Справа № 362/4312/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/114/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 18.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
18 січня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, якою обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000797 та №0001715, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.313, ч.2 ст.309 КК України, повернуто Васильківському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог КПК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, повернуто Васильківському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог КПК України.

Своє рішення про повернення обвинувальних актів прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.313 КК України містяться суперечності між висунутим обвинуваченням у незаконному виготовленні та зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення (синтезу) психотропної речовини та законом про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.313 КК України, яка передбачає відповідальність за незаконне виготовлення та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у виготовленні психотропної речовини за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, без зазначення цієї особи. ОСОБА_9 також обвинувачується у незаконному виготовленні психотропної речовини за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, без зазначення цієї особи.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Повернути обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.313, ч.2 ст.309 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч доводам суду першої інстанції зазначені обвинувальні акти відповідають вимогам ст.291 КПК України. Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються за ч.2 ст.309 КК України, тобто в незаконному виготовленні психотропної речовини, за попередньою змовою групою осіб, без мети збуту. В ході досудового розслідування матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.309 КК України було виділено в окреме провадження за № 0001715. Із огляду на те, що на момент направлення обвинувальних актів до суду винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доведена не була, прокурором, виходячи із презумпції невинуватості, у обвинувальних актах не вказувались конкретні прізвища осіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження. Крім того, ОСОБА_9 та його захисник не наполягали на повернені обвинувального акту прокурору.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурорів, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, повернення прокурору обвинувального акту у випадку невідповідності його вимогам КПК України - є одним із рішень, які приймаються судом за результатами підготовчого засідання.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшли кримінальні провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Оскільки останні обвинувачуються у вчиненні одного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2016 року за клопотанням учасників зазначені кримінальні провадження були об`єднані в одне за №362/4312/16-к.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується: за ч.1 ст.263 КК України, тобто в незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу; у незаконному виготовленні та зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення (синтезу) психотропної речовини, за ч.1 ст.313 КК України.

Положеннями ч.1 ст.313 КК України передбачено кримінальну відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання обладнання, призначеного для виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, чи заволодіння ним шляхом шахрайства, а також незаконне виготовлення, придбання, зберігання, передача чи продаж іншим особам такого обладнання. Проте, у обвинувальному акті об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.313 КК України, вчиненого ОСОБА_8 , зазначена як незаконне виготовлення та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення (синтезу) психотропної речовини.

Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про суперечність між висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 та диспозицією ч.1 ст.313 КК України, якою не передбачено синтезу психотропної речовини.

В частині формулювання обвинувачення в зазначених обвинувальних актах не вбачається конкретного та однозначного розуміння обвинувачення, яке пред`являється ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки, відповідно до обвинувальних актів на представлених на експертизу предметах виявлено слідові кількості психотропної речовини амфетаміну, тому можна припустити, що вказані предмети могли бути використані під час синтезу психотропної речовини. Інформація, викладена таким чином, подібна припущенням, які не можуть мати місце при формулюванні обвинувачення.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у виготовленні психотропної речовини за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, без зазначення цієї особи. ОСОБА_9 також обвинувачується у незаконному виготовленні психотропної речовини за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, без зазначення цієї особи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувальних актів в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.313, ч.2 ст.309 КК України та ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими та звертає увагу на ту обставину, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, якою обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000797 відносно ОСОБА_8 та №0001715 відносно ОСОБА_9 повернуто Васильківському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог КПК України - без змін.

Головуючий:

Судді: