Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________копія: _____
У Х В А Л А
Іменем України
26 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001065 відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2014 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Рівне, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України;

за апеляційними скаргами:

- обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - ОСОБА_6 (далі-прокурор);

- представника потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок колегії суддів Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року;

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_11 ;

прокурора - ОСОБА_12 ;

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_14 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_15

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому судом першої інстанції покарання, застосувавши положення ст.69 КК України та вважати засудженим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. Також просить змінити вирок у частині часткового задоволення цивільного позову, зменшивши стягнення моральної шкоди з нього на користь ОСОБА_7 - до 5000 (п`яти тисяч) грн., на користь ОСОБА_8 зменшити стягнення до 20 000 (двадцяти тисяч) грн. та на користь ОСОБА_9 зменшити стягнення до 25 000 (двадцяти п`яти тисяч) грн.. В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині засудження обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.186 КК України та призначення обвинуваченим покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та призначити покарання: за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки та, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просить призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна, зарахувавши строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 29 травня 2015 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України. Обвинуваченого ОСОБА_5 просить визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки та, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просить призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна. За правилами ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року, якого ОСОБА_5 було визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_5 просить призначити у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна, зарахувавши строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 29 травня 2015 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок в частині засудження обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.186 КК України та призначення обвинуваченим покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, а ОСОБА_5 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, призначивши їм остаточне покарання, за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років - кожному. Цивільний позов потерпілих в частині стягнення моральної шкоди просить задовольнити повністю та стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно моральну шкоду в загальній сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн., зокрема: - на користь ОСОБА_7 20 000 (двадцять тисяч) грн.; - на користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.; - на користь ОСОБА_9 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.. Також просить повторно допитати потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при апеляційному розгляді матеріалів кримінального провадження.

Вироком колегії суддів Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року:
- ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.357 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_4 , визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Зараховано у строк покарання термін його затримання та перебування під вартою починаючи з 29 травня 2015 року, у відповідность до вимог ст.72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 29 травня 2015 року по 20 липня 2016 року, що становить 838 (вісімсот вісімдесят вісім) днів. Запобіжний захід ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.
- ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.3 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_5 - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання, шляхом часткового складання призначених покарань - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Зараховано у строк покарання термін затримання та перебування його під вартою, починаючи з 29 травня 2015 року, відповідно до ст.72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 29 травня 2015 року по 20 липня 2016 року, що становить 838 (вісімсот тридцять вісім) днів. Запобіжний захід ОСОБА_5 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.
- Цивільний позов у кримінальному провадженні судом задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_7 - 5071 (п`ять тисяч сімдесят одну) грн. матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди а також витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката у сумі 10000 (десять тисяч) грн.; на користь ОСОБА_8 - 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_9 - 30000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.
- Судом також було вирішено питання щодо речових доказів та витрат на залучення експерта у кримінальному провадженні.

В обгрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи кваліфікацію його дій судом першої інстанції та доведеності вини у скоєному, стверджує, що міра покарання, яку йому призначив суд, є занадто суворою. Також, зазначає, що стосовно пред`явленого цивільного позову, що стосується матеріальної шкоди, завданої злочином то на час судового розгляду справи по суті, залишилось відшкодувати потерпілим лише 5600 (п`ять тисяч шістсот) грн., решта коштів були повернуті ним та обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілій після затримання. Водночас, заявлений потерпілою цивільний позов, вважає не повністю відповідаючим завданим стресам, отриманих потерпілою. Вказує, що потерпіла ніде офіційно не проходила ні стаціонарне, ні амбулаторне лікування. На думку обвинуваченого ОСОБА_5 , його щире каяття, визнання вини, а також добровільне відшкодування завданих злочинами збитків, може слугувати пом`якшуючими вину обставинами, врахувавши які, суд першої інстанції міг застосувати положення ст.69 КК України віднсоно нього.

Прокурор обгрунтовує вимоги скарги тим, що поведінка ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свідчить про організованість та спланованість дій обвинувачених. Так, обвинувачені готувалися до вчинення злочину, завідомо знали, що у квартирі знаходяться діти. Обвинувачені розуміли, що певним чином потрібно буде примусити потерпілих не піднімати паніку. Водночас, оцінку показань потерпілих про наявність ножа у ОСОБА_4 , безпосередньо у момент проникнення обвинувачених у квартиру, судом першої інстанції надано не було, при цьому взявши до уваги лише показання обвинувачених, які вказували, що ніж при вході у квартиру та, коли зайшла ОСОБА_7 ніхто не діставав, а почали використовувати ножі лише при зв`язуванні потерпілих та для того, щоб обрізати скотч. Також зазначає, що в ході судового розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не висловили жодної чіткої позиції пов`язаної із щирим каяттям, а лише після виступу представника потерпілих з цього приводу, вимушено попросили вибачення у потерпілих за скоєне. Моральна шкода потерпілим, узагалі залишилась невідшкодованою. Крім того стверджує, що у якості обставини, котра обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не вказано рецидив злочинів, адже ОСОБА_4 раніше судимий 31 березня 2014 року Рівненським міським судом за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Штраф було сплачено у 2016 році, тому, згідно ст.89 КК України, судимість ОСОБА_4 на даний час не погашена.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі, вважає, що суд першої інстанції не достатньо врахував покази потерпілих під час їх допиту у судовому засіданні щодо відомих їм, обставин вчиненого щодо них розбійного нападу. Зокрема, потерпілими було зазначено, що обвинувачені із застосуванням ножів погрожували їм вбивством, цю загрозу вони сприймали як реальну. Також вказує, що як зазначалось у цивільному позові, протягом тривалого часу, у зв`язку з вчиненням щодо потерпілої та її дітей особливо тяжкого злочину, вона не могла спати вночі. Їй постійно здавалося, що правоохоронці не затримали усіх злочинців та що їх поплічники можуть напасти на неї знову, з метою помсти за повідомлення у поліцію. Особливий страх та занепокоєння вона відчувала за психологічний стан своїх дітей, які категорично відмовлялися залишатись удома самі, здригалися від кожного стуку у двері, не виходили на двір без супроводу дорослих. Відразу після вчинення щодо потерпілої розбійного нападу діти категорично відмовлялись ночувати у квартирі і потерпіла була змушена декілька тижнів тимчасово проживати із ними у своїх родичів. Заявлений у цивільному позові розмір моральної шкоди вважає справедливим та таким, що безпідставно зменшений судом першої інстанції, зважаючи на вчинений щодо потерпілих особливо тяжкий злочин, пов`язаний з насильством.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважають апеляційні скарги необгрунтованими та такими, що не дають підстав для часткового скасування вироку суду відносно них з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за висловлених у них міркувань сторони обвинувачення і просять залишити їх без задоволення.. Зокрема:

- обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що він з ОСОБА_5 сприяють досудовому розслідуванню, щиро розкаялись, попросили вибаченння у потерпілої, а тому просить відхилити апеляційну скаргу прокурора. З приводу апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 зазначає, що жодного фізичного впливу, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих з їх сторони, відносно потерпілих не було, а тому підстав для задоволення скарги немає, так само, як і в частині вирішення цивільного позову, з урахуванням позиції та показань потерпілих після вчиненого злочину та характеру їх моральних страждань після злочину;

- обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що його дії, дії ОСОБА_4 , з урахуванням, до того ж, і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, за ч.3 ст.186 КК Ураїни, судом кваліфіковані вірно, оскільки відносно потерпілих вони не вчиняли жодних насильницьких дій, що були б небезпечними для життя останніх на момент вчинення злочину, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора. Щодо стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, в сумі що зазначена у цивільному позові, то з цього приводу доводить, що надасть пояснення при апеляційному розгляді провадження за його апеляційною скаргою.

На подані прокурором та представником потерпілих адвокатом ОСОБА_10 апеляційні скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_13 також подав заперечення, з яких слідує, що підстав для задоволення апеляційних скарг, що внесені стороною обвинувачення, він не знаходить, частково з наведених обвинуваченими тверджень. Зокрема зазначає, що все викрадене майно з квартири потерпілих, через чотири години було їм повернуто, а сума неповернутих матеріальних збитків, на даний час, становить 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн. та 60 (шістдесят) Євро, що не є значною.

За вироком суду:
- обвинувачений ОСОБА_5 засуджений за те, що в період з 12 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року, викрадав мобільні телефони громадян, під час проїзду в громадському транспорті у м.Рівне, а саме:
1) 12 лютого 2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи в маршрутному таксі по вул.Соборній в м.Рівне, поблизу Майдану Незалежності, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з зовнішньої правої кишені пальто ОСОБА_16 , викрав належний їй мобільний телефон марки «НТС Desire 601», чим завдав останній майнової шкоди на суму 4351 (чотири тисячі триста п`ятдесят одна) грн.;
2) 14 лютого 2015 року о 21 год. 30 хв., під час проїзду в маршрутному таксі №45 в м.Рівне, аналогічним способом, з кишені куртки ОСОБА_17 таємно викрав мобільний телефон «Sопу Хреrіа SР 5303» чорного кольору вартістю 3418 (три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 40 (сорок) коп., чим завдав останній майнову шкоду на вищевказану суму;
3) 22 квітня 2015 року о 18 год. 00 хв., під час проїзду в маршрутному таксі №38 в м.Рівне, аналогічним способом, таємно викрав мобільний телефон «Nokia Lumia 710» вартістю 1444,00 грн., який належить ОСОБА_18 , чим завдав останній майнову шкоду на вищевказану суму;
4) 24 квітня 2015 року о 08 год. 15 хв., під час проїзду в маршрутному автобусі №34 в м.Рівне, аналогічним способом, з кишені куртки ОСОБА_19 таємно викрав її мобільний телефон «НТС Disire X» вартістю 1398 (одна тисяча триста дев`яносто вісім) грн. 60 (шістдесят) коп., чим завдав останній майнову шкоду на вищевказану суму;
5) 06 травня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи в маршрутному таксі №34, по вул.Соборній в м.Рівне, поблизу парку імені Т.Г. Шевченка, аналогічним способом, з жіночої сумки ОСОБА_20 , викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy АСЕ 4 Lite», вартість якого, становить 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн., чим завдав останній майнової шкоди на вказану суму;
6) 12 травня 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи в тролейбусі №7, по вул.Грушевського в м.Рівне, аналогічним способом, з зовнішньої правої кишені куртки ОСОБА_21 , викрав мобільний телефон марки «Nokia СЗ», вартість якого становить 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн., чим завдав останній майнової шкоди на вказану суму.
Крім того, в період з 30 березня 2015 року по 27 травня 2015 року, ОСОБА_5 , аналогічним способом, викрадав товарно-матеріальні цінності, зокрема засоби особистої гігієни та продукти харчування, перебуваючи в торговому залі магазину «7-23», що по вул.Чорновола, 41 в м.Рівне, чим завдав ТзОВ «Клевер сторс» майнову шкоду, а саме:
7) 30 березня 2015 року о 12 год. 48 хв., на загальну суму 230 (двісті тридцять) грн. 97 (дев`яносто сім) коп.;
8) 07 квітня 2015 року о 14 год. 22 хв., на загальну суму 239 (двісті тридцять дев`ять) грн. 98 (дев`яносто вісім) коп.;
9) 09 травня 2015 року о 13 год. 42 хв., на загальну суму 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп.;
10) 12 травня 2015 року о 12 год. 48 хв., на загальну суму 280 (двісті вісімдесят) грн.;
11) 25 травня 2015 року о 15 год. 42 хв., на загальну суму 526 (п`ятсот двадцять шість) грн. 95 (дев`яносто п`ять) коп.;
12) 26 травня 2015 року о 15 год. 52 хв., на загальну суму 474 (чотириста сімдесят чотири) грн. 98 (дев`яносто вісім) коп.;
13) 27 травня 2015 року о 08 год. 29 хв., на загальну суму 309 (триста дев`ять) грн. 91 (дев`яносто одна) коп. -
- тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (крадіжка, вчинена повторно).
Крім того, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджені за те, що вони 28 травня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв., за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, проникли в квартиру АДРЕСА_3 , де з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, відкрито заволоділи майном ОСОБА_8 , зокрема рюкзаком та мобільним телефоном, чим завдали йому майнової шкоди на загальну суму 2948 (дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн. 10 (десять) коп. та майном, переважно комп`ютерною технікою, що належить ОСОБА_7 , чим завдали їй значної шкоди на загальну суму 21477 (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят сім) грн. 93 (дев`яносто три) коп.
- тобто за вчинення злочину, пердбаченого ч.2 ст.186 КК України (грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб).
Тоді ж вони, з цієї ж квартири відкрито, за попередньою змовою викрали паспорти та інші важливі особисті документи, належні потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто засуджені за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України (незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, що беруть участь в апеляційному розгляді матеріалів кримінального провадження, а саме: обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтривав подану апеляційну скаргу з доповненнями, за наведених у них доводах та просив її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_4 та захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення прокурора ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_15 про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 з доповненнями, та які підтримали та надали пояснення щодо задоволення, поданих прокурором та представником потерпілих - адвокатом ОСОБА_10 апеляційних скарг, думку захисників та обвинувачених про відмову у задоволенні судом апеляційної інстанції скарги прокурора та представника потерпілих, повторно допитавши потерпілу ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вину, за пред`явленим органами досудового розслідування обвинуваченням по ч.3 ст.357 КК України визнали повністю та надали послідовні показання у судовому засіданні в суді першої інстанції. Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України також визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені в обвинувальному акті по його обвинуваченню в цій частині.

Учасники судового провадження вирок суду першої інстанції в цій частині не оскаржували, що у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, виключає його перегляд судом апеляційної інстанції, за винятком п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

В ході аналізу поданих апеляційних скарг, встановлено, що прокурор та представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 оспорюють висновки, наведені у вироку, з яких суд виходив, перекваліфіковуючи пред`явлене органами досудового розслідування ОСОБА_4 та ОСОБА_22 обвинувачення з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України, оцінюючи усі докази по кримінальному провадженню при ухваленні вироку, а обвинувачений ОСОБА_5 покликається в апеляційній скарзі на суворість призначеного йому покарання.

На думку прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , вирок суду в цій частині, з наведених у ньому мотивів, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом другим ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Отже, згідно вимог кримінального процесуального закону, суд повинен обґрунтувати обвинувачення, яке він визнає доведеним. Однак, судом першої інстанції, як вбачається з оскаржуваного вироку по даному кримінальному провадженню, вони були дотримані не в повній мірі.
Положеннями ч.6 ст.9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 15 ч.1 ст.7 КПК України: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як обов`язкові вимоги ч.4 ст.370 КПК України.
Крім того, стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На думку колегії суддів, Рівненський міський суд, перекваліфіковуючи дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України, оцінюючи усі докази по кримінальному провадженню при ухваленні вироку, всупереч вимогам ч.4 ст.374 КПК України, не сформулював обвинувачення, яке він визнав доведеним за ч.3 ст.186 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні суд розмежував, висунуте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України та обвинувачення, яке він визнав доведеним у судовому засіданні при розгляді провадження за ч.3 ст.186 КК України, лише за однією кваліфікуючою ознакою, що притаманна даним злочинам чи мала місце погроза застосування насильства, що небезпечне для життя чи здоров`я особи (притаманна ст.187 КК) чи насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої особи чи особи, що зазнала нападу (ч.3 ст.186 КК) з боку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при заволодінні майном потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , після проникнення до житла останніх.

У відповідності до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі постанова ПВСУ №10), небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Суд першої інстанції, визнавши обвинувачених винними у вчиненні грабежу, поєднаного з проникненням у житло, що завдав значної шкоди потерпілим, не дав оцінку показам потерпілих, згідно яких обличчя обвинувачених було закрите маскою, всі потерпілі були зв"язані скотчем і при цьому нападники погрожували їм ножем. Той факт, що обвинувачені, перебуваючи в квартирі, своє обличчя закрили маскою, зв"язували потерпілих скотчем та застосовували ножа в квартирі щодо потерпілих не заперечували і вони самі. Не може погодитись колегія суддів і з висновком суду першої інстанції, що обвинувачені "вжили заходів своєї безпеки, наказали потерпілим мовчати та зв"язали іх скотчем, але не діяли при цьому агресивно і не вдавалися до застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров"я потерпілих. Фактично вони застосували фізичний примус, який мав лише нейтралізувати потерпілих і обрали для цього засіб, який відповідав цій меті. Застосоване ними насильство не призвело і не могло призвести до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя чи здоров"я". З яких міркувань виходив суд першої інстанції, роблячи такий висновок, у вироку не зазначено.

Як зазначено у п.п.6, 12 постанови ПВСУ №10 - розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров"я погтерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров"я чи незначною втратогю працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі такі наслідки).

За вимогами п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, мають бути, зокрема зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необгрунтованою, якщо судом приймалдися такі рішення;

Перекваліфікуваши дії обвинувачених з ч.3 ст.187 КК на ч.3 ст.186 КК України, суд першої інстанції жоден належний доказ на підтвердження встановлених ним обставин не проаналізував, чому він відкинув доводи потерпілих щодо обставин вчинення відносно них нападу у вироку не зазначив.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК УКраїни підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, за визначенням ч.1 ст.412 цього Кодексу, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При новому розгляді кримінальне провадження розглянути відповідно до вимог кримінального процесуального закону та прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження суд першої інстанції прийде до переконання, що в діях обвинувачених наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, то призначене їм покарання за вказаною нормою закону, визначене судом першої інстації, слід вважати м"яким.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження №0001065 в тому ж суді в іншому складі суду.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1
Судді: підписи ОСОБА_2
ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1