Дата документу Справа № 310/1465/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/1465/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
№ провадження 11-кп/778/916/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м.Запоріжжі матеріали кримінального провадження за № 0000481 від 03.02.2016 року за апеляційною скаргою та доповненнями до неї прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить даний вирок скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального закону; справу направити до Бердянського міськрайонного суду на новий судовий розгляд за тих підстав, що при затвердженні угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 в порушення вимог п.9 ч.2 ст.52, ч.3 ст.54 КПК України, ні під час проведення досудового розслідування, ні в ході судового розгляду обвинуваченого не було забезпечено захисником.

В доповненнях прокурора до апеляційної скарги зазначено, що судом в порушення вимог закону та угоді про визнання винуватості ОСОБА_8 було призначено остаточне покарання за ст.71 КК України 3 роки 3 місяці, незважаючи на те, що за угодою сторони погодилися з покаранням за ст.71 КК України у вигляді 3 років 4 місяців 13 днів, що також є підставою для скасування вироку.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року затверджено угоду від 23 лютого 2016 р. про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Бердянській колонії № 77 УДПтС України Запорізької області за вироком Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 29.03.2006 р. за ч.1 ст. 115, ст.71 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, за якою призначено йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23.02.16 р. за ст. 391 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2006 р. та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком чинності міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Вільнянській УВП УДПтС України в Запорізькій області (№11).

Строк покарання ОСОБА_8 обчислюється з 09.03.16 р., відповідно до положень ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку засуджений до позбавлення волі ОСОБА_8 відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі з 27.05.2009 р. в Бердянській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№77) в м.Бердянську, вул. Промислова, 1, на шлях виправлення не став, допустив 31 порушення режиму відбуття покарання, за кожне з яких притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі, 27.03.2015 р. та 04.01.16 р. на підставі постанови начальника колонії переведений до приміщення камерного типу (ПТК).

03.02.16 р. приблизно о 10-30 год. в коридорі дільниці посиленого контролю, начальником відділення соціально - виховної і психологічної служби (СВПС) ст. лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 , який є представником адміністрації, у присутності співробітників колонії і одного із засуджених, було пред`явлено законну вимогу засудженому ОСОБА_8 приступити до чергування згідно графіка чергування KBK України по прибиранню дворику для прогулянок. Для виконання цих робіт ОСОБА_8 був забезпечений належним та справним інвентарем, згідно довідки лікаря МСЧ був здоровий.

Проте засуджений ОСОБА_8 від виконання чергування по графіку в категоричній формі відмовився, не вказавши при цьому причину своєї відмови.

Після того, як засуджений ОСОБА_8 був попереджений ст.лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України за злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, начальник відділення СВПС повторно пред`явив законну вимогу засудженому ОСОБА_8 виконати чергування, але останній в категоричній формі відмовився.

Не дивлячись на законні, неодноразові вимоги начальника відділення СВПС ст. лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_8 , який протягом року поміщався до приміщення камерного типу (ПКТ), а саме 27.03.2015 р. та 04.01.16 р, мав реальну можливість виконати чергування, відкрито, демонстративно, в категоричній формі, відмовився виконати наполегливу, неодноразову законну вимогу представника адміністрації, який на підставі свого службового положення має право висувати такі вимоги, чим порушив п. 3 ч. 3 ст. 107 КВК України, здійснив тим самим злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи.

Вказані дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ст. 391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- прокурор ОСОБА_9 у повному обсязі підтримала апеляцію з доповненнями до неї за вказаних в ній підстав, просить скасувати вирок, а провадження повернути на новий судовий розгляд;

- обвинувачений ОСОБА_8 в режимі відео конференції заперечував проти апеляції прокурора та доповнень до неї, просить апеляційну інстанцію залишити вирок без змін.

Заслухав доповідача по справі; прокурора, який підтримав апеляцію прокурора за вказаних в ній підстав, перевірив матеріалі провадження, судова колегія вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

23 лютого 2016 року між прокурором Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000481 від 03.02.16 року, та підозрюваним ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст. ст. 486, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої прокурор ОСОБА_12 та підозрюваний ОСОБА_8 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 за ст. 391 КК України, підозрюваний ОСОБА_8 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчинені даного кримінального правопорушення; сторонами угоди було визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_8 повинен понести за вчинений злочин, а саме за ст. 391 КК України покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту ОСОБА_8 частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2006 року, та остаточно призначити йому покарання у виді трьох років 4 місяців 13 днів позбавлення волі (т.2 а.с.10-13).

В порушення вимог ст.475 КПК України суд призначив ОСОБА_8 остаточне покарання за ст.71 КК України більш м`яке покарання, ніж узгоджене сторонами, що є істотним порушенням порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування вироку.

Крім того, в порушення п.9 ч.2 ст.52 КПК України при укладанні зазначеної угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 в ході досудового розслідування, ні в суді першої інстанції не приймав участь захисник, участь якого є обов`язковою з моменту ініціювання укладання такої угоди, що згідно п.4 ч.2ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування вироку.

Згідно п.2 ч.2 ст.407 КПК України після скасування вироку на підставі угоди дане кримінальне провадження підлягає направленню органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, оскільки угода в порушення вимог п.9 ч.2 ст.52 КПК України була укладена під час досудового розслідування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2006 року, і згідно реєстру матеріалів досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження щодо нього не застосовувались, підстав для обрання йому міри запобіжного заходу за даним провадженням не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу та доповнення до неї прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала Апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді