Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7
Захисник ОСОБА_5 посилається на те, що її підзахисний не був ознайомлений з постановою слідчого про призначення експертизи від 16.10.2015 року, не був ознайомлений з самим висновком балістичної експертизи, при цьому було порушено право ОСОБА_9 на його захист, сторона захисту не могла будувати стратегію захисту щодо ОСОБА_9 ; докази, які були надані на експертизу, добуті всупереч вимогам КПК України, також, на думку адвоката ОСОБА_5 , дані докази досліджувались поза межами строку досудового розслідування, який закінчився 05.11.2016 року, а згідно супровідного листа гільзи направлені у ЦКГТ ДНДЕКЦ МВС України 06.11.2015 року.
Також захисник вважає, що при закінченні досудового розслідування і відкритті матеріалів кримінального провадження її підзахисний не знав про проведення такої експертизи. В реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказувався даний доказ, хоча прокурором продовжувався строк досудового розслідування саме для отримання висновку балістичної експертизи.
Прокурор заперечує проти даного клопотання, вважає, що докази, а саме висновок балістичної експертизи, добутий законним шляхом і наданий суду в стадії дослідження документів. Потерпілі та представник потерпілого ОСОБА_8 підтримують позицію прокурора.
Обвинувачені та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_4 підтримують клопотання адвоката ОСОБА_5 .
Суд, вислухавши думки сторін, вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 підлягає до задоволення.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Статтею 93 КПК України передбачено порядок збирання доказів стороною обвинувачення. Даний порядок при отриманні гумової кулі від потерпілого ОСОБА_6 був порушений. Крім того, досліджувались гільзи у ЦКГТ ДНДЕКЦ МВС України згідно супровідного листа до експертизи 06.11.2015 року, тобто після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні, строк якого закінчився 05.11.2015 року.
Стаття 87 КПК України передбачає недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Зокрема, п. 3 ч. 2 зазначеної статті передбачає недопустимість доказу, отриманого внаслідок порушення права особи на захист.
Всі обвинувачені не були ознайомлені з постановою слідчого про призначення балістичної експертизи, про дату, час і місце проведення відповідної процесуальної дії, а також не були повідомлені про прийняте процесуальне рішення чи здійснено процесуальну дію в межах строку досудового розслідування, при цьому були порушені вимоги ст.ст. 111 і 112 КПК України, а також вимоги пп. 9,10,13,14,15,16 ч. 1 ст. 42 КПК України.
Право потерпілих у справі також було порушено, які згідно ст. 56 КПК України мали права, передбачені пп. 7,11,13 ч. 1 та п. 4 ч. 2 вказаної статті.
Невиконання запиту суду щодо надання копії витягу з журналу вихідної кореспонденції Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві з 16.10.2015 року по 06.11.2015 року свідчить про те, що були відповідні порушення по направленню речових доказів до експертної установи, а також вони були направлені поза межами строків досудового розслідування, і лист ст. слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві майора міліції ОСОБА_13 не впевнює суд у зворотньому.
Балістична експертиза проводилась поза межами розумних строків, після виявлення даних речових доказів, так як події щодо обвинувачених відбувались 15.02.2015 року, а балістична експертиза була призначена тільки 16.10.2015 року, збирання даних доказів відбувалось в порушення вимог КПК України.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Тому суперечливий лист ст. слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві майора міліції ОСОБА_13 не спростовує запису, викладеного в примітці супровідного листа до висновку експерта № 937 від 15.11.2015 року, і не може бути прийнятий судом до уваги.
Даний документ викликає сумнів у його достовірності.
Частина 3 ст. 358 КПК України визначає, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.
Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Частина 1 ст. 94 КПК України визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 56, 85, 86, 87, 89, 93, 94, ч. 3 ст. 358 КПК України, суд,
Суддя: