АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/558/17 Справа № 190/2146/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок П?ятихатського районного суду м Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року та заперечення потерпілого на апеляційну скаргу прокурора, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Лихівка П?ятихатського району Дніпропетровської області, освіта базова загальна середня , не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено :

-за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він, 21.05.2014р., після 00.00 годин, умисно, з корисливої зацікавленості, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно проник на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу з-під стіни приміщення літньої кухні, таємно викрав бензокосу марки «Штіль» FS - 55, вартістю 2 224 гривен, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 шкоду на суму 2 224 гривен.
Повторно, 06.10.2016р., ОСОБА_9 , після 00.00 години, умисно, з корисливої зацікавленості, з метою таємного викрадення чужого майна, таємно проник на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , де шляхом віджиму металоплатикового вікна проник до приміщення літньої кухні, та з полиці навісної дерев`яної шафи кімнати приміщення літньої кухні, таємно викрав гроші в сумі 1000 гривен купюрами по 100 гривень, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденими грошима розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 шкоду на суму 1 000 гривен..
Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, внаслідок суворості та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

Обґрунтовує свої доводи тим, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин, які пом`якшують покарання, та ретельно і виважено не з`ясував відомості про особу неповнолітнього, отримані під час судового розгляду а саме повне визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілому завданих збитків, те, що тяжких наслідків від злочинних дій неповнолітнього не настало. Тому прокурор вважає, що покарання призначене на підставі ст. 75 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення особи і запобігання новим злочинам.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_11 просить залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - залишити без змін. Звертає увагу на те, що доводи апелянта про наявність достатніх підстав для застосування ст. 75 КК України є неприйнятними, оскільки наведені обставини були враховані при обранні виду та розміру покарання нижчої межі, встановленої в санкції кримінального закону, за яким засуджено ОСОБА_9 . Вказує, що викрадене майно, частково повернуте не з ініціативи обвинуваченого, а завдяки проведеним пошуковим заходам як ним самим так і правоохоронними органами. Зазначає, що ОСОБА_9 є особою суспільно небезпечною, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, не навчається, суспільно корисною працею не займається. Крім того, на думку потерпілого про небажання ставати на шлях виправлення свідчить систематичне вчинення обвинуваченим правопорушень в тому числі й тяжких, умисних корисливих злочинів. Посилається на практику на практику справ такої категорії.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого , які просили задовольнити подану апеляцію прокурора з наведених у ній підстав, прокурора , який просив задовольнити подану ним апеляцію, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку , що апеляція прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджена наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку і ніким із учасників судового розгляду не оспорюється. Також не оскаржується і правильність юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення.
Що стосується обгрунтованості покарання, то колегія суддів вважає, що при його призначенні суд у відповідності із вимогами ст.ст. 65-67 КК України правильно врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вчинення злочину у неповнолітньому віці, активне сприяння розкриттю злочину, дані, що його характеризують - позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.
В зв`язку зцим, доводи наведені в запереченні потерпілого, в цій частині, є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність реального відбування покарання ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі, з таких підстав.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підтвердження вказаного свідчить і практика Європейського суду з прав людини , зокрема у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Відповідно до положень статті 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
За змістом частини 1 статті 75 КК України , якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців , обмеження волі , а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи, дійне висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із матеріалів справи вбачається, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнає та щиро розкаюється, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, допомагає матері по господарству, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив у неповнолітньому віці.
Тому на думку колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог Закону не дотримано та належним чином не вмотивовано своє рішення, не зважено відомості про особу неповнолітнього, який в апеляційному суді висловив глибокий жаль з приводу скоєного, підтвердив щиросердність каяття.
Аналізуючи встановлені обставини колегія суддів вважає, що відбування реального покарання в умовах ізоляції від суспільства , жодним чином не буде сприяти становленню ОСОБА_9 як законослухняного члена суспільства, зашкодить його майбутньому життю, докорінно змінить його можливість отримання належної освіти, яка в майбутньому може принести тільки користь суспільству і жодним чином не буде сприяти відновленню порушених прав потерпілого.
В зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання та вважає за необхідне звільнити його на підставі статей 75, 104 КК України від відбування призначеного покарання, з випробувальним терміном.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції зокрема є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
У зв`язку з наведеним даний вирок підлягає зміні. в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок П?ятихатського районного суду м Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки ;
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду: