Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

8 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Київського СІЗО управління Державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київській області кримінальне провадження № 0002047щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мінська, Білорусія, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.1981 року

за ч.2 ст.140 КК України 1960 року на 2 роки 6 місяців позбавлення волі умовно

з обов`язковим залученням до праці на підставі ст.251 КК України 1960 року,

постановою Рівненського міського суду від 12.03.1982 року направлений для

відбування позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.1985 року

за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.142, ч.3 ст.193 КК України 1960 року

на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.1985 року

за ч.3 ст.140, ч.2 ст.140 КК України 1960 року на 6 років позбавлення волі

з конфіскацією майна;

4) вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 23.10.1989 року

за ч.3 ст.140, ст.17, ч.3 ст.140, ч.3 ст.193, ч.1 ст.194 КК України 1960 року

на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.1997 року

за ч.1 ст.222 КК України 1960 року на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

________________________________

Справа № 11-кп/796/1132/2016
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
6) вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 29.09.2000 року

за ч.4 ст.140 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі

з конфіскацією майна, постановою Роменського районного суду

Сумської області від 18.12.2001 року вважається засудженим

за ч.2 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі;

7) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2004 року

за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

8) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2007 року

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

9) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2010 року

за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.71 КК України

на 4 роки позбавлення волі, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду

Житомирської області від 01.08.2013 року звільнений умовно-достроково

на 3 місяці 27 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання. ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації дій, однак просить врахувати стан здоровя, оскільки після поміщення до Київського СІЗО йому було діагностовано туберкульоз.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; дослідивши докази, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 за наступних обставин.

25 лютого 2016 року близько 17 години ОСОБА_6 , знаходячись на території ринку Петрівка, розташованого на вул. Вербовій, 21 в м. Києві, побачив раніше незнайомого ОСОБА_8 , біля якого на книжному стелажі лежав мобільний телефон. Скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_8 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 повторно таємно викрав належний ОСОБА_8 мобільний телефон Fly IQ 4410-1з сім-картами мобільних операторів Київстар і Lifecell:. В подальшому ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 1 800 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, позитивно характеризується, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і відсутність обставин, що його обтяжують.

Колегія суддів звертає увагу і на кількість непогашених судимостей обвинуваченого, в тому числі за вчинення крадіжок та інших злочинів проти власності, за що він неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. Суд у вироку не зазначив всі судимості, однак це не вплинуло за законність та обґрунтованість судового рішення, в тому числі в частині призначеного покарання, і не є підставою для його зміни.

На переконання колегії суддів, призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і є справедливим, навіть з урахуванням доводів ОСОБА_6 про наявність у нього захворювання, докази про що досліджувалися судом апеляційної інстанції.

Тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 2016 року по 27 лютого 2016 року включно і з 7 квітня 2016 року по 8 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3