Справа № 308/4373/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 та апелянта ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою, яку подав підозрюваний ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області (далі - слідчого) про накладення арешту на вилучене майно,

ВСТАНОВИВ :
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 та ч. 3 ст. 362 КК України й досудовим розслідуванням встановлено, що спричинені кримінальними правопорушеннями збитки в сумі 4770842 грн. у більше ніж 7833 разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тому наявні достатні підстави вважати, що вилучені гроші в національній та іноземній валюті відповідають критеріям, визначеним ст. 170 КПК України. Крім того, в ухвалі слідчого судді вказується на те, що потреби досудового розслідування щодо забезпечення кримінального провадження, зокрема, відшкодування збитків (завданої кримінальним правопорушенням шкоди), можливого цивільного позову та виконання покарання у виді спеціальної конфіскації та штрафу, виправдовують такий ступінь втручання (обмеження) у права та свободи підозрюваного ОСОБА_7 , як накладення арешту на майно. Показання свідка ОСОБА_12 слідчий суддя до уваги не взяв, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази того, що валютні кошти являються власністю ОСОБА_12 і передані їй її батьками, при цьому, врахував те, що, ні під час обшуку, ні під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_7 , його захисник, а також свідок ОСОБА_12 не вказували на цю обставину. Тому слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність задоволення клопотання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що вилучені кошти утримуються в межах даного кримінального провадження незаконно, оскільки слідчим було порушено строки на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна; слідчим не наведено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, які б вказували на те, що грошові кошти належать саме йому; не встановлено розміру шкоди; не з`ясовано питання щодо наявності цивільного позову та співрозмірності обмеження права власності; санкції статей, які йому інкримінують, не передбачають конфіскації майна і цими злочинами не заподіяна матеріальна шкода. Крім того, вказує на те, що із січня 2015 року в зв`язку із кримінальним провадженням та перебуванням під вартою, тривалий час не працює, що ставить його та сім`ю у важкий матеріальний стан, вилучені у нього кошти необхідні для матеріального забезпечення сім`ї. При цьому посилається й на те, що на його утриманні знаходяться четверо неповнолітніх дітей та вагітна дружина, яка потребує додаткових коштів на утримання. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання слідчого відмовити та повернути вилучені у нього кошти.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового провадження : адвоката ОСОБА_6 , апелянта ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу ; прокурора та слідчого, які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши провадження за клопотанням, надані стороною обвинувачення докази у підтвердження доводів клопотання, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає до скасування з таких підстав.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 слідчим суддею належним чином не були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані та нижче вказані норми права не можна визнати законним та обґрунтованим.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Накладаючи арешт на вилучене майно слідчий суддя в ухвалі зазначив, що вилучене майно грошові кошти, відповідають критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 та ч. 3 ст. 362 КК України, його діями спричинені збитки в сумі 4770842 грн., яка більш ніж у 7833 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, і за які може бути призначено покарання у виді спеціальної конфіскації та штрафу.
На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався, а також не посилався слідчий у клопотанні.
Дослідивши матеріали за клопотанням, а також надані апеляційному суду в підтвердження доводів клопотання матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при його внесенні та розгляді.
Колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 26 серпня 2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і в якому ОСОБА_7 оголошена підозра у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 362 ; ч. 3 ст. 362 ; ч. 3 ст. 362 ; ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України (у редакції КК України, на період, відповідно 10.11.2015 року та 13.05.2014 року), за вчинені діяння не може бути призначено покарання у виді спеціальної конфіскації.
На відсутність у санкціях статей, за якими ОСОБА_7 оголошена підозра, такого виду покарання як спеціальна конфіскація, вказували під час апеляційного розгляду справи всі учасники судового розгляду, у тому числі прокурор та слідчий.
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження та доказів убачається, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода в розмірі 4770842 (чотири мільйони сімсот сімдесят тисяч вісімсот сорок дві) грн. відшкодована.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в справі не заявлявся будь-ким цивільний позов.
На відсутність заявленого по справі цивільного позову також вказували всі учасники судового розгляду, у тому числі прокурор та слідчий. Як прокурор, так і слідчий під час розгляду апеляційної скарги підтвердили, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відшкодована.
