Справа № 305/2034/14-к
Провадження по справі 1-кп/305/4/16

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, сільського голови с. Луг, одруженого, на утриманні має 3 неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.190, ч. 1 ст.364 КК України
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, зокрема, у зловживанні, службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою.
Зокрема, як зазначено у обвинувальному акті, ОСОБА_5 , обвинувачується, в тому, що, працюючи на посаді Лужанського сільського голови Рахівського району Закарпатської області, повноваження якого визнано рішенням № 374 позачергової 27-ї сесії V1 скликання Лужанської сільської ради Рахівського району від 03 червня 2014 року, якому згідно з рішенням № 375 позачергової 27-ї сесії V1 скликання Лужанської сільської ради Рахівського району від 03 червня 2014 року, присвоєно 9 ранг (в межах 1V категорії) посадової особи місцевого самоврядування, будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, здійснюючи у відповідності до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» функції представника влади і місцевого самоврядування, у період червня-липня 2014 року вчинив умисні, корисливі злочини проти власності та у сфері службової діяльності, при наступних обставинах.
24.06.2014 Лужанський сільський голова ОСОБА_5 , скориставшись тим, що до нього як до сільського голови звернувся ОСОБА_7 щодо здійснення роздрібної торгівлі продуктами харчування (овочами і фруктами) на території с. Луг, Рахівського району, вирішив використати в даній ситуації своє службове становище у власних корисливих інтересах для особистого протиправного збагачення. При цьому, сільський голова ОСОБА_5 під час вказаної розмови з ОСОБА_7 , яка відбувалася в с. Луг Рахівського району, будучи обізнаним про те, що питання про надання дозволу на торгівлю на території села, не відноситься до повноважень сільської ради, оскільки чинним законодавством не передбачено видачу сільськими радами та їх виконавчими комітетами дозволів на роздрібну торгівлю, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , який знав його як сільського голову, і по цій причині повністю йому довіряв, запевнив останнього в тому, що за неправомірну вигоду в розмірі 4000 грн., він як сільський голова, посприяє у наданні йому сільською радою законного дозволу на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овачами і фруктами) та виділення йому для цього відповідного торгівельного місця на території с. Луг Рахівського району, на що ОСОБА_7 погодився, оскільки повністю довіряв ОСОБА_5 та був переконаний, що останній як сільський голова оформить документи про дозвіл на розрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) у встановленому Законом порядку.
У подальшому, сільський голова ОСОБА_5 , на підставі заяви ОСОБА_7 про надання йому дозволу на торгівлю в с. Луг, яку останній йому особисто передав, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , всупереч інтересам служби, безпідставно видав розпорядження Лужанського сільського голови № 21 від 01.07.2014 "Про погодження сезонного продажу овочів та фруктів", згідно якого погодив ОСОБА_7 сезонний продаж овочів і фруктів в центрі с. Луг навпроти сільського клубу, терміном з 01.07.2014 по 31.10.2014, який 03.07.2014 особисто передав ОСОБА_7 .
На підставі вказаного розпорядження Лужанського сільського голови, ОСОБА_7 , в період з 07.07.2014 по 15.07.2014, здійснював роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) у визначеному в розпорядженні місці, а саме в с. Луг, по вул. Миру, навпроти сільського будинку культури.
Після цього, 15.07.2014 року біля 17.00 год. сільський голова ОСОБА_5 , доводячи до кінця свій злочинний намір щодо одержання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди, знаходячись в службовому кабінеті Лужанської сільської ради за адресою: с. Луг, вул. Миру № 107, Рахівського району, одержав від ОСОБА_7 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 2500 грн., за надання останньому вищевказаного дозволу на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) та виділення йому для цього торгівельного місця на території с. Луг Рахівського району, після чого, на місці вчинення злочину був викритий працівниками міліції.
Таким чином, на думку органу досудового розслідування, сільський голова ОСОБА_5 , з метою одержання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди в розмірі 2500 грн., використав своє службове становище всупереч інтересам служби, чим у такий спосіб завдав істотну шкоду охоронюваним законом його правам та інтересам у вигляді завданих ОСОБА_7 , матеріальних збитків на вказану суму та державним інтересам у вигляді підриву престижу і авторитету органів місцевого самоврядування в особі Лужанської сільської ради Рахівського району, яка повинна діяти відповідно до наданих їй законом повноважень.
Крім цього, як слідує зі змісту обвинувачення, 24.06.2014 Лужанський сільський голова ОСОБА_5 , скориставшись тим, що до нього, як до сільського голови звернувся ОСОБА_7 щодо здійснення роздрібної торгівлі продуктами харчування (овочами і фруктами) на території с. Луг Рахівського району, вирішив використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, які полягали у заволодінні грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом зловживання його довірою.
При цьому зазначено, що сільський голова ОСОБА_5 , під час вказаної розмови з ОСОБА_7 , яка відбувалася в с. Луг, Рахівського району, будучи обізнаним про те, що питання про надання дозволу на торгівлю на території села, не відноситься до повноважень сільської ради, оскільки чинним законодавством не передбачено видачу сільськими радами та їх виконавчими комітетами дозволів на роздрібну торгівлю, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , який знав його як сільського голову і, по цій причині, повністю йому довіряв, запевнив останнього в тому, що за грошові кошти в сумі 4000 грн. він посприяє у наданні йому сільською радою законного дозволу на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) та виділення йому для цього відповідного торгівельного місця на території с. Луг Рахівського району, на що ОСОБА_7 погодився, оскільки повністю довіряв ОСОБА_5 та був переконаний, що останній, як сільський голова, оформить документи про дозвіл на торгівлю у встановленому законом порядку.
У подальшому, згідно пред`явленого обвинувачення, сільський голова ОСОБА_5 , на підставі заяви ОСОБА_7 про надання йому дозволу на торгівлю в с. Луг, яку останній йому особисто передав, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом зловживання його довірою, безпідставно видав розпорядження Лужанського сільського голови № 21 від 01.07.2014 "Про погодження сезонного продажу овочів та фруктів", згідно якого погодив ОСОБА_7 сезонний продаж овочів та фруктів", згідно якого погодив ОСОБА_7 сезонний продаж овочів і фруктів в центрі с. Луг навпроти сільського клубу, терміном з 01.07.2014 по 31.10.2014, який 03.07.2014 особисто передав ОСОБА_7 . На підставі вказаного розпорядження Лужанського сільського голови ОСОБА_7 , в період з 07.07.2014 по 15.07.2014, здійснював роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) у визначеному в розпорядженні місці, а саме в с. Луг, по вул. Миру, навпроти сільського будинку культури. Після чого, 15.07.2014, біля 17.00 год. сільський голова ОСОБА_5 , доводячи до кінця свій злочинний намір щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом зловживання його довірою, знаходячись в службовому кабінеті Лужанської сільської ради за адресою: с. Луг, вул. Миру, 107, Рахівського району, одержав від ОСОБА_7 частину раніше обумовленої суми грошових коштів 2500 грн., за надання останньому вищевказаному розпорядження про надання дозволу на торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) та виділення йому для цього торігвельного місця на території с. Луг Рахівського району, після чого, на місці вчинення злочину був викритий працівниками міліції.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч. 1 ст.364 КК України категорично заперечив та показав суду. Відразу, після обрання його на посаду сільського голови с. Луг, секретар сільської ради повідомила, що його розшукує якийсь підприємець. Після 03.06.2014 року, звернувшись до нього, ОСОБА_7 цікавився можливістю викупу земельної ділянки на що він зразу запевнив, що з цього приводу слід цікавитися по людях може хтось і продає землю. Тоді ОСОБА_7 повідомив, що хотів би торгувати у центрі села і просив погодити для торгівлі місце.
Він, разом з секретарем сільської ради, в Рахівській райдержадміністрації, з`ясували процедуру правового врегулювання сезонного продажу сільгосппродукції на території населених пунктів, та, в інтересах мешканців села (в селі не було торгових точок з продажу овочів та фруктів), а також з метою утримання прилеглої території відповідно до санітарних вимог і правил благоустрою, видав розпорядження про погодження ОСОБА_7 сезонного продажу овочів та фруктів на території с.Луг, в якому ОСОБА_7 був зобов`язаний утримувати прилеглу територію у відповідності до санітарних вимог та правил благоустрою.
01.07.2014 року, ОСОБА_8 підготувала розпорядження Про погодження ПП ОСОБА_7 сезонного продажу овочів та фруктів та території с.Луг, (в центрі навпроти сільського клубу), терміном з 01.07.2014 по 31.10.2014 року. Поряд з цим, секретар зазначила, що на її думку, звернення підприємця мало бути письмове, а не усне. Тому, 03.07.2014, ОСОБА_7 у кабінеті секретаря сільської ради, на її пропозицію, написав заяву після чого отримав розпорядження.
На момент видачі погодження, ОСОБА_7 фактично вже здійснював торгівлю. Однак торгував не більше двох годин на день, більше часу витрачав на те, що ходив у сільську раду, запрошував працівників, в тому числі, і його на каву чи обід, розпитував різну інформацію, мав дуже мало товару, який жодного разу не поновлював.
ОСОБА_7 , неодноразово звертаючись до нього, натякав та пропонував йому матеріальну винагороду. Однак він відмовлявся від отримання такої. Одного разу, ОСОБА_7 не захотів брати від нього гроші за придбані овочі, тому він, не бажаючи жодного неправомірного збагачення, гроші в сумі вартості придбаного, поклав на підлогу автомобіля, з якого ОСОБА_7 здійснював торгівлю.
15.07.2014, в кінці робочого дня, він повернувся з відрядження з м.Ужгород, зайшов до свого службового кабінету. Після чого, в кабінет зайшла землевпорядник ОСОБА_9 , зі службовими питаннями. Коли ОСОБА_9 вийшла, до кабінету зайшов ОСОБА_7 , сказав, що хоче про щось поговорити. В цей час, він саме закривав сейф. ОСОБА_7 поклав на його робочий стіл згорнутий аркуш паперу і вибіг з кабінету. Тоді він подивився, що саме поклав ОСОБА_10 на стіл та виявив, під аркушем, банкноти номіналом 500 грн. Скільки саме було грошей не перераховував, швидко поклав їх до кишені та вийшов з кабінету, маючи намір наздогнати ОСОБА_7 , щоб віддати йому ці гроші. Однак, вийшовши з приміщення сільської ради, ні ОСОБА_10 , ні його автомобіля вже не було. Натомість, із поза його автомобіля, через дерева, його гукнули незнайомі йому чоловіки, як згодом з`ясувалося, це були опаративні співробітники міліції, які запитали чи він являється сільським головою, після чого запропонували показати вміст його кишень. Він вийняв з кишені гроші серед яких були і його особисті кошти і ті, які він мав намір повернути ОСОБА_11 . Тоді працівники міліції сказали покласти гроші назад до кишені та запропонували повернутися до його службового кабінету, на що він погодився. У кабінеті у нього вилучили всі гроші та службову документацію Лужанської сільської ради. Після чого, доставили його у Рахівський РВ УМВС для дачі пояснень. Звертає увагу суду, про те що він написав власноручні пояснення з приводу обставин справи, однак оперуповноважений ОСОБА_12 , перечитавши його пояснення, порвав їх та викинув у смітник, мотивуючи, що у нього некаліграфічний почерк, тому він виготовить такі на оргтехніці.
Він категорично заперечує факт вимоги від ОСОБА_7 незаконної винагороди. Натомість зазначає, що останній, маючи на руках погодження на торгівлю, тобто можливість здійснювати таку, в період з 03.07. по 15.07.2014 переслідував його, намагаючись різними способами спровокувати його до вчинення злочину. Окрім того, на його думку, матеріали кримінального провадження не містить жодного допустимого доказу на підтвердження його вини у інкримінованих діяннях. З наведених вище підстав, просить його з-під обвинувачення виправдати.
