АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«14» листопада 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000605 від 14.03.2014 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Томськ Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 20016 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить іншого злочину та виконає покладені на нього зобов`язання, зокрема які передбачені п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу змінено з утримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнено його з-під варти в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 3873 грн.33 коп.
Цивільний позов ОСОБА_11 на суму 6938 грн. 66 коп. залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо судових витрат у даному кримінальному провадженні.
Провадження №11-кп/794/376/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Категорія:ч.3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 України, та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд не врахував того, що він вчинив багатоепізодний тяжкий злочин, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, проте не судимий в силу статті 89 КК України, шкоду потерпілим не відшкодував, а також те, що він порушив обраний 28.05.2014 року відносно нього запобіжний захід у вигляд домашнього арешту, та тривалий час переховувався від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що свідчить про його безвідповідальне ставлення до скоєних кримінальних правопорушень та мету ухилитись від кримінальної відповідальності.
На апеляційну скаргу прокурора від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло заперечення, в якому він просить залишити вирок районного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від інших учасників кримінального провадження апеляційних скарг не надійшло.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 13.03.2014 року приблизно о 15 годині, вступивши у попередній злочинний зговір з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , шляхом віджиму вхідних дверей на першому поверсі проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майна на загальну суму 7488,33 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
21.03.2014 року приблизно о 12 годині ОСОБА_6 , вступивши у попередній злочинний зговір з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , через відчинене вікно підвального приміщення, проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно на загальну суму 14620 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
28.03.2014 року приблизно о 15 годині ОСОБА_6 , вступивши у попередній злочинний зговір з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , шляхом віджиму задніх вхідних дверей на першому поверсі, проникли до будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно на загальну суму 53 000 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
25.05.2014 року приблизно о 21 годині ОСОБА_6 , вступивши у попередній злочинний зговір з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , шляхом віджиму заднього металопластикового вікна, що на першому поверсі, проникли до будинку АДРЕСА_5 , де зі спальної кімнати на другому поверсі, викрали гроші в сумі 470 грн., та прикраси із золота та срібла на загальну суму 4250 грн. Своїми діями спричинили ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 4720 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити посилаючись на доводи в ній зазначені, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок суду, як законний, залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану, без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, на підставі наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Що стосується призначеного покарання, то воно обране обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України.
Не допустив суд першої інстанції помилки й при звільненні обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України.
Так, статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При перевірці вироку районного суду апеляційним судом встановлено, що суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу винного, зокрема, визнання своєї вини та щире каяття, наявність постійного місця проживання, який є особою в силу ст. 89 КК України не судимою, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та сприяння в розкритті злочину, його роль у вчиненні злочину, інші обставини скоєння злочину, належним чином мотивувавши своє рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування ним покарання, встановивши йому 2-х річний іспитовий строк та поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку колегії суддів, застосування до ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого в майбутньому та забезпечить здійснення контролю за його поведінкою з метою встановлення факту його виправлення, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням, в даному випадку, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів, та це, згідно ст. 50 КК України, повністю відповідає меті покарання.
Доводи прокурора про те, що підстав для призначення ОСОБА_6 міри покарання із застосуванням ст. 75 КК України немає, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та суперечать як практиці призначення покарань в Україні, так і практиці Європейського Суду з прав людини.
Посилання прокурора на те, що судом не було враховано того, що ОСОБА_6 певний період часу був оголошений у розшук, не може бути безумовною підставою для застосування найбільш суворого виду покарання, а саме реального позбавлення волі.
Крім того, як встановлено з пояснень ОСОБА_6 , наданих ним в суді апеляційної інстанції, після скоєння злочину ОСОБА_13 продовжував його змушувати скоювати нові крадіжки, проте він не хотів порушувати Закон, злякався і поїхав до батька в Росію і там працював. Ухилятись від кримінальної відповідальності не мав і не має наміру.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не вважає, що судом першої інстанції безпідставно звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та з огляду на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, інші обставини кримінального провадження, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Призначене ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст.75 КК України є вмотивованим, відповідає принципам покарання з точки зору допустимості, достатності, розмірності та справедливості.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів, проте в силу ст. 89 КК України, є особою раніше не судимою, що характеризує його суспільну небезпечність, не заслуговують на увагу, оскільки Законом не передбачена неможливість застосування норм ст. 75 КК України до осіб раніше судимих чи тих, які притягувались до кримінальної відповідальності.
Інших переконливих доводів щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування ст.75 КК України апеляційна скарга прокурора не містить.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3