14.04.2017 Справа № 367/2235/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2015 р. за № 0000692 та 15.02.2016 р. за № 0000474 по обвинуваченню:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Буча Київської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, маючого загальну середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 03.12.2015 р. Ірпінським міським судом за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,

в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Клавдієво-Тарасово, Бородянського району Київської області, громадянина України, одруженого, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 01.02.2013 р. Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850,00 грн.,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_13 вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.12.2015 р., було засуджено за те, що він 19.02.2015 р. вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.

Крім того, ОСОБА_13 17.03.2015 р. у період з 21 год 25 хв до 21 год 50 хв, у вагоні електропотягу, який рухався зі станції «Ворзель» до станції «Буча» Київської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії є відкритими для оточуючих, знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_15 , біля якого на сидінні лежав належний йому ноутбук марки «АСЕR Е1 - 531 G», вартістю 5 561,00 грн., без дозволу ОСОБА_15 , взяв в руки вказаний ноутбук, поставив його біля себе, а потім, зберігаючи при собі зазначений ноутбук, з місця події зник, щоб в подальшому розпорядитися ним на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_13 внаслідок раптово виниклого корисливого умислу, діючи повторно, 17.03.2015 р., приблизно о 22 год 10 хв, перебуваючи біля будинку № 17 по вулиці Склозаводська у м. Буча Київської області, утримуючи при собі ноутбук марки «АСЕR Е1 - 531 G», який він відкрито викрав у ОСОБА_15 , погрожуючи обмежити останнього права власності на вказаний ноутбук, висунув вимогу про передачу йому 200,00 грн. за повернення йому ноутбуку.

Після того як ОСОБА_15 , намагаючись відновити своє порушене право власності, передав ОСОБА_16 200,00 грн., ОСОБА_13 , заволодівши цими коштами, ноутбук не повернув, з місця злочину зник, спричинивши потерпілому шкоду у сумі 200,00 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України, а саме: вимогу передачі чужого майна з погрозою обмеження прав особи на майно, вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_13 01.07.2015 р., приблизно о 16 год 00 хв, перебуваючи біля будинку № 7 по вулиці Склозаводська у м. Буча Київської області, побачив малолітнього ОСОБА_9 , який рухався на велосипеді марки «Shadow (4000)», вартістю 2 088,00 грн.

Дочекавшись коли ОСОБА_9 , буде проїжджати повз нього, ОСОБА_13 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, відкрито, усвідомлюючи, що його дії є відкритими для оточуючих, зупинив велосипед, на якому їхав ОСОБА_9 , взявши його за руль. Після цього наказав малолітньому ОСОБА_9 віддати йому велосипед, на що той, побоюючись набагато здоровішого ОСОБА_13 , виконав його вимогу.

Заволодівши таким чином велосипедом, ОСОБА_13 з місця події зник.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_13 , перебуваючи на іспитовому строці, встановленому вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.12.2015 р., будучи засудженим за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став і повторно 15.02.2016 р., близько 16 год 00 хв (точний час не встановлено), за попередньою змовою із ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном з метою збагачення, знаходячись біля залізничної платформи «Склозаводська», що в м. Буча Київської області, раптово, несподівано для неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , підійшли до нього і, застосовуючи фізичне насильство, схопили його під руки та притиснули до дерева, чим позбавили можливості вільно пересуватись.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_14 , утримуючи ОСОБА_8 , вчинив відносно останнього психологічне насильство, почав словесно погрожувати його зарізати, якщо той не віддасть їм майно, яке має при собі. В подальшому, поки ОСОБА_14 , з метою подолання опору потерпілого тримав ОСОБА_8 , ОСОБА_13 дістав із кишені потерпілого мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» синього кольору, залишковою вартістю 822,00 грн., та грошові кошти в сумі 25,00 грн., таким чином заволодівши майном потерпілого. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з місця події зникли, майном розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Судом також встановлено, що ОСОБА_14 15.02.2016 р. близько 16 год 00 хв (точний час не встановлено), за попередньою змовою із ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном з метою збагачення, знаходячись біля залізничної платформи «Склозаводська», що в м. Буча Київської області, раптово, несподівано для неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , підійшли до нього і, застосовуючи фізичне насильство, схопили його під руки та притиснули до дерева, чим позбавили можливості вільно пересуватись. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, ОСОБА_14 , утримуючи ОСОБА_8 , вчинив відносно останнього психологічне насильство, почав словесно погрожувати його застрелити, якщо той не віддасть їм майно, яке має при собі. В подальшому ОСОБА_14 з метою подолання опору потерпілого тримав ОСОБА_8 , а в цей час ОСОБА_13 дістав із кишені потерпілого мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» синього кольору, залишковою вартістю 822,00 грн., та грошові кошти в сумі 25,00 грн., таким чином заволодівши майном потерпілого. Після цього ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з місця події зникли, майном розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні ОСОБА_13 визнав частково себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Визнав, що він вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК України. Пояснив, що він 17.03.2015 р. приблизно о 21 год 24 хв їхав в електропотязі з смт. Ворзель в м. Бучу Київської області. У вагоні побачив у наглядно знайомого ОСОБА_15 сумку з ноутбуком марки «АСЕR Е1 - 531 G». Без його згоди взяв цю сумку, сказав, що ноутбук побуде у нього і через деякий час вийшов з електропотягу в м. Буча на платформі «Склозаводська». ОСОБА_15 також вийшов, просив повернути йому ноутбук. Приблизно о 21 год 40 хв, перебуваючи біля будинку № 12 чи № 17 по вул.. Склозаводська в м. Буча, він поставив вимогу ОСОБА_15 , щоб той дав йому 200,00 грн., бо назад ноутбук не отримає. ОСОБА_15 сходив додому та приніс йому 200,00 грн., він взяв їх, розвернувся і пішов, не віддавши ноутбук. В подальшому ноутбук за допомогою свого знайомого здав в ломбард у м. Буча. Визнав, що вартість зазначеного вище ноутбука становить 5 561,00 грн.

Крім того, пояснив, що 21.07.2015 р, приблизно з 14 год 00 хв по 15 год 00 хв, біля будинку № 7 по вул. Склозаводська в м. Буча, біля магазину «Економ», побачив ОСОБА_9 , який їхав на велосипеді марки «Shadow» біло-чорного кольору, зупинив його руками і наказав віддати велосипед. ОСОБА_9 не хотів його віддавати, але він його забрав і поїхав, а потім здав велосипед в ломбард «Роял кредит» в м. Буча по вулиці Нове шосе. Визнав, що вартість зазначеного вище велосипеду становить 2 088,00 грн.

ОСОБА_13 не визнав себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вказував, що він 15.02.2016 р. приблизно о 16 год 00 хв йшов зі своїм товаришем Володею по вул. Склозаводська в м. Буча, де зустрів ОСОБА_14 . Повз них проходив ОСОБА_8 , якого він покликав, бо він обіцяв йому дати грошей, за те, щоб не розповів нікому що він робив. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 грошей при собі не мав, він забрав у нього телефон марки «Nokia Asha 501» синього кольору і пообіцяв його віддати після отримання грошей. Після цього ОСОБА_8 пішов додому, обіцяв винести гроші. ОСОБА_14 в цей час не було, він ходив в туалет біля магазину. Вказував, що, оскільки ОСОБА_8 не повернувся, він з ОСОБА_14 пішли, а мобільний телефон він здав у ломбард в м. Буча.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав, вказував, що 15.02.2016 р., близько 16 год 00 хв, він приїхав в м. Буча і біля магазину «Надія» чекав товариша. Тут він зустрів ОСОБА_13 і ОСОБА_17 . Повз них проходив ОСОБА_8 , якого покликав ОСОБА_13 . Зрозумівши, що у них свої розмови, він відійшов. Потім повернувся і разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 пішли до якогось будинку. Постояли там, а потім провернулись до магазину «Надія». Там ОСОБА_13 показав йому мобільний телефон марки «Нокіа» синього кольору, де він його взяв він не знає. Пізніше поїхав на електропотязі додому в смт. Ворзель.

В зв`язку із повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_13 своєї вини в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 і ч. 2 ст. 189 КК України, визнанням обставин скоєння цих злочинів, кваліфікації його дій та доказів, зібраних органом досудового розслідування, дослідження доказів по вказаному обвинуваченню було обмежено судом лише допитом обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що 01.07.2015 р., після 14 год 00 хв (точно не пам?ятає) він їхав на своєму велосипеді повз залізничної платформи «Склозаводська» в м. Буча. Його зупинив ОСОБА_13 , взяв рукою за руль і сказав, щоб він віддав велосипед. Він відмовився, тоді ОСОБА_13 ще двічі погрозливим голосом наказав віддати велосипед, він злякався, відпустив велосипед, а ОСОБА_13 сів на нього і поїхав. Сподіваючись, що той повернеться, він три години чекав, а не дочекавшись, пішов додому і розказав все матері.

Показання обвинуваченого ОСОБА_13 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 186 і ч. 2 ст. 189 КК України суд вважає правдивими і кладе їх в основу вироку.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, їх вина доводиться наступним:

-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що 15.02.2016 р., приблизно о 16 год 00 хв, він встав з маршрутного таксі і йшов додому. В ліску, неподалік магазину «Надія» в м. Буча, почув, що хтось за ним йде. Це були ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які, наздогнавши його, попросили запалити. Він відповів, що не палить, після чого ОСОБА_13 і ОСОБА_14 прижали його руками до дерева і почали вимагати коштовні речі. ОСОБА_13 почав лазити по кишеням, через що він почав пручатись, на що ОСОБА_13 сказав, що його заріже, а ОСОБА_14 сказав, що застрелить, при цьому били його долонями по обличчю. Такі погрози він прийняв за реальні, тому перестав пручатись, а ОСОБА_13 , поки ОСОБА_14 його тримав, забрав у нього з гаманця 25,00 грн. та мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» синього кольору. Після цього його відпустили і він побіг додому;

-показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні повідомила, що 16.02.2016 р., приблизно о 15 год 30 хв, її син ОСОБА_8 зателефонував, що приїхав на маршрутному таксі з м. Києва в м. Буча на зупинку «Склозаводська» і йде додому. Тривалий час його не було, приблизно через 30 хвилин він забіг додому зляканий, закрив усі двері, просив викликати поліцію. Після розпитувань повідомив, що йшов через посадку додому, двоє хлопців підійшли до нього, погрожували вбити, тримаючи руку в кишені, надавали ляпасів по щокам, забрали гроші та мобільний телефон;

-показаннями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_13 вони товариші, а з ОСОБА_14 знайомі. В лютому 2016 р. (точніше не пам?ятає) він, приблизно о 16 год 00 хв гуляв з собакою. Бачив як йшли ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з якимось молодим чоловіком. Приблизно через 15 хвилин, він, повертаючись назад, підійшов до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і запитав у ОСОБА_13 коли він віддасть 100,00 грн., які винен. ОСОБА_13 відповів, що грошей у нього немає, але в нього є мобільний телефон, який він забрав за борги і який можна здати в ломбард. Це був мобільний телефон марки «Нокіа» блакитного чи світло-синього кольору. Після цього вони вдвох з ОСОБА_13 поїхали в ломбард, де він здав телефон;

-показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні повідомив, що вони з ОСОБА_13 друзі. В березні 2016 р., близько 16 год 00 хв, він з ОСОБА_13 проходили по вул. Склозаводська в м. Буча, де біля магазину зустріли ОСОБА_14 . Вказував, що він відійшов в сторону, щоб побалакати по телефону, і в цей час бачив як повз проходив потерпілий ОСОБА_8 . ОСОБА_13 підізвав його до себе, притиснув до стіни, вимагав гроші, давав ляпасу. ОСОБА_14 відходив кудись, потім коли він повернувся обвинувачені та потерпілий кудись пішли, що там було не знає. Приблизно через 20 хвилин ОСОБА_13 і ОСОБА_14 повернулись, ОСОБА_13 сказав, що забрав у малолітки мобільний телефон і запропонував його здати в ломбард;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2016р. (т. 1 а.с. 117), згідно якого ОСОБА_10 повідомив, що 15.02.2016 р., близько 16 год 00 хв, по вул. Склозаводська, біля залізничної станції двоє невідомих осіб пограбували його сина ОСОБА_8 ;

-протоколом огляду місця події від 15.02.2016 р. з ілюстративною фототаблицею (т. 1 а.с. 118-124), згідно якого потерпілий ОСОБА_8 вказав місце нападу на нього і відібрання мобільного телефону;

-заявою ОСОБА_8 від 18.02.2016 р. про залучення до провадження потерпілого (т. 1 а.с. 127), в якій ОСОБА_8 вказував, що 15.02.2016 р., близько 16 год 00 хв, неподалік залізничної платформи «Склозаводська» в м. Буча двоє невідомих осіб здійснили на нього напад, погрожували та забрали 25,00 грн. та мобільний телефон марки «Nokia Asha 501»;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 18.02.2016 р. з довідкою до нього (т. 1 а.с. 130-132), згідно якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_13 , як особу, яка здійснила на нього напад 15.02.2016 р.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 19.02.2016 р. з довідкою до нього (т. 1 а.с. 129, 133-134), згідно якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_14 , як особу, яка здійснила на нього напад 15.02.2016 р.;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.02.2016 р. та довідкою до нього (т. 1 а.с. 138-140), згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнав мобільний телефон марки «Nokia Asha 501», який було здано 15.02.2016 р. в його присутності в ломбард «Роял кредит»;

-специфікацією до договору від 15.02.16 № (т. 1 а.с. 141), якою підтверджується здача в ПТ «Ломбард «Роял кредит» в м. Буча, вул. Нове шосе, 16, мобільного телефону марки «Nokia Asha 501»;

-заявою ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 142), згідно якої мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» з ломбарду було передано працівникам поліції;

-висновком спеціаліста щодо вартості викраденого майна від 19.02.2016 р. (т. 1 а.с. 144), згідно якого залишкова вартість мобільного телефону марки «Nokia Asha 501» станом на 15.02.2016 р. становить 822,00 грн.

Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_13 на те, що він хоч і забрав у ОСОБА_8 мобільний телефон, але ножем чи пістолетом його не лякав. Такі показання обвинуваченого спростовуються показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який вказував, що ОСОБА_13 погрожував його зарізати. При цьому однією рукою тримав його, а другу тримав в кишені. Через це йому здалося, що така обіцянка є реальною.

Суд також не приймає до уваги показання обвинувачених про те, що ОСОБА_14 не приймав участь у нападі на ОСОБА_8 , оскільки такі показання спростовуються показаннями самого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який вказував, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 разом напали на нього, а ОСОБА_14 погрожував його пристрелити. При цьому однією рукою тримав його, а другу тримав в кишені. Через це йому здалося, що така обіцянка є реальною.

Суду не надано доказів того, що потерпілий ОСОБА_8 мав підстави оговорити обвинувачених, відсутні також докази які б спростували показання потерпілого.

Суд враховує, що свідок ОСОБА_20 підтвердив, що ОСОБА_14 відлучався в туалет, поки ОСОБА_13 , про щось розмовляв з потерпілим, однак він не зміг повідомити що саме говорив потерпілому ОСОБА_13 коли притиснув його до стіни магазину, тому що в цей час перебував поодаль і розмовляв по телефону. До того ж, він повідомив, що після повернення ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 кудись утрьох пішли і що там було йому не відомо. Отже, такі показання свідка ОСОБА_20 не спростовують участь ОСОБА_14 у нападі та наявність погроз потерпілому з боку обвинувачених.

Свідок ОСОБА_19 також не спростував причетність обвинувачених до нападу на неповнолітнього ОСОБА_8 , він лише повідомив, що бачив обвинувачених та потерпілого разом, коли йшов вигулювати собаку, а коли повертався назад, то ОСОБА_13 показав йому мобільний телефон, який той забрав у ОСОБА_8 .

Суд не погоджується із стороною захисту щодо відсутності доказів попередньої домовленості між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо розбійного нападу на неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , оскільки з показань потерпілого вбачається, що вони вдвох наздогнали його в лісосмузі, одразу ж після відмови дати запалити прижали вдвох до дерева, а коли погрожували, то кожен вільну руку тримав у кишені. Такі узгоджені дії обвинувачених вказують на попередню домовленість між ними.

Суд вважає, що обвинувачені щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, дали неправдиві показання з метою уникнути відповідальності за вчинення такого злочину. Суд дійшов до такого висновку з урахуванням усіх доказів по справі у їх сукупності, а також те, що обвинувачені на досудовому слідстві написали слідчому заяви (т. 1 а.с. 155, 160), в яких визнали себе винними у скоєнні нападу на ОСОБА_8 жодних доказів того, що такі заяви було написано під тиском, у суду відсутні.

Обираючи міру покарання ОСОБА_13 , суд враховує, що він скоїв злочини, які відносяться до тяжких злочинів.

