Номер провадження 11-кп/775/393/2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції в залі Апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження №0000508 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, який перебуває у зареєстрованому шлюбі, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний невинуватим і виправданий через недоведеність в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст. 2583 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний невинуватим і виправданий за недоведеністю складу злочину, передбаченого ст. 2583 ч.1 КК України, у таких його діях.

У березні-травні 2014 року на території Донецької області створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», яка вчиняє акти тероризму, залякує населення, вбиває громадян, захоплює адміністративні будівлі органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в Україні. Основною метою вказаної терористичної організації є захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України, створення незаконного державного утворення «ДНР».

Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також передбачає розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій. На керівників блоків покладається керування діями, їх організація та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що були у названих блоках. При цьому на керівників та інших учасників силового блоку покладалось забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджанню виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу, представники політичного блоку організовували збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших членів вказаної терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності.

На учасників політичного блоку відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються такі обов`язки: створення органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності; видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «ДНР»; організація і проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння громадян до участі в ній та отримання підтримки власної діяльності мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії з незаконним державним утворенням «ЛНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, зміну меж території і державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном, з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам України та Збройним Силам України; налагодження взаємодії з місцевими та іноземними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у проведенні антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також здійснення за допомогою громадян закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та вчинення дій, спрямованих на зміну меж території і державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку терористичної організації для забезпечення їх протиправної діяльності тощо.

16.05.2015 року під головуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, відбулося засідання депутатського корпусу терористичної організації «ДНР», під час якого було незаконно призначено на посаду міністра транспорту та його заступника, осіб матеріали відносно яких виділено в окреме провадження.

19.05.2015 року члени терористичної організації «ДНР» - особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження та інші невстановлені особи, озброєні автоматичною стрілецькою зброєю захопили та заблокували управління ДП «Донецька залізниця» (м. Донецьк вул. Артема, 68). Після цього вказані члени терористичної організації незаконно призначили на посаду начальника ДП «Донецька залізниця» ОСОБА_6 , який достовірно знав про злочинні наміри та дії членів терористичної організації і заздалегідь погодився на пропозицію (про його призначення) на вказану посаду.

В період часу з 19 травня по 03 червня 2014 року ОСОБА_6 , усвідомлюючи та підтримуючи злочинну мету діяльності терористичної організації «ДНР», перебуваючи на посаді начальника ДП «Донецька залізниця», умисно активно співпрацював з керівниками терористичної організації «ДНР», виконував їхні розпорядження, давав протиправні вказівки щодо забезпечення залізничним транспортом членів терористичної організації, особисто видавав та підписував розпорядчі документи тощо, чим сприяв злочинній діяльності вказаної терористичної організації.

Зокрема, на виконання рішення так званої верховної ради «ДНР» від 19.05.2014 року № 1905/05р ОСОБА_6 30.05.2014 року видав та підписав наказ № 612/Н щодо передислокації зі станції «Еленовка» на станцію «Рутченково» ДП «Донецька залізниця» вагонів №№ 96700869, 96701628, 96701669, 96701727, 96701875, 96701925, 96702063, 96704952, 96701750, 96701726, 96701784, 96705066, 96705207, 96705215, які в подальшому було незаконно утилізовано представниками «ДНР».

Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, на виконання усних розпоряджень та вказівок, а також наказу «міністра транспорту» «ДНР» - особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, від 27.05.2014 року №1 видав та власноручно підписав ряд наказів щодо звільнення, переміщення та призначення співробітників ДП «Донецька залізниця», зокрема 19.05.2014 року наказ №3/Н-лс, 21.05.2014 року накази №№5/Н-лс, 6/Н-лс, 8/Н-лс, 28.05.2014 року накази №№ 9/Н-лс, 10/Н-лс, 11/Н-лс, 12/Н-лс, 13/Н-лс, 14/Н-лс, 18/Н-лс, 19/Н-лс, 20/Н-лс, 22/Н-лс, 23/Н-лс, 24/Н-лс, 25/Н-лс, 26/Н-лс, 27/Н-лс, 28/Н-лс; 29.05.2014 року накази № № 29/Н-лс, 30/Н-лс, 31/Н-лс, 32/Н-лс; 02.06.2014 року накази № № 34/Н-лс, 35/Н-лс, 36/Н-лс, 37/Н-лс, 38/Н-лс, 39/Н-лс, 40/Н-лс, 41/Н-лс, 42/Н-лс та інші, що у свою чергу, фактично призвело до повного контролю та протиправного використання членами терористичної організації «ДНР» ресурсів ДП «Донецька залізниця».

Реалізуючи вищезазначений злочинний умисел ОСОБА_6 в період перебування на вказаній посаді на виконання наказу особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, дав вказівку підлеглим контролювати та особисто здійснював контроль за переміщенням рухомих складів та вантажів залізничним покриттям ДП «Донецька залізниця» з метою недопущення переправлення військової техніки для потреб військовослужбовців Збройних Сил України, які знаходились в зоні проведення антитерористичної операції.

Крім того, ОСОБА_6 у зазначений період ініціативно та активно спілкувався і обговорював з керівниками терористичної організації «ДНР» напрямки господарської діяльності ДП «Донецька залізниця», в тому числі з так званим заступником голови верховної ради «ДНР» - особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, що підтверджується висновком експерта № 26/4 від 15.04.2015 року.

З вироком не погодився прокурор та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим та засудити за ст. 2583 ч.1 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

При цьому апелянт зазначає, що обставини зазначені обвинувальному акті, повністю доведені дослідженими судом доказами, а дії Вакули містять склад злочину передбаченого ст. 2583 ч. 1 КК України.

Серед доводів апеляційної скарги прокурор зауважує, що суд однобічно оцінив показання свідків з боку обвинувачення і не мотивував, чому одну частину їх бере до уваги, а іншу частину вважає неналежними доказами. Також прокурор зауважує на порушенні судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки суд виправдав Вакулу та закрив кримінальне провадження, про що зазначив у резолютивній частині оскаржуваного вироку. Крім того, резолютивна частина вироку не містить посилання на підстави виправдання, що суперечить вимогам ст.373 ч.1 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Обвинувачений та його захисник просили залишити виправдувальний вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників судового засідання, дослідивши докази в межах клопотань сторін кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ці вимоги кримінального процесуального законодавства суд першої інстанції при ухваленні вироку виконав.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З метою перевірки викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів, апеляційний суд безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази надані стороною обвинувачення, та приходить до таких висновків.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежними доказами показання свідків про обставини захвату адмінбудівлі ДП «Донецька залізниця», оскільки органом досудового розслідування Вакулі такі дії не інкриміновані.

Що стосується показань свідків про роботу Вакули на посаді начальника Донецької залізниці протягом двох тижнів, то вони також правильно оцінені судом першої інстанції, оскільки як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді свідки не підтвердили вчинення Вакулою дій, інкримінованих органом розслідування як сприяння терористичній організації.

Так, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції підтвердили, що у період з 19 травня по 3 червня 2014 року Донецька залізниця працювала в штатному режимі і всі дії узгоджувалися з ДП «Укрзалізниця». Вакула не давав указівок ігнорувати вимоги законодавства України, не звітувати перед ДП «Укрзалізниця», змінювати розклади рухів поїздів, і т.і.

При цьому, свідок ОСОБА_14 , який на той час працював заступником начальника ДП «Донецька залізниця» з економічних питань пояснив, що саме він підписував всі фінансові документи, оскільки ОСОБА_15 не мав права підпису. Будь-яких незаконних наказів від Вакули не надходило. Вакула знав, що вся робота з економічних питань узгоджується з Києвом і не перешкоджав цьому.

Жоден із свідків не підтвердив, що ОСОБА_15 підписував наказ або давав усне розпорядження про передислокацію та утилізацію залізничних вагонів, накази про звільнення працівників ДП «Донецька залізниця», здійснював дії для недопущення переправлення залізничним транспортом військової техніки ЗСУ в районі проведення АТО, ставив підписи чи резолюції на документах.

Крім того, суд першої інстанції визнав неналежними доказами копії наказів по особовому складу працівників ДП «Донецька залізниця»: від 19.05.2014 року наказ №1/Н-лс, № 3/Н-лс; 21.05.2014 року накази № № 5/Н-лс, 6/Н-лс, 8/Н-лс; 28.05.2014 року накази № № 9/Н-лс, 10/Н-лс, 11/Н-лс, 12/Н-лс, 13/Н-лс, 14/Н-лс, 18/Н-лс, 19/Н-лс, 20/Н-лс, 22/Н-лс, 23/Н-лс, 24/Н-лс, 25/Н-лс, 26/Н-лс, 27/Н-лс, 28/Н-лс; 29.05.2014 року накази № № 29/Н-лс, 30/Н-лс, 31/Н-лс, 32/Н-лс; 02.06.2014 року накази № № 34/Н-лс, 35/Н-лс, 36/Н-лс, 37/Н-лс, 38/Н-лс, 39/Н-лс, 40/Н-лс, 41/Н-лс, 42/Н-лс, а висновки експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз № 19 від 18.03.2015 року та № 20 від 18.03.2015 року неналежними та недопустимими.

