Справа №216/3893/16-к
Провадження№1-кп/216/489/16
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Біла Криниця Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, раніше не судимого, військослужбовця в/ч НОМЕР_1 , є учасником АТО, має статус ветерана війни-учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного знаходження: АДРЕСА_2
який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 , місце дислокації НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на посаді телефоніста у військовому званні солдата, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях, та у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 17.08.2015 року, біля 08.00 год., самовільно, без дозволу командування, залишив військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), та направився до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 30.06.2016 року, близько о 14.00 год., тобто більше ніж один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону, заявивши про себе.
Під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, суду пояснив, що 07.08.2014 року він був призваний за мобілізацією Дзержинсько-Довгинцівським РВК міста Кривого Рогу, направлений на військову службу у військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка знаходиться у АДРЕСА_2 , де займає посаду телефоніста, до теперішнього часу.
У середині серпня 2015 року він самовільно, без дозволу свого безпосереднього командира, у зв`язку з поганим самопочуттям, залишив військову частину НОМЕР_1 , поїхав додому ( АДРЕСА_1 ), де у серпні-вересні 2015 року проходив курс лікування, а потім залишився вдома, допомагаючи бабусі по господарству, і знаходився до 30.06.2016 року. Пообідні 30.06.2016 року він добровільно прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону, дав пояснення з приводу відсутності на військовій службі. Був відсутній на службі майже рік. За медичною допомогою до медичних закладів у період жовтень 2015 року червень 2016 року не звертався. У скоєному кається, просить суд не карати його суворо, при винесенні вироку врахувати каяття, сприяння правоохоронним органам у розкритті злочину, а також ту обставину, що він має намір укласти контракт для подальшого проходження військової служби.
Суд, приймає до уваги, що фактичні обставини ніким не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою провину, підтвердив обставини скоєння злочину; з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що дає суду підстави не сумніватись у добровільності їх позиції, визнає недоцільним досліджувати докази щодо фактичних обставин справи, та вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 УК України, за ознаками: самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обговорюючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (тяжкий злочин), характеристику особи винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання (том 1 а.с.63), обставинами, які пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також і те, що ОСОБА_4 є учасником АТО, має статус ветерана війни-учасником бойових дій (том 1 а.с.64-65), та вважає сукупність пом`якшувальних обставин, такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, з призначенням іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного санкцією частини 4 статті 407 КК України, у вигляді арешту, з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу.
Вимог щодо відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст.ст.349 ч.3, 368, 370, 373-374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді арешту на гауптвахті, строком на 1 (один) місяць.
Обраний в рамках зазначеного кримінального провадження захід забезпечення, у вигляді особистого зобов`язання, залишити колишнім до набрання вироком законної сили.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1