Ухвала
іменем україни
16 серпня 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001717 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_3 , проживаючого на АДРЕСА_4 , громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Белеїв Долинського району Івано-Франківської області, проживаючого на АДРЕСА_5 , громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2015 року засуджено:

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 квітня 2015 року близько 22.30 год., зустрівши на вул. Промисловій у м. Івано-Франківську ОСОБА_10 , діючи умисно з мотивів явної неповаги до суспільства, нахабно демонструючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних норм поведінки та моралі, безпричинно наніс йому один удар рукою в обличчя.

Після того як ОСОБА_10 утік, ОСОБА_6 таємно викрав мобільний телефон, який випав із кишені потерпілого, спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 2321 грн.

Цим же вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 29 квітня 2015 року близько 23.50 год. на вул. Ремісничій у м. Івано-Франківську за попередньою змовою групою осіб вчинили напад на ОСОБА_11 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, у ході якого завдали останньому середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень, а також заволоділи його майном на загальну суму 1369 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 змінено. На підставі ст. 75 КК засуджених звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком ОСОБА_6 3 роки, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 по 2 роки кожному, та покладено на засуджених обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на невмотивованість ухвали апеляційного суду, неправильне застосування ст. 75 КК, що призвело до м`якості призначеного засудженим покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким.

Повною мірою врахувавши дані про особи засуджених, які притягуються до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризуються, є особами молодого віку, а також встановивши наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину визнання вини, щире каяття, сприяння слідству, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказано норми, а саме ОСОБА_6 4 роки позбавлення волі, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 3 роки позбавлення волі.

Разом з цим, змінюючи вирок місцевого суду та на підставі ст. 75 КК звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК свого рішення належним чином не обґрунтував, не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання у виді позбавлення волі, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу призвело до м`якості призначеного покарання.

В ухвалі апеляційний суд не вказав які саме обставини, окрім тих, що враховані місцевим судом при застосуванні положень ст. 69 КК, стали підставою для звільнення засуджених від відбування покарання.

Як убачається зі змісту судових рішень, обставини, які пом`якшують покарання та характеризують особи засуджених, в тому числі і ті, на які апеляційний суд послався в ухвалі, були враховані судом першої інстанції при призначенні засудженим покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 187 КК.

В даному випадку з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, а також об`єкту злочинного посягання, яким в тому числі обов`язково виступають життя та здоров`я потерпілих, відсутність претензій з боку останніх не може бути підставою для звільнення засуджених від відбування покарання.

Таким чином, висновок апеляційного суду про застосування щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст. 75 КК та звільнення їх від відбування покарання з випробуванням є невмотивованим та не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особи винних, звільнення їх від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК, що потягло м`якість призначеного покарання.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляду в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3