Ширяївський районний суд Одеської області
12.07.2017 Справа №: 518/561/17 Провадження № 1-кп/518/45/2017
ВИРОК
12.07.2017 року смт. Ширяєве
Ширяївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
15.03.2010 року Ренійським районним судом Одеської області, за ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
14.02.2011 року Ренійським районним судом Одеської області за ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4, 72 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років;
04.07.2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, за 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, який відбуває покарання за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в Державній установі «Ширяївського виправного центру (№111)» з 03.10.2016 року,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий за вчинення ряду кримінальних правопорушень, останній раз 04.07.2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70 КК України, за яке отримав покарання у вигляді 2-х років обмеження волі. До Ширяївського виправного центру УДПтС України в Одеській області (№111) ОСОБА_4 прибув 03.10.2016 року, де того ж дня був ознайомлений з правилами відбування покарання. В подальшому ОСОБА_4 , відбуваючи покарання, на шлях виправлення не став, необхідних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.
31.03.2017 року близько 20:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи на території Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)», де працював охоронцем тракторної бригади № 1, самовільно, без оформленого у встановленому законом порядку дозволу, залишив територію виправного центру, після чого сів до автомобіля марки Москвич-412, д/з НОМЕР_1 , бежевого кольору, за кермом якого перебував мешканець АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поїхав в напрямку автодороги «Київ-Одеса», якого того ж дня працівниками Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» було затримано та доставлено до виправного центру.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, тобто в самовільному залишенні місця обмеження волі, вчиненому особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини справи, як вони викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що він самовільно залишив місця обмеження волі, з корисливими мотивами.
Таким чином, суд вважає, доведеним той факт, що ОСОБА_4 перебуваючи на території Державної установи "Ширяївський виправний центр (№111)", де працював охоронцем тракторної бригади № 1, на шлях виправлення не став, потрібних висновків для себе не зробив та 31.03.2017 року самовільно, без оформленого у встановленому законом порядку дозволу, залишив територію виправного центру чим вчинив новий злочин.
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 390 КК України та призначення покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.2016 року та призначити остаточне покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
При узгодженні покарання сторонами враховувалися: особа обвинуваченого (майновий стан, поведінка після вчинення кримінального правопорушення), визнання вини у повному обсязі, щире каяття.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив суд угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив суд угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили останнього погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити дану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 , пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, яке враховуючи положення ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Цивільний позов на стадії досудового розслідування не заявлявся.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, пояснення обвинуваченого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 390 КК України, тобто самовільне залишення місця обмеження волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає повне визнання вини, щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового провадження не встановлено.
Суд в порядку ст. 474 КПК України шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Цілком правомірним, на думку суду, узгоджене покарання за вчинений злочин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 474, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, не одруженого, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити узгоджене покарання у вигляді 1 (один) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.2016 року у вигляді обмеження волі та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1 рік 3 місяці позбавлення волі.
Обвинуваченого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під варту з залу суду.
Строк відбування покарання засудженому, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 12.07.2017 року з моменту взяття під варту з залу суду.
Речові докази: у відповідності до ст. 100 КК України залишати за належністю.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст. 473 КПК України, до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Ширяївського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: