Справа № 638/4573/17
Провадження № 1-кп/638/1738/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України,-

встановив:
15.06.2017 року слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить надати тимчасовий доступ та можливість вилучення оригіналів документів, які перебувають у володінні гр.-на ОСОБА_5 (ід.код НОМЕР_1 ), який мешкає в садовому будинку АДРЕСА_1 та який зареєстрован за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: договору позики від 10.03.2010 року, укладеного нібито між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про одержання ОСОБА_5 грошової суми у розмірі 400 000(чотириста тисяч)доларів США; договору додаткової угоди № 1 до договору позики від 10.03.2010 року укладеного 04.02.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Слідчим відділом Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування за зверненням гр-ки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона просить провести перевірку за фактом того, що 20.01.2017 року гр.-н ОСОБА_6 з метою заволодіння належного їй майна, яке є та її колишнього чоловіка ОСОБА_5 спільною сумісною власністю, надав до ІНФОРМАЦІЯ_2 позовну заяву про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна якими є нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-4,201-:-2-4, загальною площею 92.0 кв.м. в житловому будинку літ.А-5, розташовані по АДРЕСА_3 від 20.10.2016 року, посилаючись на рішення третейського суду від 06.10.2016 року, яким задоволені його позовні вимоги відносно договору позики підписаної між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про отримання останнім в борг грошових коштів у сумі 400 000,00 доларів США.