Учасниками процесу апеляційному суду також не надані відомості про те, що будь-хто зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем. Крім того, стороною обвинувачення апеляційному суду не надані відомості про те, що ОСОБА_7 визнавався по справі цивільним відповідачем.
Пояснення прокурора та слідчого про те, що у майбутньому до підозрюваного ОСОБА_7 може бути заявлений цивільний позов для відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу, колегія суддів вважає припущенням, і вважає, що сторона кримінального провадження у підтвердження заявленого по справі цивільного позову не надала будь-які докази, і відхиляє їх як необґрунтовані.
Крім того, колегія суддів вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази у підтвердження підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені кошти набуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину, і на такі не вказується у клопотанні й не вказували як прокурор, так і слідчий. При прийнятті рішення в цій частині колегія суддів враховує принцип диспозитивності.
Доводи клопотання про те, що арешт накладається на грошові кошти як речові докази у справі, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином не вмотивованими.
Так, з постанови слідчого від 27 квітня 2015 року вбачається, що за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_1 при проведенні 09 вересня 2014 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 серпня 2014 року обшуку були виявлені та вилучені 8728 (вісім тисяч сімсот двадцять вісім) доларів США, 290 (двісті дев`яносто) Євро, 12 (дванадцять) тисяч угорських форинтів та 500 гривень, що вказані кошти мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, тому на підставі ст. 98 КПК України визнаються речовими доказами.
При оцінці доводів клопотання, висновків, викладених в ухвалі слідчого судді та доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Колегія суддів вважає, що всупереч положень ст. 98 КПК України, слідчий, визнавши грошові кошти речовими доказами, у постанові не зазначив, що вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій або набуті кримінально протиправним шляхом. У тому числі в постанові не вказується на те, що грошові кошти були або можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних осіб, спеціально виготовлені або пристосовані для вчинення злочинів.
У постанові слідчого також не вказується на те, що грошові кошти нажиті кримінально протиправним шляхом, отримані після реалізації матеріальних цінностей, здобутих кримінально протиправним шляхом.
Крім того, у постанові слідчого не вказується на те у чому саме полягає доказове значення вилучених грошових коштів у кримінальному провадженні.
Тому колегія суддів постанову слідчого вважає належним чином не вмотивованою, такою, що не відповідає вимогам закону.
Колегія суддів також вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані у підтвердження підстав вважати, що грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, були або можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних осіб, спеціально виготовлені або пристосовані для вчинення злочинів.
Доводи клопотання про те, що за вчинені діяння ОСОБА_7 може бути призначено покарання у виді штрафу й необхідність у зв`язку із цим накладення арешту на грошові кошти, колегія суддів вважає, такими, що не ґрунтуються на вказаних вище положеннях ст. 170 КК України.
При прийнятті рішення, колегія суддів також зазначає, що слідчим у клопотанні не вказується на те, що арешт на грошові кошти необхідно накласти з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Колегія суддів також вважає, що прокурор не довів необхідність арешту вилучених грошових коштів, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу ; погоджуючи клопотання не врахував, що за вчинені діяння підозрюваному ОСОБА_7 не може бути призначено покарання у виді спеціальної конфіскації, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі, а слідчий суддя в ухвалі не зазначив редакції Законів України КПК та КК України, які ним враховувались при прийнятті судового рішення).
При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону сприяла учасникам процесу в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про накладення арешту на вилучені грошові кошти.
Відповідно до ст. ст. 409 - 410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав підозрюваний ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке є визнається незаконним та необґрунтованим ; ухвалу слідчого судді скасовує, постановляє нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти відмовляє.
Доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 про повернення вилучених у нього коштів, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути задоволені апеляційним судом, з урахуванням доводів клопотання та постановлених у справі процесуальних рішень.
Керуючись ст. ст. 170 - 173, 376, 407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав підозрюваний ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області про накладення арешту на 8728 (вісім тисяч сімсот двадцять вісім) доларів США, 290 (двісті дев`яносто) Євро, 12 (дванадцять) тисяч угорських форинтів та 500 гривень, які 05.09.2014 року вилучені при проведенні на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 20 серпня 2014 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_1 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт грошових коштів відмовити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді