Справа № 346/1776/14-к
Провадження № 1-кп/346/5/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі : судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї кримінальне провадження № 0000026 про обвинувачення:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді машиніста відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», раніше не судимого,

- за ст. 185 ч.2 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ліски Коломийського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого на посаді помічника машиніста відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» державного територіально-галузевого об`єднання « ІНФОРМАЦІЯ_3 », раніше не судимого,

- за ст.ст. 185 ч.2, 342 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у крадіжці, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_16 також - у опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Зокрема ОСОБА_15 і ОСОБА_16 обвинувачуються в тому, що працюючи на посадах машиніста тепловоза та його помічника, відповідно, у відокремленому підрозділі Моторвагонне депо Коломия, 05 лютого 2014 року о 20:00 год. у відповідності до своїх посад заступили на чергування у нічну зміну в складі локомотивної бригади при депо, в тому числі і для проведення маневрової роботи на тракційних коліях складу палива. При цьому до їх службових обов`язків входила екіпіровка рухомого складу, гарячих, холодних локомотивів та дизель-поїздів паливом, маслом, водою, піском при необхідності, на підставі відповідної місцевої інструкції, затвердженої 04 березня 2013 року начальником даного підрозділу.

Протягом вказаного чергування ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , будучи присутніми при екіпіруванні у паливному складі машиністами вказаного депо дизельним паливом чотирьох поїздів у чотирьох моторних секціях локомотивів, знаючи, що після заправлення дизель-поїздів дизельним паливом у зливному рукаві насосної станції залишається дизельне паливо, скориставшись неуважністю екіпірувальника складу палива ОСОБА_17 , вчинили крадіжку цього продукта ємкістю 31 літр шляхом зливу його з рукава насосної станції, який помістили у дві каністри ємкістю по десять літрів кожна, одну каністру ємкістю п`ять літрів та одну пластикову пляшку ємкістю шість літрів. Даними діями спричинили шкоду вказаному депо державного територіально-галузевого об`єднання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на суму 339,14 грн.

Вищезазначену тару з викраденим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заховали у приміщенні пункту технічного огляду локомотивів (ПТОЛ).

Надалі ОСОБА_15 , відлучившись із депо за вказівкою чергового по депо ОСОБА_18 , з метою огляду цеху по ремонту локомотивів, разом із ОСОБА_16 та невстановленою під час досудового розслідування особою з числа працівників, 06 лютого 2014 року близько 00:00 год. стали переносити викрадене дизельне паливо у визначене ними місце, зокрема ОСОБА_15 взяв в руку каністру з десятьма літрами дизельного палива, ОСОБА_16 помістив у рюкзак таку ж каністру з десятьма літрами, в руку взяв каністру з п`ятьма літрами вказаного палива, а невстановлена під час досудового розслідування особа, взяла в руку пластикову пляшку з шістьма літрами дизельного палива.

Близько 00:15 год. всі разом вийшли з приміщення ПТОЛ та під час руху були виявлені працівниками лінійного відділу міліції на станції Івано-Франківськ УМВС України на Львівській залізниці майором Чердаком, лейтенантом ОСОБА_19 та старшим лейтенантом ОСОБА_20 , які у відповідності до Закону України «про міліцію» проводили оперативне відпрацювання ВП «Моторвагонне депо Коломия». Отримавши від працівників міліції наказ залишатися на місцях, двоє обвинувачених та невстановлена третя особа стали втікати у різні сторони, викинувши викрадене, однак ОСОБА_21 та ОСОБА_16 були затримані працівниками правоохоронного органу.

Крім того ОСОБА_16 обвинувачується в тому, що під час затримання його оперуповноваженим сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Івано-Франківськ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_20 шляхом втримування лівою рукою за рукав куртки правої руки, у процесі втечі у напрямку вулиці В.Симоненка, що в м. Коломиї, знаючи, що той є працівником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні службових обов`язків, викрутив руку ОСОБА_20 , зробивши круговий оборот рукою вверх-назад, завдавши останньому фізичного болю, що зумовило його, ОСОБА_16 , вивільнення та продовжував втікати. Після чергового затримання ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , руками спереду за куртку, останній своїми руками стиснув руки працівника правоохоронного органу і умисно став наносити удари зверху вниз по руках останнього, намагаючись звільнитись, однак той продовжував його утримувати. В цей момент до них підбіг оперуповноважений СКР ЛВ на станції Івано-Франківськ лейтенант міліції ОСОБА_19 і вони вдвох з ОСОБА_20 затримали ОСОБА_16 .

Таким чином дії обох обвинувачених кваліфіковано за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_16 також за ст. 342 ч.2 КК України, як вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

До письмових доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у вчиненні крадіжки, орган обвинувачення відносить :

дані протоколу огляду місця події від 06 лютого 2014 року та план-схема і фототаблиця до нього, з яких видно, що на території ДЕПО ст. Коломия на пішохідній стежці між залізничими коліями на відстані 63 м. від ОСОБА_22 виявлено два поліетиленові пакети з двома пластиковим 10-ти літровими каністрами заповненими прозорою рідиною із запахом нафтопродуктів, одну прозору пластикову пляшку із такою ж рідиною та чорний рюкзак в якому знаходиться 10-ти літрова каністра заповнена аналогічною рідиною (а.с. 1-8, т.2);

дані протоколу огляду місця події від 06 лютого 2014 року і фототаблиця до нього, з яких видно, що у приміщенні ПТО ВП «Моторвагонне ДЕПО Коломия» знаходиться заправна колонка із дизельним паливом із показниками лічильників на момент огляду та добова відомість із показниками кількості та часу виданого дизельного пального працівниками складу певним машиністам на конкретні рейси (а.с 9-11, т. 2);

дані експертизи нафтопродуктів, паливно-мастильних матеріалів від 11 лютого 2014 року, з якої видно, що надані експерту рідини в п`яти вищевказаних ємностях є дизельним пальним та що дизельне пальне вилучене для зразка із заправного рукава має одинакові органолептичні показники (колір, відтінок, консистенцію), густину, однаковий молекулярний і фракційний склад із рідинами в трьох каністрах та пляшці (а.с. 16-20, т. 2);

дані протоколу огляду місця події від 12 березня 2014 року і фототаблиця до нього, з яких видно, що у приміщенні ПТОЛ ВП «Моторвагонне ДЕПО Коломия» знаходиться заправна колонка із дизельним паливом, що перебуває у вимкненому стані і під час перекритого крану даної колонки проведено злив дизельного палива з заправного рукава колонки через заправний пістолет у металеве відро у якому виявилося 7 літрів пального, при цьому стрілка із показниками лічильників залишилася в несмінному стані (а.с. 23-31, т. 2);

дані протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього, за участю потерпілого ОСОБА_20 , де він вказує в якому місці знаходився у засідці в ніч скоєння злочину, куди втікав ОСОБА_16 , де він його наздогнав, продемонстрував як зупиняв втікача, які рухи той вчиняв з метою виривання та як він утримував обвинуваченого до приходу свого колеги ОСОБА_19 (а.с. 33-43, т.2);

дані протоколів проведення слідчого експерименту та фототаблиці до них, за участю свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_23 , де вони вказали в якому місці знаходилися у засідці в ніч скоєння злочину, звідки вийшли із кульками обвинувачені та невстановлена слідством особа, куди направилися, де викинули викрадене пальне та куди втікав ОСОБА_16 і де він ОСОБА_19 знаходився коли побачив ОСОБА_20 і ОСОБА_16 (а.с. 44-63, т.2);

довідку відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Коломия» від 12 лютого 2014 року про вартість 1 літри дизпалива станом на 06 лютого 2014 року, яка складала 10.94 грн.(65, т. 2);

наказ управління МВС України на Львівській залізниці від 12 серпня 2013 року про призначення потерпілого ОСОБА_20 на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку лінійного відділу на ст. Івано-Франківськ УМВС України на Львівській залізниці (а.с. 64, т. 2).

Доказами винуватості обвинувачених на думку органу досудового слідства та органу обвинувачення також являються показання потерпілого ОСОБА_20 та свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_19 і ОСОБА_24 . Перші троє працівники міліції.

Так потерпілий ОСОБА_20 вказав, що у вищезазначений період займав посаду оперуповноваженого СКР ЛВ на станції Івано-Франківськ. 05 лютого 2014 року близько 23:00 год. разом з колегами прибули у Д?ПО, що у м. Коломиї, з метою «відпрацювання». Проходячи по території вказаного Д?ПО десь із відстані 100 м. помітив три постаті, які виходили із пункту технічного обслуговування і несли щось у руках. Його колеги ОСОБА_23 та ОСОБА_19 сиділи у вагоні та вибігли звідти коли вказані особи наблизилися до них на відстань близько 10 метрів. Двоє із тих осіб, залишивши пакети, кинулися втікати. ОСОБА_19 побіг за одним, а він за іншим. Не втрачаючи того з поля зору біг за ним десь 60 м. Наблизившись до втікача, як пізніше з`ясувалося обвинуваченого ОСОБА_16 , наказав йому стояти. Спіймавши обвинуваченого лівою рукою за одяг, правою пред`явив посвідчення. Однак той «викрутив» його руку та намагався і далі втікати, проте він, потерпілий, знову наздогнав його та зупинив. У той момент до нього підбіг колега ОСОБА_19 і обвинувачений ОСОБА_16 перестав чинити опір і погодився піти з ними. Разом пішли у Д?ПО. Викликали опергрупу. Від дій ОСОБА_16 тілесних ушкоджень не зазнав.

Письмового документу про виїзд на відпрацювання ОСОБА_25 ДЕПО у них не було. Також не було заведено по працівниках ДЕПО, чи крадіжках із даного підрозділу і оперативно-розшукових справ. Службового одягу не одівали.

При обранні покарання покладається на погляд суду.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_23 зазначили, що як працівники міліції того вечора прибули у ДЕПО на ст. Коломия, для відпрацювання і організували засідку у одному із вагонів неподалік пункту технічного огляду локомотивів. Помітивши, що з приміщення пункту вийшло троє осіб із кульками та рюкзаком, дочекалися коли ті наблизяться до них і вискочили із вагона з криками «стояти міліція». Вказані особи покидали кульки і двоє кинулися тікати. Чердак на місці затримав ОСОБА_15 , ОСОБА_19 побіг за другою із осіб, а ОСОБА_20 за третьою. ОСОБА_19 переслідувану особу не наздогнав, а ОСОБА_20 затримав ОСОБА_16 , який при цьому як вони бачили, чинив йому опір, а тому ОСОБА_19 по вказівці ОСОБА_23 побіг йому на допомогу і удвох вони привели того до місця викидання кульків та рюкзака, у яких як виявилося було дизельне пальне.

Свідок ОСОБА_24 , дав показання, що тієї ночі спільно із знайомим ОСОБА_26 поверталися на автомобілі із с. Турка Коломийського району, через м. Коломию, і близько 24 год. заїхали на одну із вулиць біля ДЕПО ст. Коломия, щоб по можливості розшукати знайомого ОСОБА_27 , на ім`я ОСОБА_28 , який раніше проживав у гуртожитку поблизу ДЕПО. Залишивши ОСОБА_27 у машині став іти через залізничні колії, щоб з`ясувати у когось необхідну інформацію і бачив, як із одного із приміщень вийшло троє осіб із кульками у руках. Коли вони рухались по території до них стало бігти двоє осіб з криком «міліція». Ці особи почали втікати і повз нього пробіг один із них, якого він добре впізнав, це був ОСОБА_16 , а за ним біг працівник міліції. Повернувшись до ОСОБА_27 розповів йому про побачене, а той в свою чергу про те, що на його очах ОСОБА_16 затримували. Після цього удвох із ОСОБА_27 направилися до працівників міліції і повідомили їм, що являються очевидцями події і згідні підтверджувати бачене.

Суд тривалий час на клопотання учасників кримінального процесу оголошував у справі перерви для виконання органами міліції примусового приводу свідка ОСОБА_27 для з`ясування ряду важливих обставин, однак воно так і не було виконано.

Виходячи із місця та часу, де і коли відбувалися досліджувані події злочину, суд не рахує об`єктивними показання свідка ОСОБА_24 , оскільки вважає не аргументованими та надуманими його твердження стосовно причини перебування його та ОСОБА_27 у 24 год., тобто дуже пізню та холодну пору доби у чужому, віддаленому від місця проживання місті, у безлюдному місці ніби у пошуках фізичної особи по імені ОСОБА_28 , який раніше міг проживати у гуртожитку ДЕПО. Виникає запитання чому на пошуки ОСОБА_28 не ішов сам ОСОБА_29 і яка була потреба пошуку особи без прізвище, знання місця роботи, конкретного проживання пізньої зимової ночі у чужому місті. Також суд бере до уваги, що свідка ОСОБА_24 ніхто із обвинувачених осіб та інших працівників ДЕПО безпосередньо після настанння описуваних подій не бачив. Вказана особа появилася тільки після приїзду опергрупи.

Свідок ОСОБА_30 , слідчий, що проводив досудове розслідування по справі, дав показання, що тієї ночі в складі опергрупи виїжджав у ДЕПО ст. Коломия і від працівників міліції почув про затримання двох осіб та виявлення при них кульків та рюкзака із рідиною. Встановив осіб та за участі понятих оглядав кульки із вилученою речовиною та пункт ОСОБА_31 , де знаходилися заправні колонки. Пояснення ні від кого не брав. При спробі зливу рукава він був майже порожній, проте як йому пояснили у рукаві постійно повинно бути дизпаливо. Коли додатково складаючи відповідний протокол оглядали рукави після проведеної заправки, то злили десь 7-8 літрів пального з одного рукава.

Пізніше в денний час проводив і слідчий експеримент за участю працівників міліції, з приводу розміщення їх, проте без обвинувачених. Чи був ОРС по даній справі не знає. Чому не вилучив записи із камер відеоспостереження пояснити не зміг, як і те чому не проводив впізнання обвинувачених свідками та чому не брав у них відбитки пальців та не вилучав їх рукавиці для проведення експертизи матеріалу.

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , дали показання, що тієї ночі перебували на зміні, як працівники воєнізованої охорони на ст. Івано-Фанківськ і спільно з опергрупою міліції приїхали у Коломийське ДЕПО. Бачили на доріжці між коліями обвинувачених, працівників міліції та полетиленові кульки, як вважалося із дизпаливом. Із-за туману та нічного часу видимість була 20-30 метрів.

Як під час досудового слідства, так і на судовому слідстві не здобуто інших доказів, які підтверджують вину обвинувачених у пред`явленому їм обвинуваченні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини соби тлумачаться на її користь.

Аналізуючи обвинувачення органу досудового слідства, перевірені в судовому засіданні докази, що були ним надані, суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачення не доведено і вони підлягаєють виправданню у вчиненні цих злочинів виходячи із наступного.

Обвинувачені свою вину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні не визнали та дали суду наступні показання.

