Вирок
Іменем України

14.04.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 01.01.2016 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не одруженого, із середньо - спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
31 грудня 2015 року близько 17:30 год. обвинувачений ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «ДЕУ Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині дороги вул. Кн. Ольги, у напрямку руху до вул. В.Великого, біля буд. № 19 порушив діючі вимоги ПДР України, затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови КМУ № 136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.1.п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів «пішохідний перехід», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3 п.п. «б» і «д», Р.12 п.12.3 та Р.18 п.18.1 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу, по якому у цей час переходив проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу пішохід ОСОБА_6 , не зупинився щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася ДТП, яка виявилась у наїзді керованим ним автомобілем на потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59/2016 від 16.02.2016 року відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції лівої ноги. Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно 31 грудня 2015 року близько 17:30 год. вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_6 за обставин, викладених в обвинувальному акті. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив достовірність обставин, викладених в обвинувальному акті, що встановлені та перевірені судом. Окрім повного визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого повністю доводиться матеріалами кримінального провадження. На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого. Сумнівів у добровільності позиції учасників провадження у суду немає. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України за ознакою порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки обвинувачений порушив вимоги правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого, який отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, що стверджено експертним висновком № 59/2016 від 16.02.2016 року.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу винуватого, який раніше не судимий, кається у вчиненому, критично ставиться до вчиненого, що суд відносить до обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого, обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого суд не вбачає та вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді штрафу, без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, з обвинуваченого слід стягнути в користь держави витрати за проведення судової авто технічної експертизи в розмірі 1152 грн. та судової транспортно-трасологічної експертизи в розмірі 920,70 грн., а всього: 2072,70 грн.
Речовий доказ - автомобіль марки "Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_4 слід залишити у останнього.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн., без позбавлення права керування транспортним засобом.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової авто технічної експертизи в розмірі 1152 грн. та судової транспортно-трасологічної експертизи в розмірі 920,70 грн., а всього: 2072,70 грн.
Речовий доказ - автомобіль марки "Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_4 залишити у останнього.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Франківський районний суд м. Львова.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Суддя ОСОБА_1