У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2016 року Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року задоволено подання голови Печерського районного суду м. Києва про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до іншого суду. Вказане провадження направлено для розгляду Деснянському районному суду м. Києва.

11 листопада 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на зазначене судове рішення. Своє рішення касаційний суд мотивував тим, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

У заяві захисник ОСОБА_2 посилається на наявність передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК підстави для перегляду оскаржуваного ним судового рішення, оскільки убачає невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2016 року № 5-331кс15.

Просить скасувати вказане рішення касаційного суду та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів установила таке.

Вказуючи на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України щодо права на касаційне оскарження, заявник стверджує, що КПК не містить прямої заборони щодо оскарження ухвали апеляційного суду про визначення підсудності, постановленої в порядку, передбаченому статтею 34 КПК. Вважає, що з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, зазначене рішення апеляційного суду підлягало перегляду у касаційному порядку. Натомість суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, не врахував правовий висновок Верховного Суду України, мотивів відступу не навів, чим порушив вимоги частини першої статі 458 КПК і необґрунтовано відмовив у доступі до правосуддя.

Водночас, за змістом постанови № 5-331кс15 Верховного Суду України (далі - Суд), предметом перегляду Суду було застосування судом касаційної інстанції норм права, передбачених частиною другою статті 424, частиною п'ятою статті 539 КПК, в аспекті можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень щодо застосування амністії. Проаналізувавши наведені норми кримінального процесуального закону з урахуванням положень статей 8, 92, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, пункту 22 рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007, Закону України від 1 жовтня 1996 року №392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні», Суд дійшов висновку про те, що оскільки питання застосування амністії не регулюються нормами розділу 8 КПК «Виконання судових рішень» і КПК не встановлює заборони на оскарження в касаційному порядку рішень суду щодо амністії, висновки касаційного суду у справі щодо "ОСОБА" про те, що касаційну скаргу ним подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, суперечать нормам права, що передбачені кримінальним процесуальним законодавством України.

Висновку про можливість оскарження в касаційному порядку будь-якого судового рішення, у тому числі і про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, в зазначеній постанові Верховного Суду України не міститься.

У зв'язку із наведеним колегія суддів дійшла висновку, що заява не містить належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення в аспекті положень пункту 3 частини першої статті 445 КПК, а відтак унеможливлює допуск справи до провадження.

Керуючись статтями 445 та 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_2, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3, у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7