АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1297/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/197/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене22.12.2014р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005104, відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської
області, громадянина України, який мешкав за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2016р.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2016р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9р.
Цивільний позов не заявлявся.
Вирішено питання по речовим доказам.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисникобвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачений ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, зменшивши строк призначеного покарання.
В апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання внаслідок його м`якості, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10р.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.
22 грудня 2014р. приблизно о 03.30 год., ОСОБА_6 перебував в квартирі АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав. Спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживали спиртні напої.
Після закінчення спиртного, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з`ясував, що у ОСОБА_10 є банківська картка з грошовими коштами та став наполягати на придбанні спиртних напоїв за кошти потерпілого, на що останній відмовився.
Отримавши відмову, ОСОБА_6 розлютився, у нього виник злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, кулаком правої руки наніс близько чотирьох ударів в обличчя ОСОБА_10 , зіштовхнув його зі стільця, від чого останній впав на підлогу та вдарився потиличною частиною голови, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, наніс близько трьох ударів обутими ногами по тілу ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ножем, ОСОБА_6 , взяв зі столу ніж та тримаючи його у правій руці, присівши над потерпілим наніс один удар в ліву частину стегна потерпілому ОСОБА_10 , який лежав спиною на підлозі.
Своїми діями, ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 642 від 24 січня 2015 року спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді :
-колото-різаного порання лівого стегна з ушкодженням латеральних гілок глибокої вени лівого стегна, яке супроводжувалося рясною зовнішньою кровотечею та ускладнилося розвитком геморагічного шоку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;
-закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток черепу, крововиливів під оболонки, у речовину та шлуночки головного мозку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
-закритої травми грудей у вигляді переломів 8-11-го ребер зліва по лопатковій лінії без ушкоджень пристінкової плеври і ушкоджень внутрішніх органів, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості;
-поодиноких саден на переніссі, в області правого кута нижньої щелепи, на внутрішній поверхні лівого зап`ястного суглобу, по ліктьовій поверхні лівого зап`ястного суглобу, на передніх поверхнях обох колінних суглобів, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , деякий час знаходився в приміщенні зазначеної квартири, а потім вийшов на вулицю, помер на проїжджій частині дороги між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від колото-різаного порання лівого стегна з ушкодженням латеральних гілок глибокої вени лівого стегна, яке супроводжувалося рясною зовнішньою кровотечею та ускладнилося розвитком геморагічного шоку.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції призначив йому суворе покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину через його суворість, у зв`язку з чим просить зменшити йому строк призначеного покарання.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також не врахував підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину направленого проти життя та здоров`я людини.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, надав пояснення, визнавши себе винним в повному обсязі, щиро розкаявся у злочинні, повністю підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, зменшивши строк, призначеного покарання, категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав вимоги ОСОБА_6 , просив їх задовольнити, змінити вирок суду в частині призначеного покарання, зменшивши йому строк призначеного покарання, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, ухвалити свій вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10р., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не може бути задоволена, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи обвинуваченого, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню, доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає незаконними.
Виходячи з вимог ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звернуто увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеню тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.
Крім того, в Постанові зазначено, що судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом покарання менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, тим, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційних скарг сторін, вивчила матеріали кримінального провадження, дослідила обставини вчиненого злочину та данні відносно особистості обвинуваченого ОСОБА_6 і дійшла висновку, що розмір призначеного обвинуваченому покарання є явно несправедливим через його суворість.
Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання не обґрунтував прийнятого рішення щодо строку призначеного покарання, а лише зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому, обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обставини, які пом`якшують покарання, суд не встановив.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні обвинуваченому строку покарання у виді 9р. позбавлення волі, належним чином не дослідив обставини вчиненого злочину і дані про особу винного.
У п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», також звернуто увагу на те, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясовувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З вироку суду видно, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не додержався зазначених вимог закону, формально підійшовши до дослідження особи підсудного, а також обставин, вчиненого ОСОБА_6 злочину.
Колегія суддів, дослідивши данні про особу ОСОБА_6 встановила, що він в силу ст.89 КК України, не судимий (ар.ар.183, т.1), не перебував і не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра (ар.185, 186, т.1), офіційно не працює, однак має тимчасові заробітки. Щодо негативної характеристики з місця мешкання, яку надав робітник міліції(ар.пр.188, т.1), то слід зазначити, що характеристики з місця мешкання надають уповноваженні особи житлових об`єднань, які опитують сусідів та аналізують поведінку мешканця за весь період його проживання за конкретною адресою. Тому посилання суду на зазначену характеристику, як на характеристику з місця проживання є не в повній мірі обґрунтованим та правильним, крім того, в характеристиці зазначено, що обвинувачений зловживає спиртними напоями, тоді як на обліку у лікаря нарколога він не знаходиться і до адміністративної відповідальності не притягувався.
Колегія суддів, виходячи з вимог п.13 ч.1 ст.67 КК України, погоджується із висновком суду щодо визнання обставини, яка, обтяжує покарання, вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння (ар.пр.190, т.1).
Обставиною, яка пом`якшує покарання, колегія суддів вважає за можливе визнати щире каяття обвинуваченого і визнання ним вини у вчиненому злочині.
Крім того, колегія суддів враховує обставини скоєного злочину, і події які передували і які відбувалися після скоєння злочину, а саме те, що після спричинення навмисних дій - обвинувачений і потерпілий помирилися, що під час вчинення злочину, обвинувачений і потерпілий перебували в стані алкогольного сп`яніння, що після нанесення множинних тілесних ударів по голові і тулубу обвинуваченим та удару ножем в ліве стегно потерпілому, останній відмовився від виклику швидкої допомоги, яку намагався викликати обвинувачений і вони вдвох продовжували вживати спиртні напої, що смерть потерпілого ОСОБА_10 наступила від колото-різаного порання лівого стегна з ушкодженням латеральних гілок глибокої вени лівого стегна, які супроводжувалися рясною зовнішньою кровотечею та ускладнилося розвитком геморагічного шоку.
З урахуванням наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, тяжкість наслідків які настали, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне, зменшити обвинуваченому строк призначеного покарання.
Призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України може мати місце лише за наявності декількох, не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочинів середньої тяжкості, з урахуванням особи винного, таких обставин колегією суддів встановлено не було, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування ст.69 КК України не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів виходячи з п.1 ч.1 ст.408 КПК України, вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, зменшивши на 1р. строк призначеного покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2016р., в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8р.
В решті вирок суду залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копію судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4