АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1126/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарівка Сквирського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого поваром, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
законного ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_13 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України і виправдано у зв`язку з не доведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і виправдано у зв`язку з не доведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Не погоджуючись з вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що статтею 284 КПК України не передбачена така підстава, для ухвалення виправдувального вироку, як «у зв`язку з недоведеністю кримінального правопорушення».
Також, апелянт зазначає, що у разі визнання доказів недопустимими, суд, виходячи з положень ст.374 КПК України у вироку повинен навести мотиви ухвалення такого рішення та положення закону, якими він керувався. Однак, суд вказаних вимог не дотримався, зокрема, судом були відкинуті показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та не надано оцінки показанням вказаних свідків. Крім того, показання свідка, який був допитаний в судовому засіданні, а саме допит свідка ОСОБА_21 02.08.2016 взагалі не було відображено у вироку та не надано судом належної оцінки, чим було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, апелянт вказує на те, що суперечливі висновки, на підставі яких суд прийшов до переконання про невинуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у тому числі порушення загальних засад кримінального провадження, ставлять під сумнів законність прийнятого рішення, оскільки призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були допитані в судових засіданнях .
Також судом взагалі не надана оцінка роздруківки телефону ОСОБА_8 , та фото таблицям з місця вчинення кримінального правопорушення, які були долучені захисником.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачених та їх захисників, законного представника, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК Українивиправдувальний вирок у висунутому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинуваченню за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб,суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що ними вчинено вказане кримінальне правопорушення та не підтверджено наданими доказами.

Відповідно до висунутого обвинувачення, 02 жовтня 2015 року, близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 побачили припаркований у подвір`ї вказаного будинку мотоцикл марки «QED», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, що належить ОСОБА_22 . В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , попередньо домовившись про спільне вчинення кримінального правопорушення, шляхом вільного доступу, проникли у подвір`я приватного будинку через відчинені ворота, за адресою: АДРЕСА_3 . Усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, переконались, що за ними ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, разом перекотили з подвір`я мотоцикл марки «QED», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, вчинені за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перекотили з вищевказаного місця мотоцикл марки «QED», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тим самим реалізувавши свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння належним ОСОБА_22 транспортним засобом.
Однак, 06 жовтня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Макіївська, 7, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які котили мотоцикл марки «QED», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, були затримані співробітниками міліції.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України, є передчасним.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 цього кодексу, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, та містить вичерпний перелік таких підстав.
За нормою ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частина 2 ст. 93 цього кодексу передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оцінку доказів, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дає слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
До джерел доказів відносяться і показання у розумінні ст. 95 КПК України, серед яких і показання свідка.
Для з`ясування достовірності показань свідка (ст. 96 КПК України), сторони мають право ставити свідку запитання щодо можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.
Речові докази, документи, висновок експерта у значенні ст. ст. 98, 99, 101 КПК України є також джерелом доказів, які підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.
Усіх цих вимог Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції повною мірою не дотримався.
Так, в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 покладені фактично їх показання надані суду першої інстанції під час їх допиту в судовому засіданні.
При цьому, суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 з тих підстав, що вони не були безпосередніми очевидцями інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, а показанням свідка ОСОБА_23 , в яких останній зазначив, що йому не відомо про купівлю його сином мотоциклу, а син сказав, що катався з друзями на мотоциклі, суд не надав оцінку, а лише вказав, що свідок ОСОБА_23 надав лише характеристику своєму сину.
Крім цього, суд першої інстанції, дослідивши докази та надаючи кожному з них власну оцінку, припустився суперечностей щодо підстав визнання їх недопустимими. Так, суд визнав окремі показання свідків недопустимими внаслідок отримання їх з порушенням вимог КПК України та одночасно, внаслідок того, що свідки не були очевидцями вчиненого кримінального правопорушення.
Також є слушними доводи апеляційної скарги про те, що судом 02.08.2016 року допитувався свідок ОСОБА_24 , однак судом взагалі у вироку не відображені показання, які були надані ним та не надано оцінки вказаного доказу, у розумінні ст. 94 КПК України.
Крім того, суд першої інстанції визнаючи недопустимими письмові докази через відсутність в них окремих даних, як того вимагає КПК України, не зазначив через порушення якого пункту і частини ст. 87 КПК України ці докази є недопустимими і яким чином відсутність окремих даних в цих доказах впливає на встановлення фактичних обставин, які спростовуються іншими доказами.
Більш того, судом першої інстанції не в повному обсязі були досліджені та проаналізовані з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, письмові докази надані стороною обвинувачення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до того, що судом під час постановлення вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не було належним чином дотримано вимог щодо законності судового рішення, а зазначені вище порушення вимог закону, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі рішення про скасування оскаржуваного вироку, як такого, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Крім того, під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора і дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і виправдано у зв`язку не доведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, - скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4