Як особа обвинувачений характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, ніде не працює, раніше судимий, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, перебуваючи на іспитовому строці, встановленому вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.12.2015 р. Дана обставина вказує, що ОСОБА_13 висновків для себе не зробив і не бажає стати на шлях виправлення.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд знаходить: визнання своєї вини в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК України.

Обставинами, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, суд знаходить вчинення злочину щодо малолітнього ОСОБА_7 та рецидив злочинів.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому, призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених відповідно ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 189 КК України.

Остаточний розмір покарання суд визначає згідно ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

На підставі ч. 3 ст. 78 та ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.12.2015 р.

Обираючи міру покарання ОСОБА_14 , суд враховує, що він скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів.

Як особа обвинувачений характеризується місцевим депутатом позитивно, а інспектором Ірпінського ВП негативно, на обліку у лікаря-психіатра не, перебуває на обліку лікаря-нарколога, одружений, має малолітнього сина, ніде не працює, раніше судимий 01.02.2013 р. Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850,00 грн. (доказів сплати суду не надано). Дана обставина вказує, що ОСОБА_13 висновків для себе не зробив і не бажає стати на шлях виправлення.

Обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд не знаходить.

Обставинами, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, суд знаходить рецидив злочинів.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому, призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України.

Суд згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховує обвинуваченим у строк їх покарання час перебування їх під вартою, починаючи з 19.02.2016 р. по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Речовими доказами по справі суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Доказів наявності процесуальних витрат по справі суду не надано.

Під час слухання даного провадження судом, законним представником ОСОБА_7 ОСОБА_9 було подано позов до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивує тим, що пограбуванням ОСОБА_13 її малолітнього сина ОСОБА_7 останньому завдано матеріальної і моральної шкоди, тому просила стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 5 000,00 грн. на відшкодування велосипеда та 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_9 позов підтримала, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_13 позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 2 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2 088,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов, суд керуються наступним.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що обвинувачений визнав цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд стягує з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В той же час, суд не знаходить підстав для відшкодування майнової шкоди в розмірі 5 000,00 грн., оскільки залишкова вартість викраденого ОСОБА_13 велосипеду марки «Shadow (4000)» становить 2 088,00 грн., що підтверджується Висновком спеціаліста щодо вартості викраденого майна від 21.09.2015 р. (т. 1 а.с. 212). Отже, майнова шкода, яка була завдана злочином потерпілому, становить 2 088,00 грн., тому саме цю суму суд стягує з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 , задовольняючи позов частково.

Суд не приймає до уваги посилання законного представника потерпілого на скриншоти сторінок інтернет магазинів, оскільки вони не є належними доказами залишкової вартості викраденого велосипеду.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 72, 78, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, ст.ст. 100, 373, 374 КПК України суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком 5 (п?ять) років.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років із конфіскацією належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України остаточний розмір покарання шляхом часткового складання призначених покарань суд визначає у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років із конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч. 3 ст. 78 та ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.12.2015 р., визначивши ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років із конфіскацією належного йому майна.

Строк відбування ОСОБА_13 покарання рахувати з дня його затримання, з 19.02.2016р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує у строк відбування покарання ОСОБА_13 час його перебування під вартою в період з 19.02.2016 р. по день набрання вироку законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років із конфіскацією належного йому майна.

Строк відбування ОСОБА_14 покарання рахувати з дня його затримання з 19.02.2016 р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує у строк відбування покарання ОСОБА_14 час його перебування під вартою в період з 19.02.2016 р. по день набрання вироку законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2013 р. виконувати самостійно.

Задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 2 088,00 грн. (Дві тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп.) на відшкодування майнової шкоди та 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди, а всього 4 088,00 грн. (Чотири тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп.).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави судовий збір з цивільного позову в розмірі 640,00 грн. (Шістсот сорок гривень 00 коп.).
Речовий доказ, ноутбук марки «АСЕR Е1 - 531 G», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_15 , залишити у його користуванні.

Речовий доказ, мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» синього кольору, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , залишити у його користуванні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_13 у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_14 у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
На вирок до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд може бути подано апеляцію на протязі тридцяти днівз дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі неподання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги з дня вирішення апеляційної скарги по суті.

Суддя: ОСОБА_1