Номер провадження: 11-сс/785/877/16
Номер справи місцевого суду: 495/4267/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню №00001436 від 31.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.213 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: металобрухт загальною вагою 1228,5 кг., що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 та ваги серійний номер: ВТ 4014-500 Ш№23456 НмПВ 1990 року випуску.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки тимчасово вилучене майно відповідає положенням ч.2 ст.167, 170, 171 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Адвокат зазначає, що огляд місцевості приміщень, речей та документів які знаходяться у володінні ОСОБА_7 слідчим проводилося в порушення вимог ст.104 КПК України, слідчий суддя не взяв до уваги те, що слідчим не було надано суду доказів які б вказували, що саме ці речі є предметом злочину, а ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, цивільного відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; доводи захисника - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, а апеляційну скаргу без задоволення; вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та надані матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про відповідність апеляційної скарги положенням ст.395 КПК України, апеляційний суд виходить наступного.

Відповідно до вимог ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 . Вказані особи дізналися про існування оскаржуваної ухвали 16.06.2016 року. Підстав ставити під сумнів дату отримання апелянтомкопії оскаржуваного судового рішення у апеляційного суду не має, оскільки матеріали судового провадження не містять даних про таке повідомлення.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 подана у відповідності до положень ст.395 КПК України та підлягає розгляду.
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо незаконності прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.
Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість тверджень органу досудового розслідування з приводу обставин підозри вчинення кримінального правопорушення та врахувавши положення ст.ст. 167, 170 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі і знищенню чи пошкодженню даного майна.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було встановлено, що слідчим відділом Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001436 від 31.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.213 КК України.
З матеріалів, які дол.
Дані до клопотання слідчого вбачається, що 30.05.2016 року до чергової частини Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, надійшов рапорт інспектора Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 , про те, що ним разом з начальником сектору Білгород-Дністровського ВП ГУНП В Одеській області майором поліції ОСОБА_11 , під час виконання профілактичного відпрацювання на території Білгород-Дністровського району Одеської області, на ділянці місцевості розташованій на території Шабської селищної ради, на узбіччі 22-го кілометру автодороги «Білгород-Дністровський - с.Приморське», було виявлено пункт прийому та схову металобрухту, де невстановлена особа без спеціального дозволу, здійснювала операції з металобрухтом. Вказаний факт був встановлений під час опитування особи, яка безпосередньо здала металобрухт та отримала за це грошові кошти від власників пункту (а.с.7-8).
Відомості за вищевказаним фактом 31.05.2016 року внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.213 КК України.
Під час проведення огляду, з дозволу власника огородженої території домоволодіння, було виявлено накопичення металобрухту, який фактично складається з металевих елементів та фрагментів різного роду металевих виробів, та спеціально підготовленні для проведення операцій з прийому та збуту виявленого металобрухту металеві ваги. При детальному огляді було встановлено, що дані ваги, серійний номер: ВТ 4014-500 Ш №23456 НмПВ 1990 року випуску, мають максимальну міру зважуваної ваги до 500 кг. Далі було проведено контрольне зважування всієї кількості накопиченого металобрухту, загальна вага якого склала 1228,5 кг. Після цього металобрухт загальною вагою 1228,5 кг., ваги ВТ 4014-500 Ш №23456 НмПВ 1990 року випуску, з місця події було вилучено та передано на відповідальне зберігання на територію публічного акціонерного товариства «ВТОРМЕТ», розташованого за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Лазо 39-а.
31.05.2016 року слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно під час проведення огляду території розташованій на території Шабівської селищної ради, на узбіччі 22-го кілометру автодороги «Білгород-Дністровський - с.Приморське», мотивуючи клопотання тим, що вилучені речі відповідають критеріям визначеним ст.ст.167, 170 КПК України.
Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, пославшись на вимоги ст.ст. 167, 170 КПК України, задовольнив клопотання органу досудового розслідування, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно, як на таке, що має відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Накладення арешту на майно є обґрунтованим, оскільки до моменту з`ясування всіх обставин у кримінальному провадженні, з метою недопущення його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та унеможливити, у разі доведеності вини, виконання вироку суду в частині конфіскації майна, яке було предметом кримінального правопорушення.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом не встановлено та апелянтом не доведено.
Посилання апелянта на те, що майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст.167 КПК України, оскільки не є предметом кримінального правопорушення, з урахуванням наданих суду матеріалів досудового розслідування - є безпідставними.Згідно диспозиції ч.1 ст.213 КК України законом передбачена відповідальність за здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації. З урахуванням цього, у разі підтвердження факту здійснення таких операцій власниками домоволодіння, на подвір`ї якого був знайдений металобрухт, саме вилучений металобрухт та ваги - є предметом кримінального правопорушення.
За таких обставин слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність накладення арешту на металобрухт та ваги, та це рішення відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
На думку апеляційного суду, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшої втрати належного майна, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на це майно, до встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що цілком відповідає положенням ст.2 КПК України.
Настання будь-яких негативних наслідків в результаті накладення арешту на майно підозрюваного, які б переважали інтереси держави у цьому кримінальному провадженні, з матеріалів кримінального провадження не вбачається та апелянтом не доведено.
Доводи апелянта про те, що клопотання слідчого було розглянуто слідчим суддею в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України без участі підозрюваного та захисника - є безпідставними, оскільки таким порядок розгляду регламентований положеннями ч.2 ст.172 КПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому апеляційний суд визнає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню №00001436 від 31.05.2016 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.213 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно- залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного судуОдеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12 Прібилов