Дата документу 31.05.2016
Справа № 334/5316/15-к
Провадження № 1-кп/334/210/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002409 від 25 травня 2015 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

18 жовтня 2013 року вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя за ч.2 ст.368, 69 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік. Штраф сплачено не було;

20 січня 2014 року вироком апеляційного суду Запорізької області вирок Ленінського районного суду від 18 жовтня 2013 року в частині призначеного покарання було скасовано, та було призначено нове покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

штраф 17000 гривень відповідно до квитанції АТ «Ощадбанка» було сплачено 29 квітня 2016 року

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 18 жовтня 2013 року був засуджений Ленінським районним судом: м. Запоріжжя за ч.2 ст. 368, ст. 69 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік. Вироком апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року обвинуваченому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки. В судовому засіданні при оголошенні вироку від 18 жовтня 2013 року, обвинувачений був присутній, про призначення вказаного покарання та необхідність його виконання знав достовірно, про що свідчить особистий підпис обвинуваченого у розписці та пам`ятці, де йому було роз`яснено вимоги законодавства щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати штрафу за вироком суду.

Відповідно ч.1 ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, обвинувачений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це суд шляхом: представлення документа про сплату штрафу. Обвинувачений достовірно знаючи про обов`язок у місячний строк сплатити штраф, посилаючись на скрутне матеріальне становище, ухилився від сплати штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в вчиненому ним кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив: що не своєчасна сплата штрафу відбулась за відсутністю джерел доходу. Штраф він сплатив відповідно до квитанції АТ «Ощадбанка» 29 квітня 2016 року. На момент розгляду справи в Ленінському районному суді він мав можливість сплатити штраф у розмірі 10200 гривень, але апеляційним судом Запорізької області штраф було збільшено до 17000 гривень, сплатити цю суму були відсутні джерела доходу, та не було зайвих грошей оскільки усі гроші пішли на утримання його неповнолітньої дитини.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні свою провину не визнав, його вина повністю знайшла своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 18 жовтня 2013 року відповідно до котрого обвинуваченого було засуджено за ч.2 ст.368, 69 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 10200 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік.;

- розпискою обвинуваченого від 18 жовтня 2013 року відповідно до котрої йому було роз`яснено, що у випадку ухилення від оплати штрафу за вироком суду, його буде притягнено до кримінальної відповідальності за ст.389 ч.1 КК України. Вимоги йому зрозумілі, пам`ятку додаток до розписки отримав під чим особисто поставив свій підпис, штраф сплачено не було;

- вироком апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року відповідно до котрого вирок Ленінського районного суду від 18 жовтня 2013 року в частині призначеного покарання було скасовано, та було призначено нове покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

- довідкою Управління праці та соціального захисту населення по Ленінському району від 08 червня 2015 року відповідно до котрої обвинувачений на обліку в управлінні не перебуває, будь яких посвідчень не отримував, в Єдиному державному реєстрі пільговиків не значитися, ніяких видів державних допомог або пенсій не отримує;

- довідкою Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року відповідно до котрої обвинувачений на обліку та на обліку як безробітний не перебував та не перебуває;

- квитанцією АТ «Ощадбанка» від 29 квітня 2016 року про сплату штрафу у розмірі 17000 гривень;

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення передбачене

- ч.1 ст.389 КК України - ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання;

Не визнаючи свою провину в ухиленні від сплати штрафу, який було призначено за вироком суду, обвинувачений ОСОБА_4 намагається уникнути покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Крім цього суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_4 та не визнає їх належними оскільки він під час розгляду справи в Ленінському районному суді а після під час розгляду справи в апеляційному суді Запорізької області, не просив суд врахувати його матеріальне становище для того щоб суд це врахував та надав йому розстрочку для виплати штрафу певними частинами, визначивши період та встановивши періодичність і розмір таких виплат. Крім цього як вбачається з матеріалів справи обвинувачений не намагався влаштуватись на роботу, стати на облік до центру зайнятості щоб хоча б частками сплачувати штраф який йому було призначено за вироком суду. І тільки після того як справа за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389 КК України надійшла до суду та усвідомлюючи тяжкість покарання змусило його сплатити штраф.

Враховуючи вище перелічені докази, суд вважає, що така поведінка ОСОБА_4 , свідчить про бажання уникнути покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує характер та ступень загальної небезпеки скоєного правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України, відноситься до

категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має не зняті та непогашені судимості, за місцем проживання характеризуються з позитивної сторони, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, тяжких наслідків від скоєного ним злочину не настало, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що підсудним скоєно умисний злочин невеликої тяжкості, той факт, що він раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, враховує обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та виходить з того, що призначене покарання, має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки ОСОБА_4 на цей час офіційно не працевлаштований, то суд вважає неможливим призначення покарання у вигляді виправних робіт.

Враховуючі вказані обставини, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.389 КК України у вигляді обмеження волі не в максимальних межах санкції статті.

Оскільки ОСОБА_4 після постановлення вироку апеляційним судом Запорізької області від 20 січня 2014 року, але до повного відбуття покарання вчинено новий злочин, то остаточне покарання має бути йому призначене за правилами ст.71 КК України.

З огляду на те, що штраф (основне покарання) за вироком апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року був сплачений, суд вважає за необхідне до призначеного покарання на підставі ст.71 КК України приєднати невідбуте додаткове покарання за вказаним вироком.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,

З А С У Д И В :

Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ст. 389 ч.1 КК України

Призначити ОСОБА_4 покарання за ст.389 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1(одного) року обмеження волі з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту прибуття його до виправного центру.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1