УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.309 КПК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар с/з ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05 січня 2017 року,
Продовжено строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 до 07 березня 2017 року.
Задовольняючи клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох злочинів, один з яких є тяжким та насильницького характеру, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років, при цьому після первісного обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені в ухвалі Олевського районного суду Житомирської області від 09.11.2016 ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та до теперішнього часу існує загроза переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, або перешкоджати йому іншим чином, тому дійшов висновку, про неможливість запобігання вказаним ризикам при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того судом враховано об`єктивну неможливість завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою (до 06.01.2016) з огляду на необхідність витребування висновків до раніше призначених 18-ти експертиз; проведення примусового відібрання біологічних зразків у підозрюваних, за результатами яких призначити молекулярно-генетичні експертизи; виконання вимоги ст.290 КПК України; складання обвинувальних актів та реєстрів матеріалів досудового розслідування, а також виконання інших слідчих та процесуальних дій, необхідність в яких може виникнути в холі досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною і такою, що підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, з підстав неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, зокрема стороною обвинувачення не доведено наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України.
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не містило відомостей, що визначені кримінально-процесуальним законом як обов`язкові реквізити, відсутність яких тягне автоматичну відмову в задоволенні такого клопотання слідчим суддею.
А саме, відповідно до пунктів 5 і 6 частини 1 статті 184 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити:
- виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
- обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Натомість, сторона обвинувачення, без викладення обставин і обґрунтувань, в тексті клопотання про продовження строку тримання під вартою задекларувала, що мають місце ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.177 КПК України первинною підставою застосування запобіжного заходу має бути наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. А згідно п.1 ч.1 ст.194 КПК України слідчий суддя під час розгляду клопотання повинен встановити, чи свідчать надані сторонами докази про обґрунтованість підозри у вчиненні особою правопорушення.
Натомість вважає, що інкримінована ОСОБА_9 фабула кримінального правопорушення є неконкретною, суперечить сама собі, не відповідає диспозиції норми кримінального закону, оскільки не описує ознак інкримінованих злочинів.
Зазначає, що в обґрунтування кваліфікації викрадення людини за ч.3 ст.146 КК України, в повідомленні про підозру вказано, що потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно тяжкі наслідки, адже саме ця ознака об`єктивної сторони складу злочину, зокрема, є необхідною для його кваліфікації за частиною 3 вказаної статті КК України. Однак, з повідомлення про підозру, клопотання про продовження строку тримання під вартою та матеріалів кримінального провадження не вбачається, в чому полягають такі тяжкі наслідки. Слідчі органи в повідомленні про підозру під тяжкими наслідками розуміють тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення в ділянці тазу, які потягли за собою значну втрату крові, необхідність в госпіталізації та оперативному хірургічному втручанні, що призвело до стабільного тяжкого фізичного стану потерпілого.
Однак, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, який міститься в матеріалах кримінального провадження, зазначає, що тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_11 відносяться до категорії легких.
На його думку, в матеріалах кримінального провадження не існує жодного доказу, який підтвердив би настання тяжких наслідків.
А тому, зазначає, що підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.3 ст.146 КК України, неможливо вважати обґрунтованою.
Також вказує, що з повідомленої ОСОБА_9 підозри та клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, зокрема, що останній та інші підозрювані, діючи умисно, за попереднім злочинним умислом, з метою викрадення особи прибули до невстановленого місця, де, застосовуючи насильство, долаючи таким чином волю потерпілого до опору, заштовхали ОСОБА_12 до вантажного відділення автомобіля марки Ford Transit Connect, та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, вчинивши викрадення ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до протоколу допиту потерпілого подія, яка стороною обвинувачення була кваліфікована як викрадення, відбулася в м. Хмельницький в нічний час доби 07.11.2016 р.
Однак зазначає, що факт перебування ОСОБА_9 в м. Хмельницький в нічний час доби 07.11.2016 р. може бути спростований показаннями свідків, які можуть підтвердити факт його перебування на території інших населених пунктів. Ним було надано копії заяв свідків, відповідно до яких вони підтверджують факт перебування підозрюваного ОСОБА_9 на території інших населених пунктів під час викрадення потерпілого ОСОБА_13 .
Крім того, зазначає, що в обґрунтування підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто в незаконному зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в повідомленні про підозру вказано, що «реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне поводження з вогнепальною зброєю та бойовими припасами, у невстановлений слідством день, час та місце, у невстановлений спосіб ОСОБА_9 та ОСОБА_14 придбали напівавтоматичну нарізну вогнепальну зброю - мисливський нарізний самозарядний карабін..., який згідно висновку експерта №1/3680 від 08.11.2016р. є вогнепальною зброєю.»
Вважає, що ця частина підозри ОСОБА_9 є необґрунтованою.
З матеріалів кримінального провадження, з клопотання слідчого продовження строку тримання під вартою, а також з оскаржуваної ухвали невідомо, кому саме належить дана зброя.
Під час допиту слідчим та надання пояснень слідчому судді ОСОБА_9 підтвердив, що дійсно декілька разів заходив до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку орендували знайомі його знайомих з метою зберігання особистих речей. Однак йому було невідомо про перебування в цій квартирі зброї, в зберіганні якої він підозрюється. Побачив він її вперше безпосередньо перед затриманням.
Також зазначає, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , сторона обвинувачення посилається на необхідність перевірити підозрюваного на причетність до вчинення вимагання грошових коштів у ОСОБА_15 та розбійного нападу на інтернет-клуб «Молоток» у м. Олевськ.
Дана теза також грубо порушує ч.2 ст.177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.
Вказує, що ОСОБА_9 не підозрюється у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які могли б свідчити про причетність ОСОБА_9 до вимагання та розбійного нападу.
