Ухвала
іменем україни

18 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001562 за касаційною скаргою з доповненням захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року,
в с т а н о в и в:
За вироком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2009 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців, звільненого після відбуття строку покарання,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 зазначеного Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у різний час за різними адресами в м. Рівному шляхом перекушення тросу велосипедного замка, діючи повторно, таємно викрав:
- 10 березня 2015 року близько 16.00 год. поблизу спортклубу «Фітнес-порт» (на вул. Княгині Ольги, 6а) належний ОСОБА_8 велосипед марки Specialized HARDROCK 2013 червоного кольору вартістю 12 000 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму;
- 27 березня 2015 року близько 17.00 год. поряд із магазином «Полісся» (на вул. Жуковського, 39) належний ОСОБА_9 велосипед марки Skott Skale 60 червоно-білого кольору вартістю 6500 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на цю суму;
- 07 квітня 2015 року близько 13.40 год. поблизу супермаркету «Наш Край» (на вул. Мірющенка, 31) належний ОСОБА_10 велосипед марки «ХВЗ старт-шоссе» бордового кольору вартістю 3500 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на зазначену суму;
- 27 квітня 2015 року близько 17.00 год. недалеко від шостого корпусу ІНФОРМАЦІЯ_2 (на вул. Чорновола) належний ОСОБА_11 велосипед марки Arkus темно-синього кольору вартістю 2300 грн, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму;
- 28 квітня 2015 року близько 15.00 год. поблизу першого корпусу вищевказаного університету (на вул. Соборній, 11) належний ОСОБА_12 велосипед марки Maxxi Ocean синього кольору вартістю 2000 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на цю суму;
- 12 травня 2015 року близько 12.00 год. поряд із загальноосвітньою школою № 4 (на вул. Жуковського, 30) належний ОСОБА_13 велосипед марки Winner Viking сірого кольору вартістю 2049,73 грн, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на зазначену суму;
- 12 травня 2015 року близько 13.00 год. поблизу ІНФОРМАЦІЯ_3 (на АДРЕСА_2 ) належний ОСОБА_14 велосипед марки Shimano зеленого кольору вартістю 2057,40 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму;
- 20 травня 2015 року близько 14.20 год. неподалік від п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 належний ОСОБА_15 велосипед марки Focus чорного кольору вартістю 5000 грн, чим завдав потерпілому матеральної шкоди на цю суму;
- 22 травня 2015 року близько 13.10 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (на вул. Курчатова, 2/1) належний ОСОБА_16 велосипед марки Hercules блакитного кольору вартістю 1500 грн, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на зазначену суму;
- 23 травня 2015 року близько 12.00 год. поряд із приміщенням Рівненської дитячої музичної школи № 2 (на вул. Острозького, 13а) належний ОСОБА_17 велосипед марки Rixe білого кольору вартістю 3500 грн, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму;
- 25 травня 2015 року близько 16.00 год. поблизу приміщення Рівненського державного гуманітарного університету (на вул. Остафова, 31) належний ОСОБА_18 велосипед марки Kinetik Profi блакитного кольору вартістю 2200 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на цю суму;
- 02 червня 2015 року близько 13.30 год. поряд із Рівненським автотранспортним коледжем за вищевказаною адресою належний ОСОБА_19 велосипед марки Author блакитного кольору вартістю 3086,11 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на зазначену суму;
- 04 червня 2015 року близько 11.00 год. поблизу першого корпусу Національного університету водного господарства та природокористування за вказаною адресою належний ОСОБА_20 велосипед марки Optima чорного кольору вартістю 5277,75 грн, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на зазначену суму.
Крім того, 22 квітня 2015 року близько 15.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись поряд з адміністративним приміщенням аптеки «Віса» (на вул. Мірющенка, 31), діючи повторно, напав на ОСОБА_21 і застосував до нього насильство, небезпечне для життя й здоров`я останнього, а саме: вдарив його рукою в обличчя, чим завдав легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_21 . Потім ОСОБА_7 відкрито заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки Nokia-1112 вартістю 186,25 грн. У внаслідок цих дій ОСОБА_21 було заподіяно матеріальної шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить змінити судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що в судовому засіданні не було доведено винуватості ОСОБА_7 у вчиненні саме розбою, оскільки його дії були спрямовані на вчинення крадіжки. Також захисник вважає, що у судів першої та апеляційної інстанцій були всі підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки він не лише щиро розкаявся у вчиненні крадіжок, а ще й активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану злочином шкоду (про що свідчить відсутність цивільних позовів у кримінальному провадженні); крім того, на думку захисника, суд не врахував думки потерпілих про можливість призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, та наявності на утриманні засудженого неповнолітніх дітей та хворої матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги і наполягав на залишенні судових рішень без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема ОСОБА_7 , було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 434 КПК України участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого та/чи його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати йвизнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах (зокрема, через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження), суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК України відповідно до вимог ст. 433 КПК України колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у касаційній скарзі не оспорюються.
В результаті проведення перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у розбійному нападі на ОСОБА_21 зроблено з дотриманням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі: показань потерпілого ОСОБА_21 , котрий у судовому засіданні повідомив про обставини вчинення щодо нього злочину і категорично стверджував, що на нього напав саме ОСОБА_7 ; показань самого засудженого, який частково визнавши свою винуватість, у ході судового слідства не заперечував, що завдав ОСОБА_21 тілесного ушкодження, після чого заволодів його мобільним телефоном; даних, що містяться у висновках судово-медичних експертиз, у протоколах огляду місця події та відтворення відеозапису, а також на підставі інших розглянутих доказів у їх взаємозв`язку, зміст яких детально відображено у вироку суду першої інстанції.

Відповідно до наявного у провадженні згаданого висновку експерта від 08 травня 2015 року № 391 при огляді у ОСОБА_21 було виявлено забійну рану ділянки підборіддя, яка могла виникнути 22 квітня 2015 року. Вказане тілесне ушкодження виникло не менше як від однієї травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею і відноситься до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.
Прийнявши до уваги наведені експертні дані, показання ОСОБА_21 щодо послідовності та характеру дій ОСОБА_7 , зіставивши їх з іншими доказами, суд установив, що дії останнього були узгоджені та спрямовані на досягнення єдиної мети, а саме на заволодіння майном потерпілого шляхом нападу із застосуванням насильства, у тому числі небезпечного для життя й здоров`я потерпілого.
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення вчинене діяння ОСОБА_7 за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_21 22 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно, а доводи захисника в касаційній скарзі в цій частині є неприйнятними.
Посилання захисника на неврахування судом усіх пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та хворої матері), а також думки потерпілих про призначення засудженому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, що є підставою, на його думку, для застосування положень ст. 69 КК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки визнання тих чи інших обставин, що пом`якшують покарання, є правом суду.
Виходячи зі змісту ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно недоцільним.
Разом з тим вказані обставини, що пом`якшують покарання та данні про особу засудженого за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого. Їх наявність сама по собі не тягне безумовне застосування ст. 69 КК України та призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції кримінального закону, за яким його засуджено, відповідає вимогам статей 50, 65, 70 КК України. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні настанови і змусить додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а також позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку, залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки доказів, наведених судом у вироку, апеляційний суд не встановив. Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту й аналогічних доводам у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 , в ухвалі наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 436438 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3