Провадження № 11-кп/780/17/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 20.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся начальник Білоцерківського Міськрайонного відділу КВІ з поданням про скасування іспитового строку і направлення у місця позбавлення волі для відбування покарання ОСОБА_9 , мотивуючи тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2012 року ОСОБА_9 було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк в 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України. Не зважаючи на те, що ОСОБА_9 належним чином був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку, 20 січня 2015 року він був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду за ч.1 ст. 190 КК України, а тому автор подання вважав доцільним направити матеріали щодо ОСОБА_9 до суду для вирішення питання про скасування іспитового строку і направлення останнього для відбування покарання, яке було йому призначено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2012 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні вищезазначеного подання було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що суду не надані документи (докази) про не виконання засудженим ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків, здійснення відносно нього письмових попереджень про недопустимість їх порушень, після того як вони мали місце, систематичне вчинення ним правопорушення, що потягло за собою стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Також судом приймалося до уваги те, що згідно документів, що містяться в особовій справі засудженого, ОСОБА_9 на час розгляду подання перебував у зоні АТО. Крім того, судом першої інстанції вказано, що згідно частинам 2, 3 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 КК України.

Прокурор ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не погоджується з вищевказаною ухвалою та вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 78 КК України. Далі апелянт вказує, що відповідно до п. 10 Постанови пленуму ВС України ,,Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71,72 КК України. На думку апелянта, в порушення зазначених вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що суду не надано докази про невиконання засудженим ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків. Однак останній обов`язки, покладені судом за вироком від 23 жовтня 2012 року не виконав та 01 грудня 2014 року вчинив новий умисний злочин, за який його засуджено 20 січня 2015 року. Апелянт просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання Білоцерківського МРВ КВІ про скасування іспитового строку та направити засудженого ОСОБА_9 у місця позбавлення волі для відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення та виступи в судових дебатах: прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу; засудженого, який заперечував проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_9 вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк в 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України (не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, на яку посилається апелянт, як на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Таким чином, згідно до ч. 2 ст. 78 КК України несприятливий наслідок - направлення засудженого для відбування призначеного покарання настає у двох випадках. Перший - коли засуджений у період проходження іспитового строку не виконує покладених на нього судом одного чи кількох обов`язків. При цьому суд у кожному випадку повинен зясувати причини їх невиконання. Другий - якщо засуджений протягом іспитового строку систематично вчинив правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, види яких передбачені у ст. 24 КУпАП. Вказані обставини є підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і відповідно до ст. 166 КВК України.

Однак, як вбачається з наданих матеріалів вони не містять даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_9 не виконував покладені на нього вироком суду згідно ст. 76 КК України обов`язки. Не зазначені такі дані і в поданні начальника Білоцерківського Міськрайонного відділу КВІ від 08 жовтня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з позицією прокурора в апеляційній скарзі, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71,72 КК України. Вказане закріплено у ч. 3 ст. 78 КК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 10), зокрема вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року ОСОБА_9 було визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.). При цьому суду першої інстанції було відомо про те, що ОСОБА_9 було засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк в 3 роки. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_9 набрав законної сили та на даний час є виконаним.

У відповідності до принципу верховенства права, закріпленому у ст. 8 КПК України, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Враховуючи зазначені вище обставини, а також те, що на час апеляційного розгляду іспитовий строк за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_9 закінчився, колегія суддів вважає за можливе погодитись з рішенням суду першої інстанції щодо подання начальника Білоцерківського Міськрайонного відділу КВІ від 08 жовтня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року, якою у задоволенні подання начальника Білоцерківського міськрайонного відділу КВІ про скасування іспитового строку і направлення у місця позбавлення волі для відбування покарання ОСОБА_9 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2012 року було відмовлено, залишити без зміни.

Головуючий: підпис

Судді підпис підпис