Потерпілий ОСОБА_7 показав суду. Навесні 2014 року приїхав в Рахівський район, з наміром зайнятися торгівлею овочів та фруктів. Заїхавши в с.Луг одразу направився у сільську раду, до голови села, щоб отримати офіційний дозвіл на торгівлю, однак секретар сільради повідомила, що голови немає на місці. Наступного разу зустрівся з сільським головою ОСОБА_5 , випили кави і в розмові він пообіцяв посприяти у вирішенні його питання. При цьому, у розмові ОСОБА_5 наголосив, що такий дозвіл на право торгівлі, до кінця року, коштуватиме йому грошей (приблизно 3-4 тисячі гривень), а як все буде нармально, то дасть йому на постійно 5 сотин землі, за окрему плату. Голова особисто вказав йому на місце для торгівлі навпроти сільської ради.
По вказівці ОСОБА_13 , у приміщенні кабінету секретаря сільради (на першому поверсі) написав заяву про дозвіл на торгівлю. Отримавши дозвіл, почав торгувати.
Торгівля йшла погано, він розізлився, зідзвонився з сільським головою, домовившись про зустріч, при якій ОСОБА_13 сказав дати йому 2500 гривень одразу, а решту до кінця року. Саме тому передав ОСОБА_13 2500 гривень, за які той пообіцяв, що все буде вирішувати він. Хоча нічого він не вирішував, лише сказав, що у випадку проблем, вирішуватиме їх особисто. Гроші обвинуваченому передав у його службовому кабінеті, поклавши їх на стіл, після чого ОСОБА_13 поклав їх у кишеню. Не заперечує, що після передачі грошей, відразу вийшов з кабінету, сів у своє авто та поїхав. Загалом, в с.Луг він торгував приблизно 10 днів, отримавши виручки близько 4 тисяч гривень. З товару мав 4 маленькі ящики овочів.
Після передачі коштів ОСОБА_14 , в село Луг з метою торгівлі більше не приїздив. Згідно дозвільних документів, він зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності в галузі надання послуг з виконання ремонтних робіт.
Свідок ОСОБА_15 , показав, що він перебуває на посаді заступника голови Рахівської районної державної адміністрації. До нього зверталися керівники органів місцевого самоврядування різних сіл району, з питань правового врегулювання здійснення сезонного продажу товарів на території населених пунктів. На звернення адміністрацією було надіслано до сільських рад лист-роз`яснення про те, що сезонний продаж товарів на території населених пунктів регулюється законодавством про органи місцевого самоврядування, Законом України «Про благоустрій населених пунктів», а також Інформаційним листом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 17.02.2011 р. «Щодо деяких питань пов`язаних з дозволом на розміщення об`єкта торгівлі та сфери послуг».
Свідок ОСОБА_9 ствердила, що працює землевпорядником сільської ради с.Луг. 15.07.2014 року, близько 17.00 години, після повернення ОСОБА_5 з м.Ужгород, вона, в справах, зайшла в його кабінет. Коли вийшла з кабінету, в коридорі, поряд з кабінетом голови побачила ОСОБА_7 , який запитав чи ОСОБА_13 сам в кабінеті. Вона відповіла, що голова на даний момент сам та пішла до свого кабінету, а ОСОБА_7 зайшов до кабінету ОСОБА_5 .
Через кілька хвилин ОСОБА_5 , вибіг зі свого кабінету та запитав, де знаходиться ОСОБА_7 , після чого вибіг з приміщення сільради. Стверджує, що ОСОБА_7 здійснюючи продаж овочів та фруктів не був зацікавленим у отриманні прибутку, так як по декілька разів на день облишав місце торгівлі, в т.ч., заходив до приміщення Лужанської сільської ради, де спілкувався з працівниками, запрошував їх на каву, та докучав їм. Про те, що він не був зацікавлений у здійсненні торгівлі свідчить і той факт, що він не виконував замовлення щодо поставки значної кількості продукції для консервації, яку робили мешканці с.Луг.
