КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/856/16-к
Провадження № 1-кс/552/168/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.02.2016 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Київського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області та прокурора Полтавської місцевої прокуратури щодо неповернення тимчасово вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду із скаргою на бездіяльність слідчого Київського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 щодо неповернення тимчасово вилученого майна належного їм. Посилались на те, що згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_9 від 27.11.2015 року в їхній оселі був проведений обшук та в ході обшуку були вилучені золоті вироби, які до цього часу їм не повернуті. Оскільки у встановлений законом строк слідчий не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт вилученого майна, вилучені цінності повинні бути повернуті. Також зазначали, що вилучені золоті прикраси належать не тільки їм, а усій їхній сім`ї. Вони звертались із завами про повернення вилучених золотих виробів до прокурора Полтавської місцевої прокуратури, однак 20.01.2016 року отримали відмову у поверненні цього майна. Вважають дії слідчого та прокурора такими, що не відповідають вимогам 169 КПК України та просили: зобов`язати слідчого Київського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 припинити бездіяльність щодо неповернення спірного майна, зобов`язати слідчого Київського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 вчинити дії щодо повернення майна, яке тимчасово вилучене та описане у протоколі обшуку 15 грудня 2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 підтримали скаргу, просили її задовольнити з підстав, що в ній викладені .

Прокурор ОСОБА_7 , слідчий ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні скарги, пояснили, що вилучені під час обшуку золоті вироби визнані речовими доказами та приєднані до справи.

Заслухавши скаржника, його представника, прокурора, слідчого, дослідивши матнали скарги та кримінального провадження № 0001215 від 02.07.2015 року приходжу до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Установлено, що за заявою ОСОБА_10 02.07.2015 року внесені відомості до ЄРДР за № 0001215 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 зазначав, що 09.01.2015 року малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_11 самоправно заволодів належними йому чотирма автомобілями та золотими виробами вагою приблизно 1500 грн.

В межах вказаного кримінального провадження на підстави ухвали слідчого судді 15.12.2015 року проведений обшук в житлових та нежитлових приміщеннях, що належать скаржнику ОСОБА_3 .

В ході проведення обшуку вилучені золоті вироби, які на підставі постанови слідчого Київського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 170 КПК України рештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Отже арешт майна застосується тільки відносно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження скаржнику ОСОБА_3 не оголошено про підозру, та він не є обвинуваченим по справі, а отже арешт майна вилученого під час обшуку є неможливим.

Матеріали кримінального провадження мають постанову слідчого від 15.12.2015 року ( а.с 117) про визнання вилучених при обшуку золотих виробів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження.

Ч. 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 100 КПК України не встановлений конкретний строк на протязі якого речовий доказ повинен бути повернутий, а отже підстави вважати дії слідчого та прокурора бездіяльністю в частині неповернення вилучених золотих виробів відсутні.

Керуючись ст. 303, 307 КПК України,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1