Провадження № 1-кс/520/1546/14
УХВАЛА
15.10.2014 року

м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2014 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 30.8.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 16.6.2014р., - у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, за фактом виявлення 25.10.2005р. на узбіччі дороги тіла пішохода ОСОБА_5 .

У своїй скарзі заявник просить скасувати вказану постанову, оскільки постанова винесена без всебічної перевірки обставин, неповно, однобічно, без усунення суперечностей про фактичні обставини, що маються в доказах, зібраних у справі.

Заявник до суду не прибула з причин похилого віку, хвороби, труднощів у пересуванні, далекої відставні від місця її проживання до м.Одеси, але подала письмове клопотання про розгляд скарги без її участі, підтримала доводи скарги.

Старший слідчий ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, завчасно в суді отримав копію скарги, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не надавав, матеріали кримінального провадження на вимогу слідчого судді не доставив.

Відповідно до ст.306 КПК України неявка слідчого чи прокурора не є перешкодою в розгляді скарги.

Дослідивши надані матеріали, у т.ч. копію оскаржуваної постанови, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга за зверненням ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником, який звертався із заявою про злочин, хоча й не визнаний потерпілим у справі.

Відповідно до ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених частиною першої цієї статті. При цьому перевірка обставин події злочину здійснюється слідчим за допомогою процесуальних дій, у порядок і спосіб, передбачених главою ІІІ КПК України.

Згідно ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Як зазначено у ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

Разом з тим, слідчим в порушення наведених процесуальних норм не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного, неупередженого і об`єктивного дослідження обставин події, що призвело до передчасних висновків, які викладені в оскаржуваній постанові.

Заявник в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови зазначив, що слідчий у законний спосіб не перевірив версію загибелі ОСОБА_6 внаслідок саме ДТП.

Так, в постанові не вказано місце зупинки автомобіля ВАЗ-21063, місце розташування на проїжджій частині дороги ОСОБА_6 , швидкість автомобіля до зупинки та ін. При цьому оскаржувана постанова страждає на внутрішні суперечності щодо обставин події. Так, в постанові зазначено, що ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем, а далі по тексту він здійснив зу пинку у зв`язку з тимчасовою неполадкою. Тож незрозуміло чи був автомобіль в той час технічно справним, яка саме неполадка виникла, як вона була усунута та чи не пов`язана ця зупинка саме через наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Заявник ОСОБА_3 не була допитана слідчим як свідок або як потерпіла. Разом з тим, слідчий у постанові посилається на пояснення ОСОБА_3 , які відповідно до ст.84 КПК України не є доказами у кримінальному провадженні. При цьому слідчий надає оцінку поясненням ОСОБА_3 , а не її показанням, та робить висновок, що вони суперечать іншим матеріалам справи.

Слідчий, вказуючи про відсутність події ДТП, не узяв до уваги наявні у покійного тілесні ушкодження у виді садна нижньої треті лівого передпліччя, які відповідно до висновків судмедекспертизи могли утворитись у ОСОБА_6 внаслідок ударної дії тупим предметом за механізмом удар-тертя. Слідчий не перевірив версію, що такі тілесні ушкодження могли виникну в наслідок удару причепом автомобілю, що характерно для даного ДТП, від чого ОСОБА_6 і впав. При цьому слідчий не поставив питання судово-медичному експерту про те, чи могли бути заподіяні дан тілесні ушкодження в наслідок удару причепом. Крім того, не було враховано, що брат був одягнутий в теплому одязі, що могло пом`якшити удар.

Як на доказ відсутності події ДТП, слідчий послався на протокол огляду та перевірки тех нічного стану транспортного засобу, відповідно до якого зовнішніх пошкоджень автомобіля та причепу не виявлено. Але огляд транспортного засобу був зроблений лише 18.07.2006 року, майже, через рік після ДТП, після неодноразових скарг заявника.

За таких обставин слідчий повинен був критично поставитись не до пояснень ОСОБА_3 , а до показань водія ОСОБА_7 та пасажира - власниці автомобіля ОСОБА_8 , оскільки вони є близькими родичами, та зацікавленими особами з метою приховування злочину.

Заявником при цьому зазначено, що показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожного разу відрізня ються та суперечать одне одному, на що слідчий також не звернув уваги. Так, ОСОБА_7 стверджував (відмовний матеріал від 03.08.2012 р.), що в ході усунення неполадки кріплення вантажу, виявив на узбіччі справа по ходу руху на відстані приблизно 10-15 м. від задньої частини його автомобіля пішохода ОСОБА_6 із слідами рвотної маси на обличчі та тулубу, хоча раніше ОСОБА_7 стверджував, що він не виходив з автомобіля до останнього моменту, поки не приїхала швидка допомога (відмовний матеріал від 18.01.2012 р.). З показань ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вбачається, що з автомобіля вийшла ОСОБА_8 для того, щоб поправити резинку кріплення вантажу і вона ж виявила, що на узбіччі, приблизно на відстані 5-7 м. від проїзної частини дороги лежить похилого віку чоловік - ОСОБА_6 (відмовний матеріал від 18.01.2012 р.). Разом з тим, такі показання є сумнівними, оскільки ширина узбіччя вздовж усього кварталу 2 м, а далі - уклін дорожнього насипу та кювет. Але такі особливості та відповідні заміри в протоколі огляду місця події не відображені.