Вищезазначений факт 07.03.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_7 в своїх свідченнях вказує на те, що 03.06.2000 році вона зареєструвала шлюб з гр.-ном ОСОБА_5 . В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в теперішній час мешкає в будинку по АДРЕСА_4 разом з її колишнім чоловіком. Перебуваючи у шлюбі вони вирішили побудувати житловий будинок в якому бажали жити разом з дітьми. Коли знайшли земельну ділянку, то гроші на її придбання в 2004 році вона позичила у свого друга ОСОБА_9 , який мешкає в селище Мала Данилівка, Дергачівського району. Коли придбали земельну ділянку, то в подальшому усі документи були оформлені на її колишнього чоловіка. З 2006 року з колишнім чоловіком почали будівництво на земельній ділянці і будували на кошти, які були отримані від реалізації квартири АДРЕСА_5 . Вказана об`єднана квартира належала її синові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 . Вказаний будинок будувався до 2007 року і в 2008 році колишній чоловік отримав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про визнання за ним права власності на зазначений будинок. У вказаному будинку спочатку мешкали усі разом у тому числі її син від першого шлюбу та донька ОСОБА_5 від першого цивільного шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 якій вона замінила мати. На момент знайомства її колишній чоловік займався випуском мінеральної води торгової марки «Крижана», тобто він був засновником ПП « ОСОБА_12 » та на той час не мав свого житла, та фіксованої заробітної плати. Крім того на час знайомства у колишнього чоловіка не було ніяких збережень, не було ніяких відкритих рахунків, з яких він міг би отримувати будь-які проценти або дивіденди. До оформлення шлюбу ОСОБА_13 їздив на автомобілі, моделі «Фіат-купе» і тільки після оформлення шлюбу вона дізналася про те, що він за даний автомобіль має борг у сумі 2000 доларів США, які вона йому дала. Вже перебуваючи у шлюбі ОСОБА_13 продав свій бізнес з приміщеннями, гроші від якого частинами пішли на будівництво вказаного будинку. В подальшому ОСОБА_13 пропонував їй займатися будівництвом будинків за власні кошти, для подальшого продажу. Сам ОСОБА_13 офіційно ніде не працював, а освоював в комп`ютері архітектурну програму «Архікат» та робив видимість того, що він зайнята особа. Вже коли вони з трьома дітьми мешкали у зазначеному будинку, то усі питання, пов`язані з матеріальною стороною були покладені на нього. В 2008 році ОСОБА_13 вперше познайомив її з гр.-ном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з яким, як потім вона дізналася ОСОБА_13 був знайом ще в той період, коли займався виробництвом води. В 2008 році ОСОБА_13 вперше запросив ОСОБА_14 до них у гості і після того, через деякий час ОСОБА_14 став частіше бувати у них вдома, притому він приходив без запрошення та перебував у нас вдома з ранку до вечора, при цьому користувався усім що було вдома, у тому числі їв та спав, купався у басейні, засмагав. В процесі знайомства вона також знала достовірно про те, що ОСОБА_14 , після закінчення водяного бізнесу ніде не працював, весь час, до цього часу проживає у 2-хкімнатній квартирі, розташованій по АДРЕСА_6 та їздить на автомобілі «Шкода-Октавія». Останні 5 років вона стала помічати що їх стосунки погіршилися, в зв`язку з тим, що чоловік почав отримувати замовлення на будівництва котеджів та відчув свою значимість(зірковість). Коли вона намагалася поговорити з ОСОБА_13 , то він став вказувати їй на її недоліки. Весь цей час ОСОБА_13 не припиняв спілкуватися с ОСОБА_14 , а ще й більш став з ним їздити по всім розважальним закладам. 03.11.2016 року її чоловік подав заяву про розлучення до Ленінського районного суду м. Харкова заяву на розлучення. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано. Ще до розірвання шлюбу 20.10.2016 року між моїм чоловіком ОСОБА_5 та мною було укладено договір дарування нерухомого майна, за яким у мене виникло право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4, 2-1-:-2-4, загальною площею 92,0 кв.м в житловому будинку літ.А-5, що розташований за адресою АДРЕСА_3 . Зазначений договір було укладено з боку ОСОБА_5 добровільно в процесі нашого спільного з ним рішення щодо поділу сумісного майна подружжя. В подальшому зазначене нерухоме майно вона подарувала за договором дарування своїм батькам - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Однак вже після укладення зазначеного договору дарування в процесі обговорення з чоловіком подальшого механізму розділу майна подружжя, яке включало в себе об`єкти нерухомого та рухомого майна, між нами виникли суперечки, при вирішенні яких вони не могли дійти згоди, окрім того, її чоловік ще до розірвання шлюбу почав продавати майно, яке було набуто в період шлюбу. Це стало причиною того, що нею був ініційований позов до суду про розділ майна подружжя. Звернення до суду в свою чергу не сподобалось колишньому чоловікові, у зв`язку з чим він вирішив помститися, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, яке виразилося в тому, що коли вона перебувала у відпустці, поїхавши за кордон в період з 5 січня по 18 січня 2017 року, її колишній чоловік ОСОБА_5 в її відсутність зламав замки на її власній кімнаті, де зберігалися її особисті речі та коштовності, зібрав все до смітних пакетів та викинув до офісу нотаріальної контори. Також він змінив замки на будинку і 18 січня, коли вона повернулася з відпустки, вона не змогла потрапити до свого будинку. Навіть коли вона викликала поліцію та ведмежатників, вона не змогла потрапити до будинку, тому що чоловік разом з ОСОБА_6 утримували двері зачиненими додатковим засовом з середини, про що був складений відповідний протокол. Більш того, при зверненні до представників ДСО, з`яcувалось, що ОСОБА_5 викреслив її зі списку довірених осіб, а ОСОБА_6 був відмічений, як довірена особа. В теперішній час мій колишній чоловік ОСОБА_5 проживає в зазначеному будинку (який до речі також є предметом її позову про розділ спільного майна подружжя) разом зі своїм «другом» ОСОБА_6 , з яким він також проводить свій час, оскільки вона та її знайомі неодноразово їх бачили разом в громадських місцях відпочинку, за вигулом собаки тощо. В березні 2017 року вона дізналася про те, що ОСОБА_6 було подано позов до Дзержинського районного суду м. Харкова, в якому відповідачами зазначено її та їх колишнього чоловіка - ОСОБА_5 . Предметом позову стало визнання недійсним договору дарування від 20.10.2016 року нежитлових приміщень. При цьому ОСОБА_6 в позові зазначає про нібито укладений між ним та ОСОБА_5 договір позики, за яким ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 в борг 10 714 800,00 грн., що є еквівалентним 400 000 доларів США, а також про стягнення на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_5 цього боргу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 06.10.2016 року. При цьому ОСОБА_6 стверджує, що договір дарування між мною та ОСОБА_5 укладено за нашим спільним умислом з метою ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_6 з повернення боргу. В подальшому в якості співвідповідачів ОСОБА_6 були зазначені також її батьки. Крім того не зрозуміло чому стягнення «боргу» ОСОБА_6 з ОСОБА_5 здійснюється через третейський суд, а не суд загальної юрисдикції.

