233 № 233/1835/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Магадан РФ, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, працює майстром підрозділу виробництва напівфабрикатів ПрАТ «Український бекон», одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.271 КК України
31 березня 2017 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 разом з угодою про примирення, укладеною 30 березня 2017 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 .
В обвинувальному акті та угоді про примирення зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується в порушенні вимог законодавчих та інших нормативно - правових актів про охорону праці, будучи службовою особою підприємства, що заподіяло шкоду здоров`ю потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 271 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний розглянути угоду про примирення, яка була укладена на стадії досудового розслідування під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що під час досудового розслідування та укладення угоди їй, як потерпілій, не роз`яснювали право звернутися з цивільним позовом по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я. Хоча потерпіла на час проведення досудового розслідування і укладення угоди мала та на даний момент має претензії матеріального і морального характеру внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Прокурором та слідчим їй роз`яснювалось, що вона має право звернутися з цивільним позовом після ухвалення вироку суду. З умовами угоди про примирення вона не ознайомлювалась, вона в кабінеті слідчого підписала угоду, не розуміючи повністю її змісту.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе затвердити угоду про примирення між ним та потерпілою, пояснив, що прокурор в телефонній розмові роз`яснив йому, що він має право укласти угоду про примирення з потерпілою. Після чого він в кабінеті слідчого підписав текст угоди, як підписувала угоду потерпіла він не бачив.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, просила вирішити питання щодо затвердження угоди про примирення на розсуд суду, враховуючи пояснення потерпілої.
Суд, опитавши учасників угоди про примирення, заслухавши думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт та угоду про примирення, приходить до наступного висновку.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Тобто укладення угоди про примирення є самостійною ініціативою та результатом домовленості потерпілого і підозрюваного, яка укладається сторонами на засадах добровільності.
Згідно ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися в судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин.
Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд шляхом вивчення витребуваних документів, проведення опитування сторін, інших учасників судового провадження зобов`язаний переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. Якщо суд матиме обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або ж сторони в дійсності не примирилися, він відповідно до п.4 ч.7 ст.474 КПК зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди.
З огляду на викладене, беручи до уваги обставини, за яких відбувалось підписання даної угоди, а саме: фактично за ініціативи слідчого, прокурора та відсутності домовленостей на її укладення між самими сторонами угоди, що було підтверджено в підготовчому судовому засіданні поясненнями потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про відмову в затвердженні даної угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, оскільки під час проведення досудового розслідування було допущено порушення права потерпілої ОСОБА_4 , передбачене ст.128 КПК України, на звернення з цивільним позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, що унеможливлює проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду даного кримінального провадження в загальному порядку.
Керуючись ст.314, ст.471, 474 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1