ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку м. Маріуполя, громадянку України, із середньою освітою, пенсіонерку, таку, що не має судимості,

- визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що вона 08 вересня 2013 року приблизно о 22.15, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи навмисно під час сварки завдала один удар ножем у груди своєму колишньому чоловіку ОСОБА_8 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини. Від отриманого поранення останній помер на місці події.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про недоведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, оскільки стороною обвинувачення не було надано необхідних доказів, що саме вона вбила свого чоловіка.
Так, в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення заперечувала, зазначивши, що вона не вчиняла вбивства ОСОБА_8 , а визнавальні показання під час досудового слідства дала, намагаючись врятувати свого сина - ОСОБА_9 від притягнення до кримінальної відповідальності. ОСОБА_7 висунула версію скоєння кримінального правопорушення, що її син скоїв кримінальне правопорушення, вона ж, завчасно домовившись із ним, намагаючись допомогти йому, обмовила себе.
В суді першої інстанції ці версії не були ні спростовані, ні підтверджені, оскільки свідок ОСОБА_10 не бачив хто і як завдав удар ножем ОСОБА_8 , та за його показаннями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після вживання спиртних напоїв розмовляли в іншій кімнаті, між ними була сварка, очевидцем нанесення удару він не був, що, у свою чергу, підтверджує показання ОСОБА_7 у тій частині, що вона деякий час знаходилась наодинці з ОСОБА_9 , та могла домовитися з останнім про обставини скоєння злочину.
Коллегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у тій частині, що такі докази, як: протокол огляду місця події від 08 вересня 2013 року, протокол додаткового огляду місця події від 09 вересня 2013 року, показання свідка ОСОБА_10 підтверджують наявність лише події кримінального правопорушення, однак не є достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та мети його вчинення, оскільки не доводять вчинення саме обвинуваченою ОСОБА_7 вбивства ОСОБА_8 .
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із судових рішень вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2013 року за заявою ОСОБА_7 від 08 вересня 2013 року із зазначенням попередньої правової кваліфікації за ч.2 ст. 115 КК України (а.п.1)
09 вересня 2013 року т.в.о. начальника СВ Приморського РВ ГУМВС України в Донецькій області доручено слідчому СВ Приморського РВ ОСОБА_11 проведення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК.
09 вересня 2013 року цим слідчим повідомлено прокурора Приморського району м. Маріуполя про початок досудового розслідування (а.п. 5)
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 214 КПК розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.
Постановою від 08 вересня 2013 року слідчим ОСОБА_11 призначено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_8 , тобто до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.20).
Наслідком здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру є отримання стороною обвинувачення висновку експерту з порушенням вимог КПК.
Суд першої інстанції ретельно перевіривши ці обставини, прийшов до обґрунтованого висновку, що висновок експерта був отриманий з порушенням ст.ст. 242, 243 КПК України, якими встановлені підстави проведення експертизи та порядок залучення експерта, тому цей висновок не може бути допустимим доказом у справі. З цим висновком погодився і апеляційний суд.
Отже, докази щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції належним чином перевірені та, згідно зі ст. 94 КПК, відповідно оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність достатніх доказів умисного вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, обґрунтовано залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що прокурор у касаційному суді не підтримав касаційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури Донецької області, підстав для задоволення касаційної скарги останнього не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3