Свідок ОСОБА_16 , показала суду, що вона працює у філії «Ощадбанку» с.Луг, приміщення якої знаходиться па першому поверсі будівлі Лужанської сільської ради. 15.07.2014 року, близько 17.00 години, стояла на автобусній зупинці, яка знаходиться навпроти сільської ради. Бачила як ОСОБА_7 зайшов до приміщення сільської ради, звідки через декілька хвилин, буквально вибіг. За ним, приблизно через 5-7 хвилин вийшов ОСОБА_5 . Зазначає, що у багатьох працівників виникав сумнів щодо ОСОБА_7 , який своєю поведінкою ніяк не нагадував приватного підприємця, зацікавленого у отриманні прибутку. Зокрема, він не знав вартості своєї продукції, постійно дивився на листочок із записами цін, мав дуже мало товару, торгував не більше 2 годин на день. Часто заходив до приміщення Лужанської сільської ради, вів бесіди з працівниками сільради. Їй це достовірно відомо, оскільки з її робочого місця добре видно вхід в будівлю.
Свідок ОСОБА_8 ствердила, що вона перебуває на посаді секретаря Лужанської сільської ради. Протягом квітня - травня 2014 року, до неї, як в.о. голови Лужанської сільської ради, звертався ОСОБА_7 , з запитанням чи може він здійснювати торгівлю овочами та фруктами та території с.Луг. Вона пояснювала, що не обізнана з правовим врегулюванням даного питання, тому рекомендувала дочекатися виборів голови села, після чого з ним узгодити це питання. Дозвільних документів на здійснення підприємницької діяльності, ОСОБА_7 не пред`являв.
Після виборів сільського голови ОСОБА_17 знову прийшов до сільської ради, тоді вона познайомила його безпосередньо з новообраним головою, ОСОБА_5 . ОСОБА_7 пред`явив копію свого паспорта, коду та свідоцтва про право на зайняття підприємницькою діяльністю. 01.07.2014, за вказівкою ОСОБА_5 , підготувала розпорядження про погодження ОСОБА_7 сезонного продажу овочів та фруктів, яке особисто вручила йому в своєму кабінеті, 03.07.2014, після написання останнім письмової заяви на видачу такого. 15.07.2014, це був вівторок ОСОБА_7 зайшов у її кабінет, запитав де голова. Вона повідомила що ОСОБА_13 у відрядженні. При цьому, знаючи, що ОСОБА_5 знаходиться в м.Ужгород, впродовж цього дня ОСОБА_10 багато разів заходив у приміщення сільради.
Свідок ОСОБА_18 показав суду, що він працював начальником відділу СБЕЗ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області. Дійсно, ОСОБА_5 був доставлений в райвідділ, де написав пояснення. Однак, він особисто їх від ОСОБА_13 не відбирав, тому відповісти на питання чи такі були ОСОБА_13 написані власноручно, чи лише підписані ті, що склав оперативний працівник, він не може. Про те, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності не знав.
Свідок ОСОБА_19 ствердив, що він працював старшим уперуповноваженим відділу СБЕЗ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області. Біля 23 години 15.07.2014 ОСОБА_5 був доставлений в райвідділ Рахівського РВ УМВС. Він особисто пояснень від ОСОБА_13 не відбирав. Особу потерпілого не перевіряв. Лише, у складі оперативної групи виїхав до сільської радив с.Луг, після надходження повідомлення про те, що ОСОБА_5 , взяв хабара. При затриманні обвинувачений не опирався, погодився повернутися разом з оперативниками в кабінет. Документуванням злочину займався ОСОБА_18 .
Свідок ОСОБА_20 показав суду, що він працював оперуповноваженим відділу СБЕЗ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області. Особисто участі у затриманні ОСОБА_5 не брав. Був у райвідділі, коли йому зателефонував ОСОБА_21 та сказав щоб він взяв слідчого ОСОБА_22 та привіз його в с.Луг, що він і зробив. Після чого усі прибули в м.Рахів, в райвідділ міліції. Дійсно, ОСОБА_5 , на пропозицію надати пояснення, писав такі власноручно, але ці пояснення він порвав ти викинув у смітник. Натомість, надрукував пояснення ОСОБА_13 , які той підписав. Запевняє, що по своїй суті та змісту пояснення обвинуваченого не змінилися. Просто він хотів щоб пояснення були написані грамотно та каліграфічно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд, прийшов до наступного висновку.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, зокрема, у зловживанні, службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також у шахрайстві, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою.
Сам ОСОБА_5 , як у ході досудового розслідування, так і в суді, вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушень фактично повністю заперечив та ствердив, що не вчиняв жодного з інкримінованих йому діянь, а кримінальне провадження стосовно нього було порушено виключно через вчинену потерпілим провокацію злочину щодо нього.
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно заяви ОСОБА_7 від 26.06.2014 року, 24.06.2014 року, близько 11.30 години, ОСОБА_5 , у своєму службовому кабінеті, вимагав від нього, за сприяння в здійснення підприємницької діяльності на території с.Луг, грошову вигоду в сумі 4 000 грн.
Зі змісту обвинувачення, вбачається, що ОСОБА_5 особисто передав ОСОБА_7 розпорядження про погодження торгівлі в с.Луг. Натомість, сам ОСОБА_7 та ряд свідків показали, що розпорядження № 21 від 01.07.2014 року, про погодження сезонного продажу овочів та фруктів в с.Луг, потерпілий отримав від секретаря Лужанської сільської ради ОСОБА_8 . При цьому, остання пояснила ОСОБА_7 , що він може приступати до торгівлі.
Будучи допитаним в судовому засіданні, ОСОБА_7 показав, що сільський голова с.Луг, ОСОБА_5 , почав вимагати від нього незаконну винагороду після отримання ним, на руки, 03.07.2014 року, розпорядження № 21 від 01.07.2014 року «Про погодження сезонного продажу овочів та фруктів». Тоді як заяву про вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди від потерпілого, ним до Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області була подана 26.06.2014 року.
Також, згідно показань даних ОСОБА_7 в судовому засіданні, він і раніше був обізнаний з процедурою погодження сезонного продажу овочів та фруктів, оскільки тривалий час займається підприємницькою діяльністю на території Закарпатської області, та консультувався з цього проводу із знайомими працівниками податкової адміністрації. Зокрема йому було відомо, що дозвільні документи, а саме дозвіл на торгівлю видається фіскальними органами, а не органами місцевого самоврядування. Натомість, керівником органу місцевого самоврядування видається лише погодження місця здійснення торгівлі з метою благоустрою населеного пункту.
Частиною 12 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, надання дозволу на розміщення на території об`єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення, тощо.
Саме таке погодоження й було видано ОСОБА_7 сільським головою ОСОБА_5 .
Отже, в обвинуваченні має місце підміна термінів «дозвіл на торгівлю», який мають право видавати фіскальні органи та «розпорядження про погодження місця здійснення торгівлі», право на видачу якого входить до компетенції органу місцевого самоврядування.
Судом встановлено, що у ході проведення оперативно-слідчих дій, а саме, відібрання первинних пояснень від ОСОБА_5 , його власноруч написані пояснення, щодо обставини справи, були знищені оперативним працівником, через його (Бондюка) нерозбірливий почерк ОСОБА_5 . Замість цього пояснення, цим же оперативним працівником, було набрано текст пояснень ОСОБА_5 , в якому якому останній визнав отримання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди, та за переконання оперпрацівників підписав пояснення, такі. Це було підтверджено показаннями оперативного працівника Рахівського РВ УМВС ОСОБА_20 , допитаного в судовому засіданні, в якості свідка.
Зі змісту заяви ОСОБА_7 , поданої до начальника Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 26.06.2014 року ОСОБА_5 , вимагав від нього грошову винагороду в розмірі 4000 грн ( т.1, а.п.198)
Таку ж суму неправомірної вигоди, яку для себе ніби-то вимагав ОСОБА_5 зазначено й в обвинувальному акті.
Однак, матеріалами справи встановлено, що, з метою викриття злочину, оперативними правцівниками потерпілому ОСОБА_7 ,15 липня 2014 року, о 09.00 годині, було вручено грошові кошти в сумі 2500 гривень. ( т.1, а.п.199-202,203-205). З пояснень самого потерпілого, наданих у ході судового розгляду, слідує, що: "По вказівці ОСОБА_13 , у приміщенні кабінету секретаря сільради (на першому поверсі) написав заяву про дозвіл на торгівлю. Отримавши дозвіл, почав торгувати. Торгівля йшла погано, він розізлився, зідзвонився з сільським головою, домовившись про зустріч, при якій ОСОБА_13 сказав дати йому 2500 гривень одразу, а решту до кінця року. Саме тому передав ОСОБА_13 2500 гривень, за які той пообіцяв, що все буде вирішувати він…" Отже, з аналізу цих обставин, випливає, що оперативні працівники, видаючи помічені кошти потерпілому, наперед знали, яку саме суму коштів назве ОСОБА_5 , як частину неправомірної вигоди, що раніше вимагав для себе.
