Ухвала
іменем україни
20 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2013 року за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; звільненого 16 червня 2015 року по відбуттю строку покарання,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК на строк два роки, за ч. 2 ст. 186 КК на строк чотири роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_4 визначено у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки шість місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

20 січня 2016 року близько 20.40 год. він, перебуваючи в магазині ТОВ «АТБ-маркет» по проспекту Перемоги, 11 в м. Кривому Розі побачив ОСОБА_5 , який розраховувався банківською карткою, поклав її до кишені та вийшов з магазину. Після цього, у підїзді № 2 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , повторно вчинив грабіж щодо ОСОБА_5 , поєднаний з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, заволодівши банківською картою ПАТ «Укрсиббанк» останнього вартістю 15,40 грн.

Цього ж дня, близько 21.00 год він же, перебуваючи в магазині «Дарна» по вул. Гірників, 1/2 в м. Кривому Розі, повторно вчинив замах на викрадення грошових коштів належних ОСОБА_5 на суму 674,25 грн шляхом неодноразового пред`явлення банківської карти «Укрсиббанк».

У касаційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Своє прохання мотивує тим, що кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК є зайвою, оскільки вважає, що його дії за цим епізодом повністю охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 186 КК, про що наводить відповідні доводи. Також, стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до положень ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Також з метою ухвалення справедливого судового рішення й для захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Крім того, ст. 338 КПК передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду було встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Проте, як убачається з наданих копій судових рішень, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень у виді злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 186 КК, якого прокурор під час судового розгляду не змінював (не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК), а тому суд не мав процесуальної можливості розглядати обвинувачення, яке було кваліфіковано, як замах на крадіжку, за ч. 2 ст. 186 КК, як грабіж, тобто обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 у цій частині більш тяжкого злочину, яке йому не висувалось.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, за апеляційною скаргою прокурора за доводам, аналогічними за своїм змістом доводам касаційної скарги, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ч. 1 ст. 408, ст. 419 КПК.
Апеляційний суд також не міг вийти за межі пред`явленого засудженому обвинувачення таким шляхом, як просив про це прокурор в апеляційній скарзі, а саме додати у кваліфікацію за ч. 2 ст. 186 КК (закінчений злочин) обставини, які органами досудового розслідування були кваліфіковані як замах на крадіжку (незакінчений (більш м`який) злочин).
У зв`язку з цим і суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості переглянути судове рішення за доводами касаційної скарги прокурора.
Отже, доводів для зміни ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 з дотриманням вищевказаних норм кримінального процесуального закону, з касаційної скарги не убачається.

Оскільки з касаційної скарги й судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3