Дело № 1-157/12
Производство № 1/500/10/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

про попередній розгляд справи та про її призначення до судового розгляду

09 червня 2016 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представників потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , попередньо розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області, до взяття під варту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 згідно обвинувального висновку органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Враховуючи, що ця кримінальна справа надійшла до суду від прокурора з обвинувальним висновком до дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК), а саме 14.02.2011 р., то відповідно до п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» цього Кодексу вона підлягає розгляду судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом, а саме в порядку Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. (далі КПК 1960 р.).

Дана кримінальна справа була передана на розгляд Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області головою Апеляційного суду Одеської області в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 38 КПК 1960 р., після скасування попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанції Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 січня 2016 року (т. 6 а.с. 44 47). Цією ж ухвалою справу направлено на новий судовий розгляд, який відповідно до ч. 1 ст. 400 КПК 1960 р. має бути проведений у відповідності з вимогами глав 23 30 цього Кодексу, тобто зі стадії попереднього розгляду справи суддею.

Під час попереднього розгляду справи прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до розгляду, вважаючи, що дотримані усі норми Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України, його думку підтримали потерпілий ОСОБА_6 та представники потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_4 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , заявив клопотання про повернення справи на додаткове розслідування з підстав допущення порушення вимог КПК 1960 р. під час досудового слідства. Так, захисник зазначив, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_9 на захист, а саме ОСОБА_5 не була надана можливість скористатися послугами захисника під час затримання, його затримання було оформлено днем пізніше, коли слідчий приймав участь у інших слідчих діях, слідчий прийняв у ОСОБА_9 з`явлення із зізнанням без участі захисника, відтворення обставин та обстановки події відбулося без участі захисника. Захисник також послався на те, що під час досудового розслідування були допущенні порушення при виявлені та вилучені «металевого предмету».

Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 та представники потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 , зазначили, що підстав для повернення справи на додаткове розслідування немає, клопотання захисника про це є передчасним, а доводам захисника, зазначеним у клопотанні суд може надати оцінку за наслідками розгляду справи.

Захисник ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_10 були повідомлені про день та час попереднього розгляду справи суддею, однак вони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст.240 КПК 1960 р. неявка учасників процесу, окрім прокурора, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення справи на додаткове розслідування та про те, що справа підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Так, обвинувальний висновок складений у відповідності до вимог Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України. Клопотань про притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, перекваліфікації діяння обвинуваченого від учасників судового процесу не надходило.

Підстав для закриття справи або для її зупинення, а також суттєвих порушень норм КПК 1960 р., що перешкоджали би призначенню справи до розгляду, не встановлено. Посилання захисника ОСОБА_4 на те, що деякі слідчі дії під час досудового розслідування були проведені з порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 , а також про сумніви щодо вилучення «металевого предмету довжиною 71 см.», не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування на цій стадії провадження справи у суді першої інстанції. Так, відповідно до ч. 1 ст. 246 КПК 1960 р. при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Захисник, заявляючи клопотання про повернення справи на додаткове розслідування під час попереднього розгляду справи суддею вдався до аналізу доказів, що містяться у матеріалах кримінальної справи, які судом у встановленому порядку ще не досліджувалися. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості оцінити доводи захисника та прийняти правильне рішення, а тому його клопотання є передчасним. Крім того, захисник не навів обставин про те, що без усунення вказаних ним порушень справа не може бути призначена до судового розгляду.

