Справа № 343/60/17
Провадження № 11-кп/779/112/2017
Категорія ст.82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою малого колективного підприємства консультаційна фірма «Консул-97» на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року, за участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , представника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду від 20 січня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання малого колективного підприємства консультаційна фірма «Консул-97» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо засудженого ОСОБА_7 .

Своє рішення суд мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто доказів, які б поза сумнівом підтвердили, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі представник фірми ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нового рішення, яким задовольнити їх клопотання та замінити ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме на покаранням у виді виправних робіт з перерахуванням із заробітної плати відсотків в дохід держави.

В обгрунтування своїх доводів посилається на те, що судом під час прийняття рішення не враховано, що для засудженого не створено належних умов відбування покарання, він не отримує необхідне харчування, не має можливості приймати та отримувати ліки, їздити у лікувальні заклади з метою надання йому медичної допомоги.

Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 має позитивні плани на майбутнє, які виражаються в тому, що після можливого звільнення він бажає влаштуватися на роботу, що свідчить про бажання засудженого до соціальної адаптації, уникнення в подальшому асоціальної поведінки. Зазначає, що хоча засуджений є особою раніше судимою, проте має постійне зареєстроване місце проживання, є сиротою, виховувався бабусею ОСОБА_9 , яка, будучи інвалідом II групи, потребує стороннього догляду. Вказує на те, що застосування інституту заміни покарання щодо засудженого ОСОБА_7 є одним з проявів принципу гуманізму у кримінальному праві, а його застосування спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії для стимулювання виправлення даного засудженого.

Також зазначає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням не веде до зміни кримінально-правового статусу засудженого ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- представник фірми ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали

доводи апеляційної скарги та просять скасувати ухвалу;

- прокурор вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної

скарги такими, що спростовуються матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , представника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 про скасування ухвали суду, прокурора про відхилення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_7 , прийшов до обґрунтованого висновку про те, що за час відбування покарання засуджений не довів свого виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 судимий за злочин середньої тяжкості. Початок відбуття покарання засудженому рахується з 22.06.2016 р.; 1/3 частина відбутого терміну - 19.07.2016 р.; кінець терміну - 29.08.2017 р.

Судом встановлено, що засуджений зарекомендував себе з негативної сторони. За незначний термін перебування в установі він має два не зняті та не погашені дисциплінарні стягнення. Крім того, ОСОБА_7 вчиняв і інші порушення режиму відбування покарання, з приводу яких з ним проводилися профілактичні бесіди. Він не був працевлаштований, не приймав участь у суспільно-корисній праці установи, тому не довів своє виправлення працею.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Для засудженого створено належні умови відбування покарання, він отримує необхідне харчування, має можливість приймати та отримувати ліки, їздити у лікувальні заклади з метою надання медичної допомоги. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо відмови у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

3 огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу малого колективного підприємства консультаційна фірма «Консул-97» залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року щодо відмови у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2