З висновками про неналежність цих доказів суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки вони стосуються обставин, які підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку про недопустимість цих доказів, оскільки вони не були отримані в порядку встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Так з матеріалів кримінального провадження не вбачається, ким були виготовлені копії наведених наказів, за допомогою якої техніки, ким вони були надані органу досудового розслідування, а тому суд не може їх визнати допустимими доказами на підставі ч.5 ст.99 КПК України.

З цих же підстав, недопустимими є й висновки експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз № 19 від 18.03.2015 року та № 20 від 18.03.2015 року, оскільки предметом досліджень були зазначені копії документів.

Крім того, висновки експерта самі по собі викликають сумніви, оскільки експертизи були проведені без додержання положень відповідних методик та інструкцій. Так, відповідно до пункту 3.5 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» в редакції, яка діяла на час проведення почеркознавчих експертиз (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Відповідно до пункту 4.14 вищевказаної інструкції у вступній частині висновку експерта зазначаються: нормативні акти, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2008 року № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2008 року за № 924/15615.

Всупереч зазначеним вимогам висновки експертів №19,20 від 18.03.2016 р. не містять посилання на нормативні акти, методики та іншу літературу, яка використовувалась під час проведення експертиз.

Водночас у науково-методичних рекомендаціях із питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджених Наказом Мінюсту України від 08.10.1998 р. №53/5) у п. п. 1.1, 3.2.1, 3.3.5 та інших зазначається що для проведення почеркознавчих досліджень у межах СТЕД надаються оригінали документів. Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Отже копії документів фактично виведені з переліку основних об`єктів експертних досліджень.

Методика судово-почеркознавчої експертизи передбачає, що на першому етапі проводиться ретельний огляд наданих експерту текстів (підписів) і зразків та визначають достатність останніх, вивчають поставлені на вирішення питання, визначають їх повноту і коректність, а також виявляють сліди підробок з метою подальшого використання даного документа для техніко-криміналістичного дослідження. З огляду на вищевикладене надання ксерокопії підпису для проведення експертизи не допускається.

Недопустимими на думку суду апеляційної інстанції є і копії документів (т.2 а.с.112-140), які стосуються передислокації вагонів №№ 96700869, 96701628, 96701669, 96701727, 96701875, 96701925, 96702063, 96704952, 96701750, 96701726, 96701784, 96705066, 96705207, 96705215 оскільки всупереч вимогам ч.3 ст.99 КПК України, суду не були надані їх оригінали.

Крім того, наказ № 612/Н від 30.05.2014 року за підписом Вакули, на підставі якого начебто була здійснена передислокація вагонів взагалі відсутній. Свідки, які бачили такий наказ суду не надані. Інформація про зміну дислокації та утилізацію вагонів в наданих копіях документів отримана з телефонних дзвінків працівників залізниці, прізвища яких не зазначені.

Суд першої інстанції безпідставно визнав ці докази неналежними, оскільки вони стосуються обставин зазначених в обвинувальному акті.

Що стосується визнання недопустимими доказами протоколу за результатами проведення негласного розшукового заходу від 06.04.2015 року та оптичного диску CD-R VIDEX з рукописним текстом «ДКР № 2506 від 10.03.2015 р.» «Розсекречено» (т.2 а.с.187), суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки стороною обвинувачення не надано суду доказів законності проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Посилання у протоколі на ухвалу слідчого судді Апеляційного Суду м. Києва ОСОБА_16 № 01-2970цт від 30.06.2014 р., як на підставу проведення негласного розшукового заходу, спростовано під час проведення апеляційного розгляду.

Так, на запит суду апеляційної інстанції, від Апеляційного Суду м. Києва отримано відповідь, що 30 червня 2014 року слідчий суддя ОСОБА_16 ухвалу №01-2970цт не постановляв (т.3 а.с.179).

Крім того, прокурором суду не надано ухвалу слідчого судді, передбачену ст.257 КПК України, про дозвіл на використання результатів негласної розшукової дії у даному кримінальному провадженні, що також виключає допустимість зазначених доказів.

Не зважаючи, що суд першої інстанції помилково деякі недопустимі докази визнав неналежними, це не вплинуло на правильність прийняття остаточного рішення про недоведеність наявності складу злочину в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог п.1 ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині оскаржуваного вироку прийняв рішення про закриття кримінального провадження.

Зазначене порушення має бути усунено судом апеляційної інстанції шляхом зміни вироку і виключення з його резолютивної частини рішення суду про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Виправдувальний вирок Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 2583 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про закриття кримінального провадження.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді