Номер провадження: 11-кп/785/550/17
Номер справи місцевого суду: 500/6697/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №20000033 від 26.01.2017 року заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , або АДРЕСА_2 , або АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, а в останнє 04.04.2012 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст.185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 08.12.2014 року не відбута частина покарання замінена покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 9 місяців 22 дні, та звільнений на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 13.03.2015 р. в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 5 місяців та 27 днів,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи у сумі 1 100,50 грн. (одна тисяча сто гривень 50 копійок),-

встановив
Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 12 листопада 2016 року приблизно о 20 годині, перебуваючи в АДРЕСА_4 , зайшов до подвір`я будинку АДРЕСА_5 , де з метою заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, діючи повторно, шляхом розбиття скла у вікні, незаконно проник до квартири АДРЕСА_6 зазначеного будинку, де знаходився приблизно до 10 години 13 листопада 2016 року. В даний період часу підготував для викрадення чуже побутове майно та продукти харчування, належні потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши збитки потерпілому на загальну суму 8 985 грн., однак не довів свій умисел до кінця, оскільки був застигнутий потерпілим ОСОБА_9 на місці вчинення злочину.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на наявність його щирого каяття, визнання своєї провини, перебування на його утриманні співмешканки та двох неповнолітніх дітей, просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши дію ст. 75 КК України. Крім того обвинувачений послався на погіршення стану його здоров`я.

Доповнивши доводи своєї апеляційної скарги, обвинувачений просив пом`якшити призначене йому покарання, призначивши покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним повністю та пояснив, що дійсно намагався таємно вкрасти майно потерпілого ОСОБА_9 при обставинах, які викладені в обвинувальному акту та вироку суду першої інстанції, але не довід свого умислу до кінця, так як його застав потерпілий, а під час втечі він впав та зламав руку і на ньому були речі потерпілого ОСОБА_9 (журнал судового засідання, а.с. 95-96).

Провина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, яке їй інкримінують підтверджується доказами, які були добуті під час досудового та судового слідства.
Так з матеріалів справи вбачається, що, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав суду, що в середині листопада, в один з днів, він прийшов з роботи додому, де побачив, що в хаті розкидані речі, розбито вікно, а в одній з кімнат знаходився обвинувачений ОСОБА_7 , на якому вже були одягнуті речі потерпілого. Побачивши потерпілого ОСОБА_7 почав тікати, але перечепився, після чого впав та вдарився головою і рукою. Всі речі, які намагався вкрасти обвинувачений, потерпілому повернуті претензій до нього він не має (журнал судового засідання, а.с. 96-98).
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює обставин скоєння кримінального правопорушення, так як вони викладені в вироку суду першої інстанції.
Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в житло.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом першої інстанції у якості обставин, що пом`якшують покарання, було враховано те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні та активно сприяв розкриттю злочину.
Також суд першої інстанції врахував заяву потерпілого ОСОБА_9 щодо покарання обвинуваченого на підставі закону, його попередні судимості, негативну характеристику з місця проживання та його соціально-психологічну характеристику, яка свідчить про його нехтування загальноприйнятим нормам життя суспільства, в зв`язку з чим обрав ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, в тому числі без застосування положень ст.75 КК України, тобто можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, також приймає до уваги, що злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів та погоджується з обраним обвинуваченому видом та розміром покарання та вважає висновок суду про призначення цього виду та розміру покарання таким, яке відповідає положенням ст.50 та 65 КК України, оскільки призначене покарання є належним та достатнім для досягнення його мети, а тому не находить підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.75 КК України
За таких обставин суд першої інстанції, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що, при визначенні покарання суд першої інстанції не прийняв до уваги стан здоров`я ОСОБА_7 та наявність у нього двох неповнолітніх дітей, не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з вироку суду вбачається, що при призначенні покарання ці обставини також були прийняті до уваги.
За наведених вище обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, зміни або скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2017 року відносно ОСОБА_7 , яким він засуджений за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4