Так, ОСОБА_15 вказав, що того дня заступив на зміну. Температура повітря була низькою та сягала приблизно - 18°С. Близько опівночі дізнався від свого помічника ОСОБА_16 , що у водія ОСОБА_34 , який у нічний час розвозив працівників по місцях проживання, зламався автомобіль. У цей момент останній перебував на вул. Симоненка, що у м. Коломиї, що поряд із ДЕПО. У його присутності черговий по ДЕПО ОСОБА_18 , дав вказівку ОСОБА_16 іти до ОСОБА_35 щоб допомогти завести двигун. Він, ОСОБА_15 , залишився виконувати свої посадові обов`язки, зокрема «перевірив дизель». Переконавшись, що все в порядку, попрямував у старе Д?ПО та на шляху помітив декілька постатей, не менше чотирьох чоловік, які боролися у снігу знаходячись на відстані п`ять-шість метрів від нього, і через якусь мить стали розбігатися. Розгледів, що ті особи не були його колегами, проте не здивувася, оскільки потрапити на територію ОСОБА_36 ?ПО труднощів не складає, так як туди можна зайти безперешкодно з трьох сторін. Двоє із тих що боролися, як пізніше зрозумів були міліціонери ОСОБА_23 та ОСОБА_19 . Від них втекло двоє чужих осіб, які і переносили ці кульки та ранець. В цей час почув позаду себе кроки та наказ зупинитися. Коли він це зробив, хтось із цих людей, які пізніше представилися працівниками міліції, хоча жодних посвідчень не пред`являли, схопив його за куртку та звинуватив у крадіжці, кинувши поряд сумку, схожу на ранець, та пакети з невідомим вмістом, які він ногою відштовхнув. Через декілька хвилин до них підійшов працівник міліції ОСОБА_19 та разом з іншими своїми колегами стали його, ОСОБА_15 , шантажувати і налаштовувати проти помічника ОСОБА_16 , що ніби той зізнався у вчиненні крадіжки. Через декілька хвилин помітив, що до місця події зі сторони вулиці ОСОБА_37 наближається ОСОБА_16 і якийсь чоловік, після чого працівник міліції Чердак, наказав своєму колезі ОСОБА_19 підійти до останніх і допомогти вести ОСОБА_16 . Близько 00:20 год. Чердак дозволив йому, ОСОБА_15 , зателефонувати до чергового Д?ПО і той підійшов до них.

Пояснивши працівникам міліції, що зобов`язаний виконати певні посадові обов`язки, щоб не «замерз дизель», його відпустили до цеху, куди пішов разом з черговим по Д?ПО та завершив необхідні дії.

Пізніше на місце події приїхала опергрупа і здійснювала фотографування та оформляла інші документи. Їм же надав свої пояснення.

Наголосив, що йому наказували брати до рук підкинуті працівниками міліції пакети, начебто піднести їх до чергового, де складатимуть протокол, однак він відмовився, а в подальшому з рукавиць, що були одягнуті на його руки, не знімали жодних відбитків, хоча він наполягав на цьому. Всі слідчі дії проводили без його та ОСОБА_16 участі. Також працівники міліції не взяли до уваги дані з камер спостереження, розташованих на так званому місці злочину, які направлені на зливний рукав насосної станції і на що він також просив їх звернути увагу. Зазначив, що потрапити на територію ОСОБА_36 ?ПО стороннім труднощів не складає, оскільки туди можна зайти безперешкодно з трьох сторін.

Окремо наголосив на відсутності свідка ОСОБА_24 в перший час вказаних подій і появу його тільки після приїзду працівників опергрупи.

Згодом його та помічника ОСОБА_16 викликали до керівництва Д?ПО у місто Львів та радили написати заяви на звільнення через звинувачення у злочині, однак вони відмовилися, оскільки не відчувають жодної провини. Наголосив, що у крадіжці палива не зацікавлені працівники Д?ПО, оскільки систематично проводиться інвентаризація і одразу ж помітна недостача.

Вищезазначені показання також знайшли підтвердження у показаннях обвинуваченого ОСОБА_16 , який зазначив, що тієї доби, вийшов на роботу і в звичайному режимі виконував свої обов`язки помічника машиніста при ДЕПО, спільно із машиністом ОСОБА_15 . Ближче до опівночі дізнався від чергового по ДЕПО про несправність у службовому автомобілі водія Д?ПО Грабовецького, який заглох неподалік у районі пожежної частини і з дозволу чергового, прямо від нього, розійшовшись із ОСОБА_15 , попрямував до вулиці Симоненка, що поряд із ДЕПО, щоб допомогти водію. Рухаючись туди за територією за поганої видимості відчув напад зі спини та одночасно почув наказ : зупинитися, міліція. Злякавшись нападу став рефлекторно захищатися, при цьому жодних ударів нападнику не наносив, а тільки відштовхував від себе, натомість той йому порвав рукав куртки. Тяганина була дуже короткотривалою, свідків події не було. Просив у нападника пред`явити посвідчення і коли той показав його, хоча розгледіти щось було важко із-за поганого освітлення, припинив будь-які активні дії. Пізніше разом попрямували до Д?ПО, на зустріч їм вийшов працівник міліції ОСОБА_19 . Прийшовши у Д?ПО, побачив ОСОБА_15 та ще кількох незнайомих осіб, поруч в снігу валялился кульки. Наголосив, що на території Д?ПО працюють шість камер відео спостереження, про що вони говорили працівникам міліції і просили переглянути записи.

Також зазначив, що місце де до нього підбіг потерпілий не проглядається з місця де були два інші працівники міліції і вони не могли бачити подій, які відбувалися між ними. Будь-яких автомобілів чи інших осіб в місці де його наздогнав ОСОБА_20 не було.

На повну невинуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказують також показання цілого ряду свідків працівників ОСОБА_25 .

Так свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 зазначили, що тієї ночі працювали на зміні як машиністи дизель поїздів. Екіпірування дозаправку їм здійснювали відповідальні працівники ДЕПО. Всі дії здійснювалися у встановленому порядку з внесенням записів у технічну документацію. Як завжди після заправок матеріально-відповідальна особа, екіпірувальник, кінець рукава запихує у ящик, закриває його на ключ та пломбує. У ту ніч все так і відбувалося. Сторонніх осіб, як і каністр чи кульків не бачили. Знають, що на території розміщені відекамери.

Свідок ОСОБА_42 , дав показання, що працює начальником ДЕПО. З приводу обставин події пояснити не міг нічого. Зазначив, що обвинувачених знає давно і жодних претензій до них немає. За рукави колонок та показання лічильників відповідають екіпірувальники. Повідомлень про крадіжки з боку працівників міліції не було, як і звернень від машиністів про недостачу. Кожної доби складаються відомості за розходом палива. Проведені після вказаної події інвентаризаційні роботи недостачі дизпалива не виявили.

Свідок ОСОБА_43 , вказала, що у лютому 2014 року здійснювала облік палива та паливно-мастильних матеріалів тих що перебувають на складі. Після цього випадку провели інвентаризацію по паливному складу і факту недостачі не виявили. Контроль за видачею палива машиністам у дизель-поїзди не здійснює. Від екіпірувальників отримує інформацію добових відомостей по лічильниках виданого палива. В кінці місяця здійснює інвентаризацію звірку наявного палива на складі, виданого екіпірувальникам та виданого останніми по лічильниках. За підсумками лютого недостачі не було. Облікування палива еіпірувальниками здійснюється згідно лічильників по літрах і у випадку недостачі лічильник би показав це. На вимогу працівників міліції знімала їм копії добової відомості виданого палива по лічильнику.

Свідок ОСОБА_44 , завідуюча лабораторією моторвагонного ДЕПО також вказала на відсутність недостачі палива внаслідок проведеної у лютому інвентаризації.

Свідок ОСОБА_45 , дав показання, що в ту ніч був черговим по ДЕПО. Десь після 23 год. дав вказівку ОСОБА_21 іти в цех ремонту з`ясувати можливість розміщення дизель-поїзда, якого слід було перегнати із ОСОБА_22 , а ОСОБА_16 дозволив піти до водія ОСОБА_35 , який керував черговою автомашиною і заглох неподалік за територією. Трохи пізніше підходив до місця події де знаходилися на снігу кульки та поряд з працівниками міліції стояли обвинувачені. На його питання працівники міліцї відповіли, що до ОСОБА_15 претензій не мають, тільки хай скаже хто втік. Видимість тієї ночі була погана. Стверджує, що камери відеоспостереження на той час працювали.

Свідок ОСОБА_46 зазначив, що працює у ДЕПО ст. Коломия водієм чергової автомашини. У ту ніч знаходився на зміні і їхав перевозити локомотивну бригаду. Неподалік ДЕПО на вул. Симоненка, автомашина заглохла із-за несправності акумулятора. По цій причині подзвонив до ОСОБА_16 , щоб підійшов і допоміг, проте того не було. Через деякий час інша автомашина допомогла доїхати. Видимість тієї ночі була погана, мело снігом, вулиця де він стояв не освітлювалася.

Також неодноразово допитаний в судовому засіданні свідок, бригадир екіпірувалькиків тепловозів, ОСОБА_47 пояснив, що у ту ніч до нього зателефонували і попросили вийти на роботу, в зв`язку з вказаною подією. Прийшовши на місце не виявив постороннього втручання у баки з паливом, які були закриті на ключ. Пізніше з`ясувалося документально, що як на базі палива, так і на тепловозах ні недостачі, ні крадіжок не було виявлено. Ні машиніст, ні його помічник не мають доступу до палива. Заправку поїздів здійснюють виключно екіпірувальники, які одразу по завершенні вказаної дії зобов`язані закладати заправні пістолети у ящики і закривати на ключ.

Дані показання підтвердив свідок екіпірувальник ОСОБА_17 який пояснив що в ту зміну заправлялося чотири тепловози по лічильнику і доступу до пістолета заправки та шлангу ніхто крім нього не мав. Машиніст тільки контролює заправку. Заправочний пістолет та шланг закриваються на ключ який на зміні має тільки він. Також свідок зазначив, що рукав (шланг) завжди повинен бути повний. У випадку виявлення його порожнім він отримує догану.

Вказані показання свідків працівників ДЕПО та акт інвентаризації дизельного пального, акт вимірювання нафтопродуктів, довідка про залишки нафтопродуктів, відомості наявності нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах, порівняльна відомість результатів інвентаризації нафтопродуктів, добова відомость та маршрутні віддомості слідування локомотивних бригад по Коломийському ДЕПО від 06 лютого 2016 року (а.с. 67-86, т. 2), вказують на відсутність будь-якої недостачі дизельного палива.

Суд погоджується із твердженням органу слідства про теоретичну можливість злиття дизельного палива із заправних рукавів по закінченні процесу екіпірування локомотивів, що було відображено у протоколі огляду місця події від 12 березня 2014 року (а.с. 23-31, т. 2), проте це можливо тільки за умови залишення відкритим металевого ящика у який поміщається заправний пістолет від рукава, а такого органами міліції встановлено не було. Одразу після виявлення каністр із дизпаливом заправні колонки не оглядалися, жодного процесуального документу про це не складалося. Належного оформлення слідчою дією факту відсутності пального у рукавах вночі 06 лютого 2014 року здійснено не було. Будь-якого доказу про залишення екіпірувальником ОСОБА_17 відкритими замків із заправочними рукавами з пістолетами паливно-роздаточних колонок після здійснення екіпірування локомотивів за час чергування ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за 05 на 06 лютого 2014 року органом розслідування суду не подано.

Показання слідчого ОСОБА_48 , що ніби в ту ніч він витягував пістолет із рукава та злив з нього всього півтора літри дизпалива, суд вважає не відповідаючими дійсності і не може взяти їх до уваги як доказ, оскільки цю обставину не підтвердив ні ОСОБА_47 , ні ОСОБА_17 , які тоді мали ключі від замків на які закривалися пістолети і тільки вони могли відкритиїх на вимогу слідчого. Крім того вчиняючи такі дію слідчий зобов`язаний був належно зафіксувати її, тобто провести з оформленням відповідним процесуальним документом, а такого суду не подано.

Також на думку суду припущенням являється і те, що вказану дію, викрадення дизпалива, вчинили саме обвинувачені, оскільки жодного прямого доказу цього суду не подано. Так на території ДЕПО на виходї із приміщення ОСОБА_22 , де розміщені заправні колонки встановлено камери відеспостереження, проте здійснюючи розшукові та слідчі дії органи міліції не звернулися до адміністрації Коломийського ДЕПО та до слідчого судді Коломийського міськрайонного суду з клопотанням про надання тимчасового доступу до камер, з просьбою перегляду інформації та вилучення її, з якої було б чітко видно, хто, коли і з чим виходив із приміщення. Викликає подив і не бажання органу слідства вилучити у обвинувачених відбитки пальців рук чи матеріалу рукавиць, якщо такі знаходилися у них на руках в момент затримання, по підозрі приналежності їх до імовірно викрадених каністр із дизпаливом, де вірогідно могли зберігатися сліди дотику до предметів перенесення та дизельного палива.

Таким чином факт руху обвинувачених та невстановленої слідством особи із дизельним пальним із приміщення ОСОБА_22 по території ДЕПО підтверджується тільки показаннями працівників міліції, які на думку суду являються особами прямо заінтересованими в обвинувальному розгляді справи.

Крім того суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачення в частині таємного викрадення чужого майна не належно конктретизоване, оскільки органом розслідування у описовій частині обвинувачення вказано, що крадіжка вчинялася трьома особами, одну із яких так і не було встановлено, проте чітко визначено, що ця особа викрадала 6 літрів дизельного палива, в той же час вказана кількість також вмінена у загальну кількість палива викраденого обвинуваченими - 31 літру та суму викраденого 339.14 грн.

Окремої уваги суду заслуговують і інші процесуальні слідчі дії. Зокрема слідчі експерименти, які проводилися за участю працівників міліції потерпілого ОСОБА_20 та свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_23 , які вказували де, та в який час вони знаходилися на території Коломийського ДЕПО і яким чином здійснювали розкриття злочинних дій з боку обвинувачених.

У відповідності до ч.1 ст. 240 КПК України вказана слідча дія проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події..

В нашому випадку дії, обстановка, обставини певної події відбувалися 06 лютого 2014 року о 00 год. 15 хв. ночі, а слідчі експерименти за участю потерпілого та свідків проводилися слідчим 18 березня 2014 року у денний час з 10 год. 53 хв. до 13 год. Крім того проведення таких дій відбувалося без, на той час підозрюваних ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які своїми уточненнями, зверненням уваги на певні деталі, могли суттєво вплинути на об`єктивність відтворюваних подій.

Виходячи із такої однобічності при підході до зібрання важливого доказу, тобто умисного незалучення заінтересованих осіб ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та беручи до уваги абсолютну не наближеність проведених дій до реальних подій, суд у відповідності до позиції ст. 94 КПК України визнає даний доказ, вищевказані протоколи - недопустимим.

До такого переконання суд приходить ще і тому, що з врахуванням значної віддаленості потерпілого ОСОБА_20 від місця виходу обвинувачених із дверей ОСОБА_22 та місця залишення каністр, із фотографій та чисельних схем місця події злочину видно, що це кількасот метрів, та з врахуванням наявності бетонного паркану і обмеженої видимості, яка була в ніч злочину - 20-30 м., зі слів незаінтересованих осіб працівників служби охорони ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , яких в якості понятих у ніч злочину залучили працівники міліції, потерпілий ОСОБА_20 не міг бачити та контролювати пересування особи, яка втікала з місця злочину. Поява в зоні його знаходження ОСОБА_16 , який по вказівці чергового по ДЕПО рухався на вул. ОСОБА_51 на допомогу водію ОСОБА_52 , є чітко пояснюваною, а для ОСОБА_20 цілком випадковою, який сприйняв ОСОБА_16 за втікаючу особу. Специфіка території ДЕПО та прилягаючої до неї місцевості дозволяла втікаючій від працівників міліції особі виконати намір втечі без дальшого руху вбік потерпілого ОСОБА_20 .

У відповідності до Законів України «Про міліцію» та «Про прокуратуру», (в редакції 1991 року), завданнями правоохоронних органів є запобігання правопорушенням та їх припинення, розкриття та виявлення кримінальних правопорушень, в спосіб передбачений чинним законодавством, а також здійснення належного прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що письмового доручення, на проведення слідчих дій працівниками оперативних підрозділів органів внутрішніх справ, у даному кримінальному провадженні слідчий не давав, що підтверджується відсутністю такого доручення в матеріалах кримінального провадження і вказує на порушення вимог ст. 41 КПК України, згідно вимог якої оперативні підрозділи органів внутрішніх справ здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора.

Органом обвинувачення суду не представлено жодного відомчого акту МВС України, що регламентує проведення оперативно розшукових дій, який би передбачав поняття профілактичне відпрацювання території підприємства.

Суд вважає, що будь-яка довідка, чи інший документ, що може бути виданий з цих підстав на даний час, з огляду на вимоги ст. 84, 85 КПК України, не може бути визнаний судом належним доказом.

Законність перебування працівників міліції на території підприємства регулюється вищевказаним Законом «Про міліцію», зокрема ст.11, п.п. 15,16, в яких зазначено, що міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право :

- входити безперешкодно у будь-який час доби на територію і в приміщення підприємства та оглядати їх з метою припинення злочинів, переслідування осіб, підозрюваних у вчиненні злочину…;

- перебувати на території і в приміщеннях підприємств з повідомленням про це адміністрації з метою забезпечення безпеки громадян, громадської безпеки, запобігання злочину, виявлення і затримання осіб, які його вчинили.

При обставинах, що досліджуються перебування працівників міліції на території Коломийського ДЕПО з підстав вказаних у законі не було. Допитані в судовому засіданні як свідки начальник ДЕПО ОСОБА_53 та черговий по ДЕПО ОСОБА_18 дали показання, що про знаходження працівників міліції на території ПТО завчасно повідомлені не були. Працівники міліції постійно заходять на територію ДЕПО нікого не повідомляючи і нічого не пояснюючи.

Виходячи із характеру вчинюваних працівниками міліції дій вони здійснювали оперативно-розшукову діяльність, а отже повинні були діяти у відповідності до ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснення оперативно-розшукової діяльності повинно відбуватися виключно у відповідності до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», а саме :

-ст. 6, яка вказує на підстави для проведення оперативно-розшукової діяльності, а це наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про злочини, що готуються та осіб, які готують вчинення злочину;

Забороняється приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав, передбачених у цій статті.

-ст. 7, яка зобов`язує підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність : 1) у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно-розшукової діяльності, вживати необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів, здійснювати профілактику правопорушень;

2) виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів;

-ст. 9, яка вказує, що під час здійснення оперативно-розшукової діяльності не допускається порушення прав і свобод людини та юридичних осіб. Окремі обмеження цих прав і свобод мають винятковий і тимчасовий характер і можуть застосовуватись лише за рішенням слідчого судді з метою виявлення, попередження чи припинення тяжкого або особливо тяжкого злочину та у випадках, передбачених законодавством України, з метою захисту прав і свобод інших осіб, безпеки суспільства.

При наявності достатніх підстав дозвіл на проведення оперативно-розшукової діяльності дає керівник відповідного оперативного підрозділу, який несе відповідальність за законність здійснюваних заходів відповідно до чинного законодавства.

У досліджуваному кримінальному провадженні відсутня оперативно-розшукова справа та будь-які дозволи керівника оперативного підрозділу сектору карного розшуку лінійного відділу на ст. Івано-Франківськ УМВС України на Львівській залізниці, на що суду вказав представник державного обвинувачення та працівники міліції, а значить законність знаходження оперативних працівників на території ПТО Коломийського ДЕПО та м. Коломия немає жодного правового підтвердження.

В той же час ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходилися на робочому місці. Перший на момент затримання виконував вказівку чергового по ДЕПО ОСОБА_18 та ішов в цех ремонту для з`ясування можливості перегону та розміщення дизель-поїзда із ОСОБА_22 в приміщення цеху, що підтверджується показаннями чергового, а другий, що був затриманий за територією ДЕПО на вул. Симоненка в м. Коломиї, діючи у межах службових обов`язків по вказівці чергового по ДЕПО, направлявся до чергової автомашини ДЕПО, яка поламалася на вул.. Симоненка, що також підтверджується показаннями чергового та свідка ОСОБА_35 .

В п. 1.11.11 Інструкції про порядок проведення негласних слідчих (розшукових) дій вказується, що спостереження за річчю або місцем у публічно доступних місцях (ст. 269 КПК України) полягає у візуальному спостереженні за певною річчю або певним місцем слідчим чи уповноваженою особою для фіксації її переміщення, контактів з нею певних осіб, подій у певному місці для перевірки відомостей під час досудового розслідування тяжкого або особливо тяжкого злочину або застосуванні з цією метою спеціальних технічних засобів для спостереження.

Виходячи із обставин обвинувачення і доказів вчинення його, саме цими діями і займалися працівники міліції, проте без будь-яких законодавчих підстав.

Суд погоджується із позицією захисту, що органом досудового розслідування не перевірено алібі свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_27 на предмет обгрунтованості та законності перебування в такий пізній час на території ДЕПО, яка віддалена від житлової зони м. Коломиї і знаходиться на значній відстані від місця їх проживання у м. Івано-Франківськ. Можливо саме дані особи і могли бути причетними до вказаного злочину, чи злочину який мав готуватися.

Також значним упущенням органу розслідування по зібранню доказів є відсутність вчинення слідчої дії по впізнанню потерпілим та свідками ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та особливо ОСОБА_24 і ОСОБА_27 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Переходячи до аналізу затримання ОСОБА_54 та вчинення останнім опору першому як працівнику мліції, суд однозначно констатує, що перебування першого на території ДЕПО, тобто по місцю праці другого, не було законним з вище наведених підстав.

Далі відштовхуючись від ситуації. З місця де у засідці знаходився потерпілий він ніяк не міг бачити обвинуваченого із каністрами та простежувати шлях його втечі. Як потерпілий так і обвинувачений вказують, що перший наблизився до другого зі спини і став затримувати, при цьому не будучи у службововій формі одягу та не пред`явивши посвідчення, оскільки затримання відбувалося раптово шляхом переслідування зі спини. Не сприйняття обвинуваченим потерпілого, в першу мить нападу ззаду, за працівника міліції являлося цілком обгрунтованою дією по самозахисту, оскільки він враховуючи час, місце та наведені обставини не міг усвідомлювати, що позаду нього працівник міліції і що саме йому він чинить опір. Продовження дальших активних дій ОСОБА_20 та пред`явлення ним на вимогу ОСОБА_16 посвідчення працівника міліції, яке останній враховуючи пору доби та погану видимість із-за погодніх умов та відсутності освітлення на вулиці, міг і не розгледіти, все ж привели до миттєвого припинення ним будь-якого опору і це відбулося далеко до появи іншого працівника міліції ОСОБА_19 , який в цей час переслідував іншу невстановлену слідством особу, що втікала в протилежному напрямку. Отже, після часткового переконання обвинуваченим що перед ним працівник міліції, його подальші дії вказують на відсутність самого факту опору, тобто активної протидії Крупеєм намаганням ОСОБА_20 зупинити дальший його рух в бік водія ОСОБА_35 , а тому стверджувати про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, тобто об`єктивної сторони опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та суб`єктивної сторони - виною у формі прямого умислу, у розрізі вимог ст. 342 ч.2 КК України, немає жодних підстав.

Виходячи із місця розташування свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_19 , їх показання, що вони бачили дії ОСОБА_16 по опору ОСОБА_20 абсолютно необ`єктивні, так як ОСОБА_23 залишався поряд з ОСОБА_15 біля каністр, на відстані більше 300 метрів від місця затримання, що яскраво видно із фототаблиці до слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_20 . ОСОБА_19 переслідував невстановлену слідством особу, яка бігла в іншому від ОСОБА_16 напрямку, а після повернувся до ОСОБА_23 і отримав вказівку піти на допомогу ОСОБА_20 . Оскільки все це відбувалося в один короткий проміжок часу в нічну пору, при видимості 20-30 метрів та при наявності двохметрового бетонного паркану, який перекривав видимість, то факт візуального спостереження даних свідків за обставинами затримання ОСОБА_54 не відповідає дійсності і вказує на повну неправдивість їх показань в цій частині.

У своїх показаннях з чужих слів свідок ОСОБА_24 вказав, що обставини переслідування ОСОБА_54 бачив його знайомий ОСОБА_27 , який знаходився у автомобілі на вул. Симоненка очікуючи на нього, свідка Завіруху, який ішов шукати людей, які знають ОСОБА_28 знайомого ОСОБА_27 . В силу необгрунтованості посилань Завірухи на обставини перебування саме в цьому місці, в цей час, та не проведенні органом розслідування слідчої дії по впізнанню ОСОБА_55 , а також в зв`язку із запереченням захисту та обвинувачених проти визнання даних показань доказом і не забезпеченням органу обвинувачення свідка ОСОБА_27 для допиту в судове засідання, суд у відповідності до положень ст. 97 КПК України не може визнати вказаний доказ допустимим.

Також при цьому суд керується вимогами ст. 23 КПК України у відповідності до ч. 1 якої :

суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації прав сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Незабезпечення допиту даного свідка з боку прокурора, суд розцінює, як відмову у наданні доказу, а саме безпосереднього допиту свідка в судовому засіданні з ціллю обгрунтування доказування винуватості обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, як таке, що протиречить вимогам ст.ст. 91, 92 КПК України.
Зібрані матеріали провадження свідчать про невідповідність висновків органів досудового розслідування про обставини, що підлягають доказуванню, оскільки вони всупереч вимогам ст.ст. 86, 87, 94 КПК України спираються на однобічно та неповно досліджені докази, а також недопустимі докази, перелік яких наведено вище.

Вказана гарантія Конституції, як вказано і в рішенні Конституційного суду України від 20 жовтня 2011 року № 12 рп/2011, не може бути обмеженою. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Згідно з вимогами ст. 94 КПК України та роз`ясень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суду при постановленні вироку належить дати оцінку всім доказам, які були розглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На виконання конституційного положення викладеного в ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже наведені і проаналізовані дані отримані в результаті дослідження доказів обвинувачення не можуть бути покладені в основу доказів вини обвинуваченого ОСОБА_15 за за ст. 185 ч.2 КК України та ОСОБА_16 за ст. 185 ч.2 та 342 ч.2 КК України і дають підстави для виправдання їх, так як частина доказів отримана з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства і є неприпустимою для підтвердження вини, а інші не вказують на винуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як у вчиненні крадіжки так і безпосередньому опорі працівнику міліції в чому обвинувачується ОСОБА_16 , а тому кримінальне провадження відносно вказаних осіб у відповідності до вимог п. 3, ч.1 ст. 284 КПК України підлягає закриттю, із-за невстановлення достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Речові докази повернути за належністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-375, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_13 , визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та виправдати за недоведеністю вини.

ОСОБА_14 , визнати невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ст. 185 ч.2 та ст. 342 ч.2 КК України та виправдати за недоведеністю вини.

Після вступу вироку в законну силу, речові докази, які були вилучені та передані на зберігання представнику Івано Франківського оборотного депо ВП « Моторвагонне депо Коломия» а саме дизельне пальне в кількост 27,2 літри, що знаходиться у двох каністрах ємкістю10 літрів кожна, одній каністрі ємкістю 5 літрів та одній пластиковій пляшці ємкістю 6 літрів та одній пластиковій пляшці ємкістю 1,5 літри залишити їм у власності.

Каністри та пляшки знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_56