П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_16,
cуддів: при секретарях:ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
за участю: начальника управління підтримання державного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_24,
засудженої ОСОБА_10, захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою захисника ОСОБА_11 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 вересня 2016 року щодо ОСОБА_10,

у с т а н о в и л а:

Обухівський районний суд Київської області вироком від 15 червня 2015 року засудив ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, пенсіонерку, несудиму, за частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК) до обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 2 роки; частиною 1 статті 366 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 2 роки; частиною 2 статті 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки, без конфіскації майна. Остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено на підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК суд звільнив ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та поклав на неї обов'язки, передбачені статтею 76 КК.

Згідно з вироком ОСОБА_10 визнано винуватою у тому, що вона, будучи службовою особою, обіймаючи посаду голови Витачівської сільської ради, 14 серпня 2009 року у приміщенні сільської ради за адресою: вул. Воздвиженська, 53 у с. Витачів Обухівського району Київської області повідомила ОСОБА_13, який на підставі доручення від ОСОБА_14 представляв інтереси останнього у справах земельних відносин і неодноразово звертався до ОСОБА_10 щодо отримання ОСОБА_14 земельної ділянки, що в межах АДРЕСА_1 є земельна ділянка площею 0,43 га, яка б задовольнила його потреби, однак при цьому умисно, зловживаючи владою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, висунула вимогу про необхідність передачі ОСОБА_13 грошей на потреби територіальної громади з розрахунку 3500 доларів США за 0,01 га запропонованої земельної ділянки, зазначивши, що готівкою необхідно передати 25 000 грн.

У подальшому ОСОБА_10 під час телефонних розмов з ОСОБА_13, під надуманим приводом, начебто за виконані роботи на користь місцевої територіальної громади, поставила останньому вимогу про передачу коштів у сумі 35 000 грн за сприяння у вирішенні на його користь питання про виділення ОСОБА_14 земельної ділянки.

21 серпня 2009 року в приміщенні сільської ради ОСОБА_10, зловживаючи владою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи з кар'єрних спонукань, надала ОСОБА_13 квитанцію про благодійний внесок на розвиток фельдшерсько-акушерського пункту на суму 50 000 грн, квитанцію про благодійний внесок на розвиток дошкільного навчального закладу «Колосок» на суму 100 000 грн, квитанцію про благодійний внесок на енергоносії на таку саму суму, квитанцію про благодійний внесок на рахунок благодійного фонду «Доброчинність» на суму 2500 грн, квитанцію про благодійний внесок на благоустрій села без суми, а всього квитанцій на загальну суму 252 500 грн, чим завдала істотної шкоди державним інтересам у вигляді підриву престижу та авторитету органів місцевого самоврядування.

Крім того, цього ж дня ОСОБА_10, діючи з корисливих мотивів та маючи бажання отримати від ОСОБА_13 незаконну матеріальну винагороду за вирішення питання щодо передачі у приватну власність ОСОБА_14 земельної ділянки, висунула вимогу про передачу їй готівкою 45 000 грн, зазначивши, що вказані кошти вона передасть для потреб місцевої громади. 25 серпня 2009 року о 17 год. ОСОБА_10 у своєму службовому кабінеті у приміщенні сільської ради одержала від ОСОБА_13 частину обумовленої суми хабара в розмірі 40 000 грн.

В обмін на отримані гроші ОСОБА_10, достовірно знаючи, що питання про надання дозволу ОСОБА_14 на розробку технічної документації із землеустрою для складання документів, які посвідчують право власності на землю, не розглядалось на засіданні 27-ї сесії п'ятого скликання сільської ради 25 серпня 2009 року, діючи умисно, склала, власноручно підписала, скріпила печаткою сільської ради й видала ОСОБА_13 завідомо неправдиві документи, а саме: довідку виконавчого комітету Витачівської сільської ради про те, що згідно з даними земельно-кадастрової книги за громадянином ОСОБА_14 числиться земельна ділянка площею 0,42 га з 2000 року, а також рішення Витачівської сільської ради від 25 серпня 2009 року № 3 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для складання документів, що посвідчують право власності на землю громадянину ОСОБА_14, яке радою 25 серпня 2009 року не приймалося.

Цього ж дня ОСОБА_10 умисно, зловживаючи владою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, без відповідного рішення сесії сільської ради, як умову надання у власність земельної ділянки площею 0,43 га висунула вимогу про необхідність передачі грошових коштів на потреби місцевої територіальної громади з розрахунку 3500 доларів США за 0,01 га земельної ділянки та надала ОСОБА_13 для сплати благодійних внесків на користь сільської громади останній аркуш договору між підрядником - ПП «ОСОБА_15» та замовником - сільською радою в особі ОСОБА_10 із зазначенням суми в розмірі 58 000 грн, а також останній аркуш договору між виконавцем - Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та замовником - сільською радою в особі ОСОБА_10 із зазначенням суми в розмірі 17 249 грн, а всього на загальну суму 75 249 грн, чим завдала істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам у вигляді підриву престижу й авторитету органів місцевого самоврядування у вигляді порушення передбаченого чинним законодавством права ОСОБА_14 як громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки.

Дії ОСОБА_10 суд кваліфікував за:

- частиною 1 статті 364 КК - як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян і державним інтересам;

- частиною 1 статті 366 КК - як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складання і видача завідомо неправдивих документів;

- частиною 2 статті 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року) - одержання службовою особою - представником влади, яка займає відповідальне становище, хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням службового становища та владних повноважень, поєднане з вимаганням хабара.

Апеляційний суд Київської області вироком від 10 червня 2016 року скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання за частиною 2 статті 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року) та призначив ОСОБА_10 за вказаною статтею покарання із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки, без конфіскації майна.

Ухвалою від 10 червня 2016 року Апеляційний суд Київської області вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_10 за частиною 1 статті 366 КК скасував та на підставі статті 49 КК звільнив її від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 366 КК, а провадження у справі закрив; вирок у частині засудження ОСОБА_10 за частиною 1 статті 364 КК змінив та на підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК звільнив її від призначеного покарання за частиною 1 статті 364 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

Касаційний суд - колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 вересня 2016 року залишив вирок Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

У заяві захисник ОСОБА_11 просить скасувати зазначене рішення касаційного суду на підставі неоднакового застосування норми кримінального закону, а саме частини 2 статті 368 КК, і направити справу на новий касаційний розгляд. Захисник стверджує, що ОСОБА_10 як сільський голова не мала реальної можливості вирішувати питання про виділення громадянам земельних ділянок, оскільки цими повноваженнями наділені виключно депутати на пленарному засіданні сесії сільської ради і саме депутатами ради приймалось рішення про обов'язкове внесення ОСОБА_14 благодійного внеску як умови наділу земельної ділянки.

Як приклад правильного застосування норми права заявник наводить висновки суду касаційної інстанції в таких рішеннях. В ухвалі від 8 травня 2012 року касаційний суд погодився з висновком про відсутність у діях посадової особи, яка займала відповідальне становище в органі місцевого самоврядування, складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 368 КК, з огляду на те, що рішення про затвердження розробленого проекту відведення і матеріалів щодо вибору земельної ділянки були прийняті на сесії міської ради колегіально і службова особа не впливала на членів комісії.

В ухвалі від 21 квітня 2011 року касаційний суд підтримав висновки судів нижчої ланки про відсутність у діях голови сільської ради складу злочину, передбаченого статтею 368 КК, оскільки депутати заперечили вплив на них під час ухвалення відповідного рішення ради, а кошти, які обвинувачення кваліфікувало як хабар, насправді становили компенсацію третій особі за користування її земельною ділянкою на підставі даного рішення сільської ради.

В ухвалі від 22 листопада 2011 року касаційний суд погодився з виправданням особи за відсутністю в діях складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК, зазначивши, що службова особа, яка обвинувачувалась у змові з посередником про отримання хабара за рішення профільної комісії, не могла впливати на членів комісії, які колегіально вирішували питання про виділення громадянам земельних ділянок у власність, причому обвинувачення цієї особи ґрунтується на діях посередника і зводиться до припущень.

Також захисник ОСОБА_11 твердить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 5 КК, яке полягає в тому, що санкція частини 2 статті 368 КК, за якою засуджено ОСОБА_10, зазнала низки змін, які підпадають під правило про зворотну дію в часі, однак касаційний суд не застосував положення статті 5 КК. Як приклад правильного застосування норми права наводить рішення суду касаційної інстанції від 31 березня 2015 року та 9 жовтня 2014 року, в яких суд уточнив редакцію закону, за якою засуджено винних - статті 3684 і статті 3641 КК відповідно, - та пом'якшив їм покарання.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України (далі - Суд) заслухала суддю-доповідача, доводи засудженої і захисників на підтримання заяви, міркування прокурора, який вважав, що в задоволенні заяви слід відмовити, перевірила матеріали справи і викладені в заяві доводи та дійшла висновку про таке.

Справа ОСОБА_10 допущена до провадження Суду за заявою захисника ОСОБА_11, поданою на підставі пункту 1 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), яким передбачено, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Згідно з частиною 5 статті 453 КПК, Суд переглядає судові рішення у межах поданої заяви. Положення глави 33 КПК обмежують Суд також установленими у справі фактичними обставинами, які викладено в судових рішеннях, що набрали законної сили.

Фактичні обставини справи, відображені в порівнюваному рішенні від 22 листопада 2011 року, істотно відрізняються від фактичних обставин у даній справі, адже суд установив, що виправдана службова особа, на відміну від засудженої ОСОБА_10, будь-яких діянь не вчиняла, а обвинувачення було побудоване на діяннях співучасника і не знайшло підтвердження. Тому ухвала касаційного суду від 22 листопада 2011 року не може бути належним прикладом для порівняння висновків касаційного суду щодо застосування норми права, передбаченої статтею 368 КК.

Щодо ухвал касаційних судів від 21 квітня 2011 року та 8 травня 2012 року, то відображені в них суспільно небезпечні діяння, інкриміновані виправданим особам, є дещо подібними до діянь ОСОБА_10: службові особи обвинувачувались в отриманні грошей за вирішення питань, які належали до компетенції колегіальних органів. Однак в обох цих справах установлено, що голова сільської ради та заступник голови профільної комісії (відповідно) не використовували свого службового становища для впливу на членів колегіального органу, які ухвалювали рішення щодо певних земельних ділянок.

Натомість у справі ОСОБА_10 суд установив, що засуджена як голова сільської ради, використовуючи надану їй владу, поставила свій підпис на підроблених нею документах - довідці сільської ради про те, що за свідком ОСОБА_14 числиться земельна ділянка, та рішенні сільської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_14 на землю, а також скріпила їх печаткою сільської ради та видала ОСОБА_13, за що одержала від нього хабара. При цьому відповідного рішення депутатами сільської ради не ухвалювалось. За таких обставин неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої статтею 368 КК, немає. Дана норма у справі ОСОБА_10 застосована правильно.

Стосовно посилань заявника на неоднакове застосування касаційним судом статті 5 КК слід зазначити таке.

Ключовою умовою для перегляду Верховним Судом України рішення касаційного суду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції щодо застосування однієї і тієї самої норми права за обставин, коли правильність застосування такої норми у будь-який спосіб ставилась під сумнів (була оспорена), адже правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні життєві обставини оцінені судом з огляду саме на цю норму.

Проте під час касаційного перегляду справи щодо ОСОБА_10 ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення не вказували на неправильне застосування статті 5 КК, тому в ухвалі касаційного суду відсутні будь-які висновки щодо застосування цієї норми. За таких обставин Верховний Суд України позбавлений можливості переглянути оскаржене судове рішення в цій частині.

Отже, підстав для задоволення заяви захисника ОСОБА_11 немає.

Керуючись статтями 453, 454, 456 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_11

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_15

Судді:
ОСОБА_17 ОСОБА_20

ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27