Справа № 755/2527/17
В И Р О К
іменем України
"13" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-кп/755/379/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0013624 за обвинуваченням:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Червоноармійська Донецької області, громадянина України, неодруженого, офіційно непрацюючого, з неповною середньою освітою, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
1) вироком Червоноармійського міського суду Донецької області від 29 грудня 2004 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.263 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) вироком Ясинуватського міськрайонного суду Донецької обл. від 26 травня 2005 року за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі, звільненого 23 лютого 2016 року з Білозірської ВК №105 УДПСТУ в Херсонській обл. АР Крим та м. Севастополі по відбуттю строку покарання;
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України,-

встановив:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_11 , 28 вересня 2016 року приблизно об 10 годині 20 хвилин, маючи на меті злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до приміщення, перебував за адресою: АДРЕСА_1 де виявив приватний будинок, розташований на садово-дачній ділянці за вищевказаною адресою.
Реалізуючи свої злочинні наміри, останній переліз через паркан, яким була огороджена вищевказана садово-дачна ділянка, та застосовуючи стамеску, яку останній мав при собі, шляхом віджиму метало пластикового вікна проник до приміщення вищевказаного будинку. Перебуваючи всередині, ОСОБА_11 став обшукувати його на предмет виявлення матеріальних цінностей. В подальшому, його злочинні дії були помічені потерпілою ОСОБА_7 .
В цей час у ОСОБА_11 , який усвідомив неможливість доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до приміщення, виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозами застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, з одночасним проникненням до приміщення.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_11 , взяв із приміщення кухні кухонний ніж, та висловлюючи погрозу застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, почав відкрито демонструвати його потерпілій ОСОБА_7 , чим подолав з боку останньої волю до опору.
Продовжуючи свої злочинні наміри, направлені на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозами застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з одночасним проникненням до приміщення, ОСОБА_11 наніс ОСОБА_7 декілька ударів рукою в область обличчя, повалив на підлогу та за допомогою побутового шнура, який останній знайшов у приміщенні будинку, зв`язав потерпілій руки та погрожуючи застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наказав ОСОБА_7 видати йому матеріальні цінності.
Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю ОСОБА_7 , діючи за вказівками ОСОБА_11 провела останнього по кімнатам свого будинку та видала йому матеріальні цінності, а саме: золоті каблучки, золотий хрестик православного обряду, золоті обручки, золоті сережки на загальну суму приблизно 10000 грн., та ноутбук невстановленої марки, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє.
В подальшому ОСОБА_11 , зберігаючи при собі викрадене майно, залишив приміщення будинку, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 10000 грн.
Крім того, ОСОБА_11 , 20.12.2016 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 11/11, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 з сумкою на плечах, та яка в руках тримала пакет з продуктами.
В цей час у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_8 , а саме пакета з продуктами харчування.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів з метою власного матеріального збагачення, ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_8 у якої, шляхом ривка, повторно відкрито викрав її пакет з продуктами на загальну суму 270 грн.
В подальшому, ОСОБА_11 , зберігаючи викрадене при собі, намагався зникнути з місця події, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки був затриманий працівниками поліції.
Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_11 винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України спочатку визнав, а потім вказав суду, що розбій щодо ОСОБА_7 не вчинював, більш того в цей час він перебував на роботі, а саме ремонтних роботах дитячого садка.
Щодо замаху на грабіж на потерпілу ОСОБА_8 , то факт нападу на неї та той факт, що він вирвав в неї пакет із їжею заперечувати не став, проте пропонував задуматись, чому вказаний злочин він вчинив у людному місці та на очах працівників поліції.
Винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності.
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , згідно яких 28 вересня 2016 року вона перебувала у себе вдома, та біля 10 години ранку почула якийсь шум. Коли увійшла у кімнату сина, на неї напав обвинувачений та вони почали боротись. Коли він її наздогнав, в нього в руці вже був кухонний ніж. Потім він відрізав цим ножем шнур від пилососа, зв`язав її та почав бити кулаком в обличчя. При цьому він постійно погрожував їй ножем, а вона просила її не вбивати бо в неї двоє дітей. Після цього вони почали ходити по кімнатам і він забрав всі цінні речі, а саме ноутбук та прикраси. Додала, що впевнено впізнає ОСОБА_11 , як особу яка вчинила щодо неї розбій, також у її присутності вилучались стамеска, шнур та відбитки пальців.
Потерпіла ОСОБА_8 так само впевнено в судовому засіданні показала на обвинуваченого, як на особу яка спочатку намагалась вирвати в неї жіночу сумку, проте вона її втримала, тоді ОСОБА_11 вирвав пакет з їжею та побіг. Вона побігла за ним, та на її очах він був затриманий. Пояснила, що напад на неї відбувся по вул.. Будівельників, 11, що поряд із відділком поліції. Це було 20 грудня 2016 року десь о 16:30.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_12 показав суду, що потерпіла ОСОБА_8 є його дружиною. Так, 20 грудня 2016 року йому зателефонувала та повідомила, що на неї напали. Він одразу вискочив з будинку та побачив обвинуваченого, який вже був затриманий. Неподалік була його дружина ОСОБА_8 та на землі були розкидані продукти харчування.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Щодо злочину стосовно потерпілої ОСОБА_7 судом були досліджені наступні документи.
Так, з протоколу огляду місця події від 28 вересня 2016 року, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 , в присутності понятих, та ілюстративної таблиці до протоколу огляду, вбачається, що проведено огляд приватного будинку по АДРЕСА_1 , а саме зафіксовано сліди проникнення через вікно; виявлено та вилучено рукоять коричневого кольору, стамеску; електричний шнур; чотири сліди папілярних узорів.
Відповідно до Висновку експерта від 24 січня 2017 року №5192/д, яка проведена на підставі постанови про призначення дактилоскопічної експертизи від 20 грудня 2016 року сліди пальців рук, вилучені під час ОМП 28.09.2016 року в будинку АДРЕСА_1 придатні для ідентифікації за ними особи (осіб).
Слід пальця руки, з розмірами по осях 38х15 мм, вилучений при ОМП 28.09.2016 року в будинку АДРЕСА_1 залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_11 ; Слід пальця руки, з розмірами по осях 19х12 мм, вилучений при ОМП 28.09.2016 року в будинку АДРЕСА_1 залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_11 .
Рукоятку зі стамески, стамеску, шнур, відповідно до постанови про визнання та приєднання речових доказів визнано речовими доказами та передано на зберігання до камери схови речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.
Щодо злочину стосовно потерпілої ОСОБА_8 судом були досліджені наступні документи.
Так, з протоколу огляду місця події від 20 грудня 2016 року, складеного слідчим СВ Дніпровського УП ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 , в присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_8 зафіксовано факт вчиненого злочину. Оглянуто пакет та продукти харчування, що у ньому були, після чого повернуті ОСОБА_8 .
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Стосовно злочину, що мав місце 28 вересня 2016 року, колегія суддів зазначає, що для перевірки показів обвинуваченого щодо його перебування на підрядних роботах будівництві садочка, судом робився відповідний запит та відповідно до відповіді директора ТОВ «Паретті» від 01.03.2017 року №16 ОСОБА_11 28 вересня 2016 року з 12 год 10 хв. До 18 год 50 хв. знаходився на об`єкті «Нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул.. Тампере, буд.7а» на підтвердження чого направив копію з журналу з контролю входу та виходу робочих субпідрядних організацій.
За таких умов, вказана лінія захисту обвинуваченого повністю спростовується дослідженими доказами. При цьому колегія суддів приймає до уваги не тільки той факт, що потерпіла впевнено вказала на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила розбій, наявність його відбитків пальців в будинку, а також що будинок потерпілої та об`єкт де ОСОБА_11 виконував роботи (Тампере, 7а) територіально наближені, а саме перебувають на відстані біля трьох кілометрів один від одного, а отже двох годин цілком достатньо, щоб добратись до роботи.
Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, правдивими, належними, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у тому, що він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозами застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу з одночасним проникненням до житла, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій та вірність кваліфікації його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України; у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто коли особа виконала усі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин що не залежали від її волі та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочину.
ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, звільнився 23 лютого 2016 року, постійного місця проживання та реєстрації на момент затримання не мав, згідно характеристики з Білозерської ВК УДПтСУ у Херсонській області від 26.01.2017 року мав п`ять дисциплінарних стягнень та за сумлінну працю сім разів заохочувався; за характером запальний.
З урахуванням викладеного, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості вчинених діянь, їх наслідки, думки потерпілих, які просили максимального його покарати, обставин та способу скоєних злочинів, суд призначає ОСОБА_11 покарання у межах, установлених у санкції ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів у виді позбавлення волі за правилами ст. 70 КК України з конфіскацією всього належного йому майна.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з 20 грудня 2016 року.
Зарахувати ОСОБА_11 строк його попереднього ув`язнення з 20 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_7 , суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні цивільним позивачем надано у розумінні ст. 60 ЦПК України, належні та допустимі докази понесеної ним матеріальної шкоди у сумі 1700, 64 грн. в цілому, пов`язаної з лікуванням, спричиненого вчиненням злочину. Дана матеріальна шкода є обґрунтованою, підтверджується відповідними чеками.
Що ж стосується стягнення понесених матеріальних витрат у сумі 10000 грн, пов`язаних із вчиненням цього злочину, то такі вимоги також є обґрунтованими лише на вказану суму, в іншій частині, вимоги про відшкодування завданої шкоди задоволенню не підлягають, оскільки вони не містяться в обвинуваченні що визнано доведеним судом.
Так само, суд не знаходить обґрунтованими вимоги щодо майбутніх витрат на лікування та реабілітацію, а також компенсацію втрати джерела сімейного доходу (як визначено у позові), оскільки вони належним чином не мотивовані та не підтвердженні доказами.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 50 000 грн. моральної шкоди.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України, а саме лише стосовно речових доказів і документів.
На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 368, 370, 373,374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з 20 грудня 2016 року.
Зарахувати ОСОБА_11 строк його попереднього ув`язнення з 20 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 11 700 грн. 64 коп.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Речові докази: рукоятку зі стамески, стамеску, шнур, що зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуючий суддя:
Суддя:
Суддя: