1Справа № 335/1973/13-к 1-кп/335/1/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
запасного судді: ОСОБА_3 ,
за участю присяжних: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
запасного присяжного: ОСОБА_7
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора: ОСОБА_9 ,
представника потерпілої: ОСОБА_10 ,
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
обвинувачених: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду клопотання захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 , про визнання доказу недопустимим,

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні захисником ОСОБА_11 заявлено клопотання про визнання недопустимим на підставі ст. 89 КПК України протоколу слідчого експеримента від 21 листопада 2013 р.
Обвинувачений ОСОБА_25 у судовому засіданні підтримав дане клопотання.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заявленого клопотання заперечував, зазначивши, що вагомі підстави для визнання вказаного доказу недопустимими відсутні.
Інші обвинувачені та їх захисники клопотання про визнання доказу недопустимими підтримали.
Представник потерпілої заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши доводи клопотання, суд встановив наступне.
Судом розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_19 , у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_20 , у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_21 , у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115; п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115; ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_22 у скоєні злочинів, передбачених ст.257, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115; п.п.6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_23 у скоєні злочинів, передбачених ст. 257; п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_24 , у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п.п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п.6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_25 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч.3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_26 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Захисник ОСОБА_11 ставить питання про визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту від 21 листопада 2013 р. за участю свідка ОСОБА_27 на підставі статті 89 КПК України.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
За нормою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відтак, слідчий експеримент проводився на стадії досудового розслідування.
В подальшому, ухвалою суду від 20 травня 2014 р. даний обвинувальний акт призначений до судового розгляду разом з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Під час проведення судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості протоколу слідчого експерименту від 21 листопада 2013 р. за участю свідка ОСОБА_27 , відтак підстави для застосування норми частини 2 статті 89 КПК України в даному випадку відсутні. За таких обставин, клопотання захисника ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 331, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 , про визнання доказу недопустимим залишити без задоволення
Продовжити дослідження доказу протоколу слідчого експерименту від 21 листопада 2013 р.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 11 січня 2017 р.

Повний текст ухвали виготовлений 16 січня 2017 р.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6