Зазначає, що слідчий суддя в обґрунтування необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначив, що існує можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування.
Але на його думку, в матеріалах, що були додані до клопотання про продовження запобіжного заходу, відсутні жодні докази існування такої можливості. Так, жодний наявний доказ не підтверджує намір ОСОБА_9 переховуватись, змінювати місце проживання. Натомість, слідчому судді надано докази постійного місця проживання ОСОБА_9 в м. Біла Церква Київської області разом з дружиною та малолітньою дитиною.
Серед інших обставин, що свідчать про неповноту судового розгляду, зазначає, що слідчий суддя, продовжуючи ОСОБА_9 строк тримання під вартою, не надав належної оцінки доказам, що характеризують особу підозрюваного.
Так, ОСОБА_9 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Він проживає спільно з дружиною, утримує їх спільну малолітню дочку, ОСОБА_16 2013 р.н., яка потребує його постійної фінансової підтримки, догляду та виховання. ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується позитивно, судимостей не має. ОСОБА_9 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2012 року, що надає йому можливість бути основним джерелом доходу сім`ї. Наразі, дружина підозрюваного ОСОБА_17 страждає на хворобу - ендометріоїдну кісту лівих додатків, що потребує хірургічного втручання. Вона не здатна самостійно забезпечити своє лікування та потребує допомоги чоловіка.
Вважає, що вказані ним порушення норм кримінального процесуального закону та хибні висновки, зроблені слідчим суддею, призвели до неправосудного судового рішення про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою, найбільш суворого запобіжного заходу з усіх, що передбачені КПК України. Цей запобіжний захід, обраний, та продовжений за відсутності необхідності і підстав. Він виконує лише одну роль, яку не можна назвати законною: принижує гідність ОСОБА_9 і ганьбить його ділову репутацію підприємця серед знайомих та контрагентів.
Заслухавши доповідача, захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
При апеляційному розгляді даної апеляційної скарги встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням норм національного та міжнародного законодавства.
Предметом дослідження суду першої інстанції при розгляді вказаного клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження запобіжного заходу (ст.177, 178, 183, 194, 199 КПК України).
Згідно ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ст.199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох злочинів, один з яких є тяжким та насильницького характеру, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років, при цьому після первісного обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановлені в ухвалі Олевського районного суду Житомирської області від 09.11.2016 ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та існує загроза переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, або перешкоджати йому іншим чином, а тому слідчий суддя вважає неможливим запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжних заходів.
Слідчим суддею також враховано дані про особу ОСОБА_9 , який має сім`ю та неповнолітню дитину, орендує житло, інше нерухоме майно та займається підприємницькою діяльністю, пов`язаною з торгівлею напоями та послугами харчування.
Під час апеляційного розгляду скарги захисника, судом встановлено, що дії ОСОБА_9 перекваліфіковані з ч.3 на ч.2 ст.146 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Враховуючи зазначені обставини, відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, ця підстава обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не може бути застосована відносно ОСОБА_9 .
Разом з тим Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у незаконному зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що відповідно до положень ст.12 КК є тяжким злочином.
Враховуючи положення п.4 ч.2 ст.183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, Апеляційний суд вважає обґрунтованим продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Незважаючи на перекваліфікацію дій ОСОБА_9 на ч.2 ст.146 КК України, Апеляційний суд вважає, що слідчим доведено існування ризиків, які є підставою для продовження запобіжного заходу відносно останнього у виді тримання під вартою. Слідчий суддя в достатній мірі проаналізував всі обставини та досить чітко обґрунтував у своїй ухвалі підстави для продовження запобіжного заходу, передбачені ч.2 ст.177 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що підтверджується: протоколом огляду місця події від 07.11.2016; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 08.11.2016; висновком експерта №2819 від 25.11.2016 про завдання потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2016; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 11.11.2016; протоколом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 07.11.2016; висновком експерта №1/3680 від 08.11.2016 за яким виявлена зброя у кв. АДРЕСА_3 є вогнепальною зброєю.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 на даний час не зменшились та у разі зміни запобіжного заходу існує реальна загроза переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, або перешкоджати йому іншим чином, а тому Апеляційний суд вважає неможливим застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проживає спільно з дружиною, утримує їх спільну малолітню дочку, ОСОБА_16 2013 р.н., яка потребує його постійної фінансової підтримки, догляду та виховання, останній за місцем проживання характеризується позитивно, судимостей не має, зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2012 року, що надає йому можливість бути основним джерелом доходу сім`ї, а також те, що його дружина ОСОБА_17 страждає на хворобу - ендометріоїдну кісту лівих додатків, що потребує хірургічного втручання та вона не здатна самостійно забезпечити своє лікування та потребує допомоги чоловіка не зменшують суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_9 кримінальних діянь та не можуть слугувати безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.
Крім того Апеляційний суд враховує об`єктивну неможливість завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою (до 06.01.2016) з огляду на необхідність витребування висновків до раніше призначених 18-ти експертиз; проведення примусового відібрання біологічних зразків у підозрюваних, за результатами яких призначити молекулярно-генетичні експертизи; виконання вимоги ст.290 КПК України; складання обвинувальних актів та реєстрів матеріалів досудового розслідування, а також виконання інших слідчих та процесуальних дії, необхідність в яких може виникнути в холі досудового розслідування у кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості та незаконності ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи, у виді домашнього арешту не забезпечать на даному етапі досудового розслідування належного виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків.
З урахуванням вищевикладеного Апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 05 січня 2017 року законна та обґрунтована і підстав для її скасування не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 422 КПК України, Апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05 січня 2017 року відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: