Номер провадження: 11-кп/785/820/16
Номер справи місцевого суду: 509/3382/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року по кримінальному провадженню №0001720, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Зестафоні Республіки Грузії, громадянин р. Грузія, грузин за національністю, з вищою освітою, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України визнаний таким, що не має судимості,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладанням обов`язків передбачених пунктами 2,3 ст.76 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, 18 липня 2015 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, він зайшов в торгівельний павільйон, в якому здійснює підприємницьку діяльність з реалізації квітів ОСОБА_10 та який є суміжним з її домоволодінням, розташованим по АДРЕСА_2 . Скориставшись відсутністю потерпілої та сторонніх осіб, ОСОБА_8 , з метою крадіжки чужого майна, через відкриті двері проник у жилий будинок, де з приміщення коридору таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 7095 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвали новий вирок, яким призначити його підзахисному покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі, та із застосуванням ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки.

На думку сторони захисту суд не повною мірою врахував всі пом`якшуючі покарання обставини та призначив його занадто суворим, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу захисника в частині скасування оскаржуваного вироку та просила призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно із приписом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , апеляційним судом була встановлена невідповідність обвинувального акту стосовно нього вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладені лише анкетні данні обвинуваченого та потерпілого, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Разом з цим, зазначені відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, що не підтверджує доведеність його винуватості на стадії досудового розслідування, а, з урахуванням того, що у цьому процесуальному рішенні (обвинувальному акті) відсутнє слово «обвинувачується», то ОСОБА_8 фактично має статус підозрюваного.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за передбаченою законом процедурою, висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в обвинувальному акті.

Аналіз наведених норм КПК України вказує на те, що обвинувальний акт передається до суду і за допомогою саме цього документу ініціюється процес судового кримінального провадження стосовно певної особи, він дійсно виступає як акт обвинувального характеру, що має визначені законом процесуальні наслідки.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд першої інстанції зазначеним недолікам обвинувального акту об`єктивної правової оцінки не надав і, за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення ОСОБА_8 , розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

З огляду на вищезазначене, а також на приписи ст.ст.7 та 9 КПК України, з урахуванням встановленого ігнорування судом першої інстанції положень ст.291 КПК України, щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог КПК України, які, з урахуванням положень ст.ст.2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнаються апеляційним судом суттєвими.

Крім того, положеннями ч.1 ст.370 КПК України встановлено що, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону в частині вмотивованості.

Так, згідно з п.2 ч.3 ст.ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання, тощо.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України в мотивувальній частині вироку зазначив, що враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, першу судимість, щире каяття, стан його здоров`я, сімейний стан, добровільне відшкодування збитків потерпілій.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду і лише формально перелічив вищевикладені обставини не надавши їм жодної правової оцінки, не вказавши при цьому пом`якшують чи обтяжуються вони покарання ОСОБА_8 , а також не вказав яким чином вказані обставини вплинули на висновок суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Викладені обставини свідчать про те, що оскаржуваний вирок суду не відповідає і вимогам статей 370, 374 КПК України, що також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до приписів п.1,3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України, наведені вище обставини унеможливлювали прийняття будь-якого судового рішення судом першої інстанції та унеможливлюють прийняття рішення за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції, а тому єдиним можливим рішенням, у даному випадку, є скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст.314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог глави 27 розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст.2, 7 КПК України.

З таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року скасуванню з призначення нового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Частково задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 квітня 2016 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.3 ст.185 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_9 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4