справа № 462/7191/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002046 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого підсобним робітником в ТзОВ «Брама», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 08.11.2011 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 08.11.2011 року був засуджений Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

25.07.2014 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова на підставі ст.82 КК України ОСОБА_5 було замінено не відбуту частину покарання 10 місяців 11 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт із 20 % відрахуванням заробітку в дохід держави.

12.08.2014 року ОСОБА_5 був поставлений на облік в Пустомитівському МВ КВІ УДПтС України у Львівській області, де 11.09.2014 року він був ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт, зокрема, йому роз`яснено обов`язки, згідно ч.6 ст.41 КВК України, сумлінно ставитися до праці, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції,визначено дні явки на реєстрацію, а також він бувпопереджений про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання, про що особисто заповнив розписку з поставленням власного підпису.

Однак, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання, допустив порушення порядку і умов відбування покарання.

Так, 01.10.2014 року ОСОБА_5 згідно наказу № 1- був прийнятий на роботу в ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» на посаду слюсаря, звідки згідно наказу №2- від 12.12.2014 року був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом 01.12.2014 року без поважних причин.

Після цього ОСОБА_5 офіційно не працевлаштувався та не прийняв ніяких активних заходів щодо пошуку роботи і лише з 16.02.2015 року він на підставі наказу № 13-к від 16.02.2015 року був прийнятий в ЛКП «Сяйво» на роботу двірником, проте згідно наказу № 40-к від 22.05.2015 року був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на роботі 19, 20, 21 та 22 травня 2015 року без поважних причин. Тим самим ухилився від відбування призначеного йому покарання у виді виправних робіт.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю даних про працевлаштування ОСОБА_5 після 22.05.2015 року, 16.07.2015 року інспектор КВІ Залізничного району м.Львова УДПтС України у Львівській області, де на той час на обліку перебував ОСОБА_5 , звернувся з поданням до прокурора про вирішення питання про притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.389 КК України, не визнав та показав суду, що дійсно з часу заміни йому 25.07.2014 року Шевченківським районним судом м.Львова невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді виправних робіт з відрахуванням частини заробітку у дохід держави і протягом відбування цього покарання його двічі звільняли з роботи за прогул з ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» і з ЛКП «Сяйво». Відповідні накази про звільнення він не оскаржував. Щодо звільнення з ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» пояснив, що не вийшов на роботу у зв`язку із хворобою та перебуванням на лікуванні, а під час роботи в ЛКП «Сяйво» не з`являвся на роботі близько тижня часу, оскільки перебував з дружиною в лікарні. Після звільнення з ЛКП «Сяйво» 22.05.2015 року він 12.06.2015 року працевлаштувався і до 29.09.2015 року працював у ТзОВ «Про Тек Вікна Україна», виконував роботи на підставі цивільно-правових договорів. Про таку роботу він повідомляв інспектора КВІ ОСОБА_6 , проте той належно не відреагував і не перевірив місце його роботи, хоча він надавав інспектору цивільно-правовий договір від 12.06.2015 року. Вважає, що інспектор КВІ ставився до нього упереджено і умисно та безпідставно звернувся до прокурора з поданням про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, хоча умислу щодо цього в його діях не було.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_7 дала суду показання, що ОСОБА_5 звернуся у лютому 2015 року в ЛКП «Сяйво» і був прийнятий на роботу, на посаду двірника з 16.02.2015 року. Працював на підприємстві по травень 2015 року, спочатку сумлінно ставився до своїх трудових обов`язків, добре виконував доручену роботу. Потім почав часто відпрошуватись, пояснював, що хворіє і щось казав про проблеми у дружини. Проте ніяких документів, які б пояснювали причини відсутності, не подавав. Протягом травня 2015 року його фактично на роботі не було. Відтак, ОСОБА_5 був звільнений за прогул, про відсутність його на роботі було складено відповідні акти. Ініціатива з його звільнення виходила від майстрів по експлуатації, оскільки мешканці скаржились їм щоденно на невиконання двірником ОСОБА_5 його обов`язків щодо прибирання.

Свідок ОСОБА_6 , допитаний в судовому засіданні, показав суду, що він працює інспекторомКВІ Залізничного району м.Львова УДПтС України у Львівській області. Засуджений ОСОБА_5 був поставлений на облік в цьому підрозділі КВІ 18.05.2015 року, матеріали щодо нього надійшли з Пустомитівського МВ КВІ УДПтС України у Львівській області, оскільки він змінив місце праці з ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» на ЛКП «Сяйво», яке знаходиться у Залізничному районі м.Львова. Йому відомо, що ОСОБА_5 був звільнений з ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» за прогул і з тих же підстав був звільнений з ЛКП «Сяйво». Згідно відповідних розписок засуджений був ознайомлений у Пустомитівському і Залізничному підрозділах КВІ зпорядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт та йому було роз`яснено правові наслідки ухилення від відбування покарання. Оскільки ОСОБА_5 двічі був звільнений з роботи за прогул, після звільнення з ЛКП «Сяйво» був непрацевлаштований, кілька разів не з`являвся на реєстрацію, двічі притягувався до адміністративної відповідальності Залізничним РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, що підтверджувалось матеріалами його особової справи, тому були всі ознаки ухилення цього засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт, а відтак в нього були законні підстави звернутися до прокурора про притягнення цього засудженого до кримінальної відповідальності. З приводу того факту, що ОСОБА_5 надавав йому документи про працевлаштування за цивільно-правовою угодою, заперечив і пояснив, що міг прийняти лише оригінали чи завірені копії відповідних документів, які б підтверджували обставини працевлаштування засудженого, що було роз`яснено ОСОБА_5 , проте таких документів той так і не представив.

З ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 25.07.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк. 16-17) вбачається, що ОСОБА_5 на підставі ст.82 КК України було замінено не відбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 08.11.2011 року 10 місяців 11 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт із 20 % відрахуванням заробітку в дохід держави.

Згідно повідомлення про звільнення ОСОБА_5 02.08.2014 року був звільнений з Личаківської ВК-30 у Львівській області на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 25.07.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк.11).

Як видно з копії облікової картки НОМЕР_1 ОСОБА_5 він був взятий на облік Пустомитівським МВ КВІ УДПтС України у Львівській області 12.08.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк.67).

Відповідно до підписки, особисто заповненої і підписаної ОСОБА_5 (матеріали кримінального провадження, арк. 19), 11.09.2014 року він був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт, зокрема, йому роз`яснено обов`язки, згідно ч.6 ст.41 КВК України, сумлінно ставитися до праці, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції,визначено дні явки на реєстрацію, а також він бувпопереджений про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання, про що особисто заповнив розписку з поставленням власного підпису.

Також, постановою інспектора Пустомитівського РП КВІ УДПтС України у Львівській області від 11.09.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк.20) ОСОБА_5 було призначено днем явки на реєстрацію першу середу кожного місяця, про що під підпис ознайомлено ОСОБА_5 .

Доповідною запискою генерального директора ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» № 59 від 16.12.2014 року, адресованою КВІ Пустомитівського району, і наказом про звільнення №2- від 12.12.2014 року (матеріали кримінального провадження, арк. 24, 25) підтверджується, що ОСОБА_5 був звільнений 01.12.2014 року з посади слюсаря ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» на підставі ст.40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом 01.12.2014 року без поважних причин.

Актом ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» від 01.12.2014 року підтверджується факт невиходу 01.12.2014 року на роботу слюсаря ОСОБА_5 (матеріали кримінального провадження, арк.26).

Відповідні записи про роботу ОСОБА_5 в ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» і підставу його звільнення з підприємства було внесено до трудової книжки (матеріали кримінального провадження, арк.27).

Згідно письмового попередження інспектора Пустомитівському МВ КВІ УДПтС України у Львівській області, ОСОБА_5 допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді виправних робіт, так як був звільнений 01.12.2014 року із ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» за прогул і 12.01.2015 року був попереджений під розписку, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України (матеріали кримінального провадження. акр.29).

З наказу № 13-к від 16.02.2015 року і копії трудової книжки обвинуваченого видно, що він з 16.02.2015 року був прийнятий на роботу в ЛКП «Сяйво» двірником з випробувальним терміном один місяць (матеріали кримінального провадження, арк. 41, 42).

З даних наказу про звільнення № 40-к від 22.05.2015 року по ЛКП «Сяйво» (матеріали кримінального провадження, арк.39), ОСОБА_5 був звільнений з 22.05.2015 року з посади двірника на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин 19, 20, 21, 22.05.2015 року.

Актами майстрів по експлуатації ЛКП «Сяйво» від 19.05.2015 року, 20.05.2015 року, 21.05.2015 року та 22.05.2015 року підтверджується неявка ОСОБА_5 на роботу у ці дні (матеріали кримінального провадження, арк.60-63).

Запис звільнення ОСОБА_5 з ЛКП «Сяйво» 22.05.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України міститься і в його трудовій книжці (матеріали кримінального провадження, арк.64).

Згідно з повідомленням інспектора КВІ Залізничного району м.Львова ОСОБА_6 і копії облікової картки засудженого 1/2015 (матеріали кримінального провадження, арк. 46, 66) ОСОБА_5 був взятий на облік в КВІ Залізничного району м.Львова 18.05.2015 року, де в нього відібрано 28.05.2015 року підписку про ознайомлення із порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт та встановлено дні явки на реєстрацію (матеріали кримінального провадження, арк. 53, 55).

З подання інспектора КВІ Залізничного району м.Львова УДПтС України у Львівській області ОСОБА_6 від 16.07.2015 року прокурору Залізничного району м.Львова про вирішення питання про притягнення засудженого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт вбачається, що ОСОБА_5 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт, двічі був звільнений з роботи за прогул, двічі притягувався до адміністративної відповідальності, а також мала місце його неявка на планову реєстрацію, таким чином він порушив порядок і умови відбування покарання у виді виправних робіт (матеріали кримінального провадження, арк. 9-10).

Згідно наданих стороною захисту цивільно-правових договорів № 130 від 12.06.2015 року і № 210 від 01.08.2015 року та актів приймання-здавання робіт (а.с. 21-25), ОСОБА_8 з 12.06.2015 року виконував роботи замовника ТзОВ «Про Тек Вікна Україна», за що отримував винагороду, обумовлену договорами.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Порядок відбування покарання у виді виправних робіт регламентується Кримінально-виконавчим кодексом України і Інструкцією про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України N 270/1560 від 19.12.2003 року.

Ухиленням від відбування виправних робіт за ч.6 ст.46 КВК визнається: невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання (статті 41, 42 КВК); вчинення проступку, за який засудженого було притягнуто до адміністративної відповідальності; допущення більше двох разів протягом місяця прогулів, а також більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця; поява на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

При цьому, слід ураховувати, що будучи бездіяльністю за своєю юридичною природою, ухилення від покарання з боку фактичного його виразу може виявлятися як в активній, так і в пасивній поведінці особи, спрямованій на ухилення від покарання. Але всі ці діяння, у тому числі й активні, є лише способом (формою) такого ухилення, яке полягає в невиконанні засудженим обов`язку відбути (виконати) покарання.

Суб`єктивна сторона злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , виражається внаявності у засудженого прямого умислу та наявності спеціальної мети - ухилитися від відбування покарання.

З врахуванням фактичних, встановлених під час судового розгляду, обставин вчинення злочину і досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 ухилився від відбування покарання у виді виправних робіт.

Наведене підтверджується дослідженими матеріалами КВІ та роботодавців, згідно яких ОСОБА_5 не виконав встановлених обов`язків, допустив порушення порядку та умов відбування покарання, двічі був звільнений за прогули, в тому числі з ЛКП «Сяйво» за відсутність на роботі протягом чотирьох робочих днів підряд без поважних причин, крім цього, після звільнення з ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» протягом двох з половиною місяців не прийняв ніяких активних заходів щодо пошуку роботи.

Дане підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_9 , яка у суді ствердила, що ОСОБА_5 часто в останні тижні своєї роботи в ЛКП «Сяйво» не виходив на роботу без підтвердження причин, невиконання ним дорученої роботи призводило до скарг мешканців, у зв`язку з чим він був звільнений з роботи за відсутність на роботі протягом чотирьох робочих днів поспіль. Показання даного свідка суд розцінює, як повні, послідовні та спроможні, і такі, що об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі.
Одним із обов`язків особи, яка відбуває покарання у виді виправних робіт, згідно ч.6 ст.41 КВК України, є сумлінне ставлення до праці, про що ОСОБА_5 був повідомлений під розписку, але цього обов`язку, з огляну на встановлені обставини, не дотримався.

Наявність на стороні засудженого поважних причин (тяжка тривала хвороба, виїзд в іншу місцевість без дозволу у зв`язку із загибеллю близьких тощо), що призвели до невиконання ним обов`язку щодо відбування покарання виключає відповідальність за ухилення від покарання, проте стороною захисту не надано об`єктивних, належних та допустимих доказів поважності причин відсутності на робочому місці у ТзОВ «Водоканал Зимна Вода» і ЛКП «Сяйво», що стало причиною його звільнення за прогул. Накази про звільнення з роботи обвинувачений не оскаржував.

Щодо доводів сторони захисту, що ОСОБА_8 з 12.06.2015 року виконував роботи у ТзОВ «Про Тек Вікна Україна» за цивільно-правовими договорами, то це не спростовує ухилення його від виконання виправних робіт до 12.06.2015 року. Крім цього, як встановлено під час судового розгляду і не заперечується обвинуваченим, робота за цивільно-правовими договорами із ТзОВ «Про Тек Вікна Україна» не була облікована в КВІ і не проводились відрахування 20 % від заробітку ОСОБА_5 , відповідно час такої роботи не був зарахований до строку відбування покарання у виді виправних робіт. Причиною цього стало неналежне повідомлення засудженим КВІ та ненадання відповідних документів про працевлаштування за новим місцем роботи в «ТзОВ «Про Тек Вікна Україна», що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 .

Отже, судом встановлено, що станом на час звернення 16.07.2015 року інспектора КВІ ОСОБА_6 до прокурора з поданням відносно ОСОБА_5 в розпорядженні КВІ були відсутні достовірні дані про працевлаштування засудженого після звільнення 22.05.2015 року з ЛКП «Сяйво» чи навіть документи про працевлаштування, які б підлягали перевірці інспектором згідно Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань.

Поряд з цим, та обставина, яка вказана в обвинувальному акті від 09.02.2017 року, що ОСОБА_5 продовжує ухилятись від відбування покарання по даний час не знайшла підтвердження під час судового розгляду, оскільки ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11.05.2016 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» ОСОБА_5 перераховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання у виді виправних робіт та визнано таким, що відбув покарання (а.с. 102, 115).

Таким чином, аналіз досліджених доказів дає підстави для висновку про те, що вина ОСОБА_5 в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України.

Такого висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_5 саме за ч.2 ст.389 КК України суд дійшов з врахуванням того, що під час судового розгляду даного кримінального провадження 07.09.2016 року Верховною Радою України прийнято Закон України №492-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав чинності 07.10.2016 року.

Вказаним Законом внесено зміни в ч.2 ст.389 КК України, яка викладена в наступній редакції «Ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, - карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років». У новій редакції норма ч.2 ст.389 КК України виступає спеціальною по відношенню до ч.1 ст.382 КК Ураїни, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України,

Окрім того, виходячи зі змісту санкції ч.2 ст.389 КК України відносно ч.1 ст.382 КК України є м`якшою, тобто покращує становище особи.

У зв`язку із вищевикладеним дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив злочинів.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим умисно; конкретні обставини вчинення злочину; особу винного, який раніше неодноразово судимий (матеріали кримінального провадження, арк.78, 79), не одружений, перебуває в церковному шлюбі із ОСОБА_10 (а.с. 20), працює (а.с. 41, 42), на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк. 80, 81), згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало (матеріали кримінального провадження, арк.82), згідно характеристик з місця відбування покарання, перебування під адміністративним наглядом, місця праці характеризується виключно позитивно (а.с. 43, 78, 80).

Також суд бере до уваги, що на даний час ОСОБА_5 виправні роботи відбув повністю.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його характеристики, з огляду на те, що він відбув покарання у виді виправних робіт, уклав церковий шлюб, працює тривалий час без порушень у ТзОВ «Брама», вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Підстав для призначення покарання за сукупністю вироків згідно ст.71 КК України суд не вбачає, оскільки на час ухвалення нового вироку обвинувачений повністю відбув покарання за попереднім вироком.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1