З показань ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також вбачається неоднозначне місце виявлення чоловіка ОСОБА_6 , (відмовний ма теріал від 19.07.2006 р.). Так вони щоразу стверджували різні обставини: що лежав ОСОБА_6 поряд з проїжджою частиною на

відстані 1.5 м. попереду автомобіля, що він був на узбіччі проїжджої частини дороги на відстані приблизно 7 м. від автомобіля, що чоловік крехтів, хропів та був у свідо мості», а в іншому випадку - він був безпритомний (відмовні матеріали за 2005, 2006, 2011 р.) і одяг на ньому був чистий, а не у рвотній масі (відмовний матеріал від 18.01.2012 р.). Усі ці суперечності залишились поза увагою слідчого.

Показання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про те, що вони не викликали швидку допомогу, а намагалися доставити ОСОБА_6 своїм автомобілем до лікарні (відмовний матеріал від 13.01.2011 р) також суперечать поясненням випадкових перехожих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підійшли до місця пригоди і які викликали карету швидкої допомоги.

При цьому слідчий в основу оскаржуваної постанови поклав пояснення, а не показання, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , яких під час досудового розслідування в порушення названих вище вимог КПК України не допитав в якості свідків.

До того ж слідчий не взяв до уваги пояснення ОСОБА_10 , який бачив, що ОСОБА_16 був збитий причепом автомобіля ВАЗ на проїжджій частині дороги на перехресті вул. Лушкінська-Кондрашова. Даний факт підтверджується й схемою ДТП, яка міститься в матеріалах провад ження. Як стверджує ОСОБА_10 , подія мала місце 25.10.2005 року біля 18.00 год. і він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди. Слідчий з невідомих причин не дав належної правової оцінки таким свідченням та не спростував їх.

Слідчий не допитав та не надав правової оцінки поясненням свідка ОСОБА_14 який також був очевидцем ДТП і в повному обсязі підтвердив показання ОСОБА_10 . ОСОБА_14 пояснював, як ОСОБА_6 опинився між автомобілем та причепом. В той час він знаходився на незначній відстані від останнього.

Не прийняті до уваги і пояснення інших пасажирів ВАЗ-21063 ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , яки свідчили про те, що в ході руху автомобіля вони спали, за дорогою не слідкували і прокинулась лише тоді, коли автомобіль зупинився. При цьому є сумнівним висновок слідчого про те, що ці свідки не відчули контакту автомобіля з пішоходом.

Слідчим не надана належна правова оцінка поясненням водія швидкої медичної допомоги ОСОБА_18 та перехожий ОСОБА_19 , які не бачили у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. З цього слідчий також робить сумнівний висновок в обґрунтування свого процесуального рішення, оскільки видимих тілесних ушкоджень вони і не могли бачити, так як ОСОБА_6 був одягнутий у верхньому теплому одязі, та вони огляд тіла не проводили. Такий висновок слідчого також суперечить висновку судово-медичної експертизи про наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Слідчий також належним чином не вмотивував, чому він надає перевагу одним доказам, а чому інші докази, які суперечать першим, не узяв до уваги. Так, слідчий не мотивував, чому він в основу висновку про відсутність події ДТП поклав пояснення ОСОБА_15 , а саме, що ОСОБА_6 впав до проїзду поруч з ним автомобіля з причепом. Такі показання ОСОБА_15 повністю спростовуються показаннями інших двох свідків - ОСОБА_14 і ОСОБА_10 .

Отже, на підставі наданих заявником матеріалів, які не спростовані матеріалами кримінального провадження, які слідчий не надав на вимогу судді, дійшов висновку, що слідчий вибірково, штучно висмикнув із добутих доказів та пояснень громадян вигідні йому для обґрунтування процесуального рішення про відсутність події злочину, і незаконно послався на них як на докази. Відповідно до ст.95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підоз рюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінально му провадженні. При цьому свідки, потерпілі, експерт попереджаються про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, висновку тощо.

Отже, слідчим в основу оскаржуваного процесуального рішення покладені як докази, неналежним чином закріплені пояснення осіб.

Наведені заявником обставини слідчий суддя не зміг перевірити дослідженням матеріалів кримінального провадження, які не були йому надані. Разом з тим, аналізуючи зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя вважає наведені заявником обставини обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

За таких підстав постанова слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 30.08.2014р. про закриття кримінального провадження №0000632 за фактом смерті ОСОБА_6 не може вважатися законною, а тому вона підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303 - 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 30.8.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 16.6.2014р., - у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, за фактом виявлення 25.10.2005р. на узбіччі дороги тіла пішохода ОСОБА_5 , - скасувати.

Зобов`язати слідчого відновити кримінальне провадження, в рамках якого організувати проведення належного, неупередженого, об`єктивного досудового розслідування, виконавши дії, викладені в мотивувальній частині ухвали.

Направити копію ухвали прокурору Одеської області - для відома, старшому слідчому ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 - для виконання, а заявнику для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1