Крім того розслідуванням встановлено, що зазначене рішення було прийнято Постійно діючим третейським судом при Асоціації « ІНФОРМАЦІЯ_7 » до якого звернувся ОСОБА_6 з позовом про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_5 за договором позики від 10.03.2010 року в розмірі 10 714 800,00 грн. (справа № 02/09/2016) та вказаний позов було задоволено.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню 03.04.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2017 року було надано дозвіл на отримання персоніфікованої інформації щодо отриманих доходів та сплачених зборів в пенсійний фонд з боку гр.-н ОСОБА_5 (ідент.код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (ідент. код НОМЕР_2 ), як фізичних осіб так і як засновників або директорів підприємств ПП « ОСОБА_12 », за період часу з 01.01.2008 року до дати отримання ухвали, які перебували у володінні ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно наданих документів встановлено, що ОСОБА_6 отримував доходи лише у 2008 та у 2009 роках. В подальшому інформація про наявність доходів у ОСОБА_6 відсутня, що підтверджується відповіддю ДФС України ІНФОРМАЦІЯ_9 за № 1930/9/20-40-08-01-09 від 28.03.2017 року.

Слідством перевіряється інформація стосовно того, чи мав ОСОБА_6 на момент складання договору позики від 10.03.2010 року статки на підставі яких позичив ОСОБА_5 грошу у сумі 3 193 600 гривень, що на момент складання зазначеного договору складає 400 000 доларів США та чи не були виготовлені зазначені документи з метою створення підстав для подальшого заволодіння належним ОСОБА_7 майном, яким є житловий будинок по АДРЕСА_4 , який є спільною власністю подружжя.

В ході слідства по вказаному кримінальному провадженню необхідно встановити місце перебування оригіналів договору позики від 10.03.2010 гору на підставі яких ОСОБА_6 позичив ОСОБА_5 зазначені грошові кошти, додаткової угоди № 1 від 04.02.2015 року до договору позики від 10.03.2010 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по яким необхідно призначити судово-технічну експертизу на предмет встановлення дати його складання та підписання.

Згідно даних паспорту на ім`я ОСОБА_6 останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою не мешкає.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 84356629 від 05.04.2017 року садовий будинок з надвірними будівлями на ділянці АДРЕСА_1 належать ОСОБА_5 на праві приватної власності.

На думку слідчого, з метою підтвердження або спростовування свідчень як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , чиї підписи наявні в договорі позики від 10.03.2010 року а також в додатковій угоді № 1 до договору позики від 10.03.2010 року складеної 04.02.2015 року, необхідно витребувати оригінали вищезазначених документів у відношенні яких призначити та провести ряд судово-криміналістичних експертиз.

Суд, вислухавши слідчого, який підтримав клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6, 7 ч.2 ст. 160 КПК України, у клопотанні зазначаються: можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження..

Згідно з ч.5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Клопотання слідчого не має доказів та обґрунтування необхідності надання доступу до речей та документів, зазначених у клопотанні, а саме не надано доказів, що оригінали вищезазначених документів перебувають або можуть перебувати у володінні ОСОБА_5 .

Як вбачається з ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Крім того, в своєму клопотанні слідчий не довів наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів та що їх неможливо отримати іншим способом, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 159-164 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1