АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/772/16 Справа № 192/1158/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську 17 травня 2016 року матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року,
встановила:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово судимого. останній раз 22 червня 2009 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна,
про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким: обмеженням волі.
Відмовляючи в задоволені клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 хоча і відбув 1/2 покарання, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану та винести нове рішення яким звільнити його умовно-достроково.
Вказує на те що він має заохочення від адміністрації колонії та довів своє виправлення поведінкою та добросовісним відношенням до праці.
Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, у даному випадку не менше половини строку покарання.
Як вбачається з наданих матеріалів, на момент розгляду клопотання судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , відбув 1/2 строку покарання, задовільно характеризується і відповідно до довідки про заохочення та стягнення за час відбування покарання має 6 заохочень та 1 стягнення, яке погашене.
Звільнення від покарання умовно-достроково або заміна невідбутого покарання більш м`яким може бути застосоване до засудженого за умов передбачених положеннями ст.82 КК України, проте таке рішення не є обов`язковим, а передбачає, що суд прийде до переконливого висновку про необхідність застосування вказаної норми, з урахуванням всіх наявних обставин.
Крім того, на думку колегії, слід враховувати, що покарання призначається судом з метою виправлення особи та попередження скоєння нею нових правопорушень.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за умисне вчинення тяжкого злочину з корисливих мотивів пов`язаного з насильством проти інших осіб, за ч.2 ст.187 КК України.
З наданих суду матеріалів також вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів із застосуванням насильства, після відбуття покарання по виходу на волю, через невеликий проміжок часу знову вчиняв злочини, що може свідчити про його стійке небажання до додержання суспільно прийнятих норм поведінки, які виливаються у неповагу до приватної власності та охоронюваних законом суспільних прав та інтересів громадян.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд належним чином дослідив дані про особу засудженого, ті його доводи, що викладені в апеляції та прийшов до обґрунтованого висновку, що вони є надуманими.
Так суд визнав неспроможними доводи засудженого про те, що він не бере участь у виховних заходах, у роботі самодіяльних організацій засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, оскільки зайнятий по роботі, так як, відповідно до правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, для залучення засудженого до програм виховного впливу, самодіяльних організацій засуджених необхідне волевиявлення засудженого. оформлене письмовою заявою до адміністрації колонії, що фіксується в індивідуальній програмі соціально-виховної та психологічної роботи з засудженим.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 таких заяв не подавав, тобто із власної волі не відвідував виховні заходи, не брав участі в жодній з програм диференційованого виховного впливу, не був обраний до самодіяльних організацій засуджених.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в клопотанні засудженого прийняв обґрунтоване рішення.
Тому, з урахуванням викладеного і доводів апеляцій засудженого, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали суду та задоволення апеляції.
На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.
Судді: