінах і доповненнях до апеляційної скарги з вимогами скасування вироку суду, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням справи на новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Згідно частини 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Прокурор вважає, що істотним порушеннями вимог КПК України є факт направлення 30 серпня 2016 року, до суду першої інстанції, для організації розгляду обвинувального акта відносно ОСОБА_10 , за ознаками частини 1 ст. 296 КК України у кримінальному провадженні за № 0000051.

Колегія суддів вважає, зауваження прокурора безпідставними, так як кримінальне провадження відносно потерпілого ОСОБА_10 і кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , до суду першої інстанції надійшли в різний час, і не пов`язані між собою, незважаючи на те, що події відбувалися в один день 08 січня 2016 року, з огляду на такі обставини.

Потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 08 січня 2015 року, близько 18 години, він, разом з дружиною, донькою та ОСОБА_11 , повертались до додому, з дня народження зятя, де вживав спиртні напої. По дорозі, його дружина впала, а дві жінки, які йшли позаду, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , засміялися і зауваживши, що ми погані чоловіки, які не можуть впоратись із жінкою, запропонували допомогти підняти його дружину. На їх зауваження, він відповів грубою нецензурною лайкою. Після цього, жінки стали кудись телефонувати, а він разом з ОСОБА_11 підняли дружину і пішли додому. З ОСОБА_12 , і ОСОБА_13 , він та ОСОБА_11 були не знайомі, їх не били, ножем одяг не пошкоджували. До його будинку, до них приєднався син ОСОБА_13 - ОСОБА_34 , а також підійшли, ще інші люди. Будь - якої сварки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,, які стояли осторонь їх, не було.

Суд першої інстанції, як видно з вироку встановив, що інцидент який стався між потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з одного боку та свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 одразу, був вирішений і всі присутні, після того як підняли його дружину з дороги, разом пішли далі. При цьому ОСОБА_12 йшла під руку з ОСОБА_14 , дружиною ОСОБА_11 . Всі інші йшли поряд з ними або попереду метрів за 3-5.

Суд першої інстанції встановив, що біля подвір`я ОСОБА_10 , вся компанія зупинилась і стояла до приїзду ОСОБА_8 , всі присутні лише розмовляли між собою, ніхто не сварився і не бився. До приїзду ОСОБА_8 бійки не було, а його матері ОСОБА_12 та ОСОБА_13 нічого не загрожувало.

Перевіркою матеріалів справи, колегія суддів, даних про протизаконну і триваючу у часі аморальну поведінку потерпілого ОСОБА_10 відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , в межах даного кримінального провадження, не встановила.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку відносно ОСОБА_8 , з наведених прокурором у змінах і доповненнях до апеляційної скарги підстав немає і його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що вимоги наведеного закону, суд першої інстанції виконав.

Згідно вироку, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, суд першої інстанції, урахував, обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчинених злочинів один із яких відноситься до злочинів середньої тяжкості, а інший до тяжких злочинів, про те що за місцем проживання та роботи ОСОБА_8 характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває. Суд також встановив, про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а такі дані про його особу, як те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності визнав обставиною, яка пом`якшує покарання.

Обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, які на його думку не були враховані судом при винесенні вироку, а саме те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , які є відповідно матір`ю та бабою обвинуваченого ОСОБА_8 , є інвалідами 3 групи, які отримують пенсію і потребують стороннього догляду і перебувають на утриманні ОСОБА_8 , не відповідають дійсності, так як вони відображені у вироку і в достатній мірі бути враховані судом.

З огляду на сукупність зазначених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання належним чином вмотивованим, з урахуванням обставин справи, особи винного, принципу індивідуалізації покарання, призначене у межах санкції статей, за якими його засуджено, і на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Доводи прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 м`якого покарання, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 , про застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, є безпідставними. Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_8 притягується вперше до кримінальної відповідальності, на обліку лікарів не перебуває, характеризується позитивно, враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, а проживання разом з бабусею похилого віку та матір`ю, яка є інвалідом, на думку колегії суддів, не є обставинами, які істотно знижують (чи зменшують) ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і не є підставою до застосування 75 КК України, оскільки за наслідками вчинених злочинів потерпілий ОСОБА_10 , став інвалідом 3 групи, завдані матеріальні збитки потерпілим не відшкодував, будь-яких відносин з потерпілими обвинувачений не підтримує, в заявах на апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника, потерплі наполягають залишити вирок без зміни.

На думку колегії суддів, підстав для звільнення ОСОБА_8 , від відбування покарання з випробування, як про це просить захисник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, немає, оскільки підстав для його виправлення без ізоляції від суспільства, у кримінальному провадженні, не встановлено.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та наслідків, ступеня тяжкості вчинених ним злочинів та даних про особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України.

Заперечення представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 на подані зміни та доповнення до апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на такі вимоги закону.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, прокурор ОСОБА_9 , призначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

Відповідно до частини 1 п. 6 ст. 393 КПК України він уповноважений на апеляційне оскарження судового рішення, суду першої інстанції.

Згідно частини 1 п. 15 ст. 3 КПК України, прокурор це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Частина 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду, а відповідно до частини 3 наведеного закону, до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її.

Відповідно до наведеного закону, колегія судів вважає, що обіймання ОСОБА_9 , в прокуратурі Сумської області, іншої посади, ніж прокурора у кримінальному провадженні щодо кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , не позбавляє його процесуальних прав на внесення змін і доповнень до поданої ним раніше апеляційної скарги, в межах даного кримінального провадження за № 0000010.

Істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування оскарженого вироку суду, колегією суддів, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги, із змінами і доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника - адвоката ОСОБА_3 , - без задоволення.

Ухвала суду набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2