Під час попереднього розгляду справи від захисника ОСОБА_4 , якого повністю підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , також надійшли клопотання про витребування з архіву Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області матеріали за фактом вимагання у ОСОБА_5 , які згідно постанови слідчого СВ Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 були виділені в копіях та оригіналах з кримінальної справи і направлені органу для перевірки в порядку ст. 97 КПК 1960 р., посилаючись на те, що ці матеріали мають значення для цієї кримінальної справи. Захисник також просив викликати для допиту свідків ОСОБА_11 (слідчий), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , пославшись на те, що у них до слідчого є багато запитань, а інші свідки, деяки з них раніше не допитувалися, можуть дати свідчення на користь його підзахисного. Крім того, захисник також просив змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який, пославшись на те, що з 16.11.2010 р. по наявний час ОСОБА_5 перебуває під вартою, за цей час він неодноразово звертався за медичною допомогою, до наявного часу його вина у вчинені злочинів не встановлена та не доведена, він раніше не судимий, ніяких злочинів не вчиняв та відповідно не займався злочинною діяльністю, за місцем проживання до затримання характеризувався позитивно, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували намір ОСОБА_5 ухилитися від слідства та суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжити злочинну діяльність.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 , представники потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотань захисника, як необґрунтовані, прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілих ОСОБА_8 зазначили, що справа, про витребування якої заявив клопотання захисник, немає ніякого відношення до наявної справи, захисник не обґрунтував необхідність виклику свідків, про виклик яких він клопоче, раніше вони не допитувалися, заявив про їх виклик лише з метою затягування судового розгляду.

Що стосується зміни запобіжного заходу, то прокурор ОСОБА_3 , якого підтримали присутні потерпілий та представники, зазначив, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід обрано правильно, підстави для його зміни чи скасування відсутні, є підстави для його подальшого утримання під вартою з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , того, що він може ухилитися від суду, вплинути на свідків, а також з урахуванням відсутністю у нього міцних соціальних зв`язків.

Суд, розглянувши клопотання захисника, заслухавши думки присутніх учасників процесу, дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.

Так, що стосується витребування матеріалів кримінальної справи за фактом вимагання у ОСОБА_5 , то захисником не доведене відношення цих матеріалів кримінальної справи до розглядуваної кримінальної справи відносно ОСОБА_5 за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки захисником не надана навіть копія процесуального рішення по вказаній справі, з якого можна було б встановити співвідношення цих справ, значущість справи, яку захисник просив витребувати, для цієї кримінальної справи та, відповідно, необхідність її витребування. Тому суд не вбачає необхідності витребувати вказані матеріли кримінальної справи. Разом з чим, суд звертає увагу захисника ОСОБА_4 , що він як захисник ОСОБА_5 у цій кримінальній справі не позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, про витребування якої він заявив клопотання, та роботи з неї відповідні копії.

Що стосується клопотання захисника про виклик певних осіб для допиту в якості свідків, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 68 КПК 1960 р., як свідок може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі обставини, які відносяться до справи. Захисник же, заявляючи клопотання про виклик певних осіб для допиту в якості свідків, взагалі не надав даних, що їм відомі такі обставини. Вже під час судового розгляду, якщо будуть встановлені данні, що особам відомі обставини, які відносяться до справи, то тільки тоді може бути вирішено питання про виклик цих осіб як свідків, а тому на даній стадії процесу в задоволенні цього клопотання захисника слід відмовити.

При вирішенні ж питання про наявність підстав для зміни або скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з такого.

Так, 16.11.2010 р. ОСОБА_5 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, що підтверджується копією відповідного протоколу від 16.11.2010 р. (т. 3 а.с. 4 6).

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.11.2010 р. строк затримання ОСОБА_5 був продовжений до десяти діб.

26.11.2010 р. постановою Татарбунарського районного суду Одеської області відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді взяття під варту, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком більше десяти років, у зв`язку з чим він може ухилитися від слідства і суду перебуваючи на волі, перешкоджати встановленню істини по справі. Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 продовжувався у встановленому КПК 1960 р. порядку постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.01.2010 р., а також вироками Татарбунарського районного суду Одеської області та Саратського районного суду Одеської області відповідно від 09.02.2012 р. та від 06.03.2014 р.

Відповідно до ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Згідно ж цієї статті в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 9 Конституції України також передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейський суд з прав людини (далі Суд) як джерело права.

Тому з урахуванням наведених положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_5 вважає за необхідне врахувати також практику Суду, яка містить керівні засади.

Так, у п. 204 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява №42310/04) від 21 квітня 2011 року, Суд зазначив, що він уже досліджував у багатьох справах практику тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, і визнав у цьому зв`язку порушення пункту 1 статті 5 Конвенції. Суд постановляв, що практика тримання обвинувачених під вартою без конкретного юридичного підґрунтя або за відсутності чітких норм, які б регулювали їх ситуацію в результаті чого вони можуть бути позбавлені свободи протягом необмеженого часу без дозволу суду несумісна з принципом юридичної визначеності та захисту від свавілля, які червоною ниткою проходять через Конвенцію, та принцип верховенства права (див., наприклад, рішення у справі Єлоєва, пп. 50 51). Ця проблема, яку було визнано проблемою системного характеру в Україні (див. рішення у справі «Харченко проти України», пп. 98 і 101), мала місце і в цій справі.

А тому суд з урахуванням норм національного та міжнародного права вважає за необхідне вирішити питання про запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на певний строк, а саме до ухвалення рішення у справі.

Що стосується мотивів та підстав для продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою або для зміни йому запобіжного заходу на інший більш м`який, то суд, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, один з яких проти життя двох осіб, за який законом передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, того, що судовий розгляд у цій справі ще не розпочатий, те, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового слідства та попередніх розглядів справи неодноразово змінював свої покази, схиляючи, у свою чергу, свідків також до зміни своїх показів, що підтверджується матеріалами кримінальної справи та результатами попередніх розглядів справи, то, на думку суду, перебуваючи на волі, він може перешкодити встановленню істини по кримінальній справі. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше вже призначалося покарання у виді довічного позбавлення волі при попередньому розгляді справи, то, незважаючи на те, що це рішення було скасоване, існує велика імовірність того, що ОСОБА_5 , знаючи про можливість призначення йому такого покарання, ухилитися від суду. Також суд враховує відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків за місцем його постійного проживання, а саме того, що він не одружений, немає й утриманців ( ОСОБА_5 , зазначаючи, що у нього є двоє неповнолітніх дітей, зазначив, що він не записаний їх батьком).

А тому, на думку суду, навіть з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, наведені обставини мають чіткі ознаки того, що продовження його тримання під вартою вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення його права на свободу. У зв`язку з викладеним в клопотанні захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на даній стадії процесу також слід відмовити та обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити тримання під вартою до ухвалення остаточного рішення у цій справі, з можливістю подальшого розгляду доцільності тримання під вартою, про що роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику.

Що стосується посилання захисника на звернення обвинуваченого під час тримання під вартою за медичною допомогою, то, по-перше, на підтвердження цього ним не зазначено та не додано жодного доказу, а, по-друге, перебування під вартою не перешкоджає обвинуваченому отримання належної медичної допомоги, надання якої йому гарантує ст. 49 Конституції України та ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 р. №3352-XII.

Крім означеного, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується серед іншого у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за який законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, то кримінальну справу відносно нього відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК 1960 р. слід розглядати в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб.

Враховуючи, що мають місце достатні підстави для розгляду кримінальної справи у судовому засіданні, керуючись п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. ст. 148, 237, 240, 241, 244, 245, 246, 273 КПК 1960 р., суд
постановив:
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Ізмаїл Одеської області на 17 червня 2016 року, на 11:00 годину.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити без змін взяття під варту, продовжити строк тримання під вартою до ухвалення остаточного рішення у справі. Роз`яснити можливість звернутися в подальшому до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Справу розглядати колегіально судом у складі трьох суддів, за участю прокурора, захисників, потерпілих, представників потерпілих, яких повідомити про день, час та місце розгляду справи.

У судове засідання викликати осіб, згідно переліку, доданого до обвинувального висновку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1