АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004801 за апеляційною скаргою з доповненнями заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українка, громадянка України, з вищою освітою, заміжня, маюча на утриманні двох неповнолітніх дітей, працююча на посаді головного фахівця ДП «Укроборонсервіс», зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 . раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування основного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, судових витрат, речових доказів.
за участю сторін апеляційного провадження
прокурора - ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
обвинуваченої - ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА :
Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою в тому, що 2 червня 2015 року близько 8 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною провулку Волго-Донський від вул. Бориспільської в напрямку вул. Тростянецької , під час проїзду перехрестя провулку Волго-Донського та вулиці Російської в м. Києві, допустила порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виразилось в тому, що остання, керуючи транспортним засобом марки «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 , проявила неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись другорядною дорогою по пров. Волго-Донському, проїжджаючи перехрестя провулку Волго-Донського та вул. Російської, не надала дорогу велосипедисту ОСОБА_8 , який рухався головною дорогою та мав перевагу в русі, внаслідок чого, відбулося зіткнення автомобіля «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 з велосипедистом, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді закритої травми лівого передпліччя у вигляді перелому променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків, саден тильної поверхні верхньої та нижньої третини передпліччя та ліктьового суглобу.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок скасувати через невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначив про те, що, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 основне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, суд не врахував вимоги ч. З ст. 61 КК України, яка передбачає, що до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, обмеження волі не застосовується. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей, що унеможливлює застосування до неї покарання у виді обмеження волі, а тому, на думку прокурора, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, даних, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей вважає доцільним застосувати до ОСОБА_6 такий вид покарання як штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., оскільки таке покарання, на думку прокурора, буде відповідати загальним засадам призначення покарання, а інші більш суворі міри покарання, що передбачені санкцією інкримінованої їй статті будуть неспіврозмірними вчиненому обвинуваченою кримінальному правопорушенню.
Також, як зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки не врахував в достатній мірі грубий характер допущених обвинуваченою порушень ПДР, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок якого було травмовано потерпілого, що призвело до тривалого розладу здоров`я останнього, а тому вважає необхідним призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, обвинувачену, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора в частині призначення їй покарання у виді штрафу, заперечуючи проти позбавлення її права керувати транспортними засобами, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями та розглянувши справу в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та які не оспорюються і в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_6 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій, колегія суддів дійшла до таких висновків.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин відповідно до положень загальної частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченої, прийшов до висновку про необхідність обрання їй покарання у виді обмеження волі, але без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, призначаючи покарання у виді обмеження волі суд першої інстанції не врахував вимог ч. 3 ст. 61 КК України, відповідно до якої покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до 14 років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 перебувають двоє малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас. 62-63 т.1), а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 КК України, їй не можна було призначати покарання у виді обмеження волі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими, а тому вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів, враховуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, а саме те, що ОСОБА_6 вчинила злочин невеликої тяжкості, раніше не судима, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, за відсутності обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, вважає необхідним обрати обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі, встановленому в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Таке покарання може бути призначене лише шляхом ухвалення нового вироку в цій частині, оскільки за вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а штраф - є реальним покарання, що погіршує становище обвинуваченої.

З огляду на викладене, вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку у відповідності до вимог ст.ст. 409, 413, 420 КПК України.

Також колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не застосовуючи до обвинуваченої додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції послався на те, що обвинувачена має двох малолітніх дітей і автомобіль є єдиним засобом для пересування.

Проте, на думку колегії суддів, місцевим судом не враховано, що ОСОБА_6 під час керуванням автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, проявила неуважність, про що свідчить неспроможність останньої навіть вказати, за яких обставин сталася ДТП, тим самим допустила грубе порушення Правил дорожнього руху України, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, а тому, колегія суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченої, обставини справи, вважає необхідним призначити обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, з огляду на встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів враховує обставини, встановлені під час розгляду справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, а саме те, що ОСОБА_6 вчинила злочин невеликої тяжкості, раніше не судима, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, за відсутності обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, та призначає їй покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу з доповненнями заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного їй покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_____________________________ __________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3