Дата документу Справа № 314/6689/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/418/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/6689/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

представника адміністрації ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року, якою
відмовлено у задоволенні подання адміністрації Дружелюбівського виправного центру УДПтСУ в Запорізькій області відносно ОСОБА_9 .
Згідно ухвали, до суду надійшло подання адміністрації Дружелюбівського виправного центру УДПтСУ в Запорізькій області відносно ОСОБА_9 , про можливість умовно-дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що засуджений має зобов`язання відшкодувати моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. Оскільки засуджений працевлаштований, отримує заробітну плату, при цьому не здійснює активних дій щодо відшкодування моральної шкоди. Тому на думку суду, засуджений не досяг стану самокерованої правослухняної поведінки.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність судового рішення та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що він готовий сплачувати всі збитки, з цією метою він і пішов працювати на виробництво виховної установи, але виконавчі документи для стягнення з нього моральної шкоди, взагалі не надходили до установ, де він відбував покарання. У зв`язку з цим, він не знав куди необхідно сплачувати кошти. Крім того, засуджений зазначає, що він сплачував аліменти по іншим виконавчим документам, які надійшли до виправної установи.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню; захисника засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника адміністрації виправного центру, який підтримав апеляційну скаргу засудженого та вважав за можливе задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення засудженого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

З матеріалів провадження вбачається, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_9 не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах провадження є достатньо даних про те, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою довів своє виправлення, оскільки він характеризується позитивно, працевлаштований, дисципліну не порушує, за ввесь період відбування покарання стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має три заохочення, у відношенні з іншими засудженими не конфліктний, з працівниками установи ввічливий, тактовний.

З наданих суду апеляційної інстанції постанов державного виконавця стосовно виконання вироку в частині стягнення із засудженого ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 200000 грн., вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу, після чого останній не звертався із виконавчими листами для стягнення із засудженого суми моральної шкоди. Натомість засуджений сплачував аліменти по іншим виконавчим листам, які надійшли до виправної колонії, в якій він відбуває покарання. Вказані обставини не підтверджують висновки суду першої інстанції про небажання засудженого сплачувати завдану злочином моральну шкоду.

Крім того колегія суддів, вважає, що висновок суду першої інстанції, про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення, є хибним. Згідно наданої установою відбування покарання характеристики, засуджений ОСОБА_9 своєю працею та відповідальним ставленням до своїх обов`язків довів своє виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати і прийняти свою ухвалу, якою подання адміністрації Дружелюбівського виправного центру УДПтСУ в Запорізькій області відносно ОСОБА_9 , про умовно-дострокове звільнення задовольнити і звільнити його умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 29 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 , задовольнити.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_9 , скасувати.
Задовольнити подання адміністрації Дружелюбівського виправного центру УДПтСУ в Запорізькій області відносно ОСОБА_9 , про умовно-дострокове звільнення.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 29 днів.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4