Показами ряду свідків, допитаних у ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_7 очікував момент, коли ОСОБА_5 залишиться у кабінеті сам, після чого, зайшовши в приміщення сільради в 17 год. 09 хв., вийшов з кабінету голови о 17.14 год., одже, загалом в приміщенні сільради, в тому числі, в кабінеті сільського голови, розташованому на 2 поверсі адмінбудівлі, загалом перебував 5 хвилин. Все це свідчить про ймовірну провокацію правоохоронних органів схиляння ОСОБА_5 , або інших співробітників Лужанської сільської ради до отримання ними неправомірної вигоди, з метою подальшого їх викриття.
При оцінюванні на предмет допустимості як доказу у кримінальному провадженні фактичних даних, що містяться у вказаних протоколах та додатках до них, суд враховує положення ч.2 ст. 246 КПК України, згідно якої негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263,264 ( в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 6 ст. 246 КПК України проводити негласні (розшукові) дії має право слідчий , який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням - уповноважені оперативні підрозділи органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної пенітенціарної служби, органів Державної прикордонної служби, органів Державної митної служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність , встановлену законом.
За наведених обставин, розмови потерпілого ОСОБА_7 із обвинуваченим ОСОБА_5 , в період з 03.07. по 15.07.2014 року, зафіксовані на аудіо- та відео- носіях, складені на підставі них протоколи про результати здійснення оперативно-технічного заходу не являються допустимими доказами, в розрізі ст.86 КПК України.
Окрім того, згідно із Законом України № 1261-VIIвід 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», який набув чинності 04 червня 2014 року, внесені зміни, зокрема до п. 3 примітки ст. 364 КК України, яка визначає поняття «істотної шкоди», і відповідно до цих змін «істотною шкодою» вважається тільки майнова шкода. Тобто, відповідно до цього Закону відбулася часткова декриміналізація діянь, які кваліфіковані, зокрема і за ст. 364 КК України з кваліфікуючою ознакою спричинення немайнової шкоди, що саме і було інкриміновано органом досудового слідства ОСОБА_5 .
Водночас, ОСОБА_5 обвинувачується за ст.190 ч.1 КК України, зокрема, в тому, що він, після того, як ОСОБА_7 звернувся до нього, як до сільського голови щодо здійснення роздрібної торгівлі продуктами харчування (овочами і фруктами) на території с.Луг Рахівського району, вирішив використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, які полягали у заволодінні грошовими коштами ОСОБА_7 шляхом зловживання його довірою і тому, в подальшому, видавши розпорядження Лужанського сільського голови № 21 від 01.07.2014 року «Про погодження сезонного продажу овочів та фруктів», 15.07.2014 року, доводячи до кінця свій злочинний намір щодо заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом зловживання його довірою одержав від ОСОБА_7 гроші в сумі 2500 грн., за надання розпорядження про погодження торгівлі.
Таке трактування стороною обвинувачення подій суперечить об`єктивній та суб`єктивній стороні злочину, передбаченого ст.190 КК України.
Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише у тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Відповідно до ч. 1ст. 190 КК України шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману, чи зловживання довірою. При цьому обман, як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховання певних відомостей, повідомлення яких мало суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення його в оману. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого для заволодіння чужим майном чи правом на нього.
Хронологічний перебіг подій суперечить кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.190 КК України, за кваліфікуючою ознакою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, так як розпорядження № 21 сільського голови с.Луг «Про погодження ПП ОСОБА_7 сезонного продажу овочів та фруктів та території с.Луг» було передано потерпілому 03.07.2014 року, згідно якого, вже 01.07.2014 року він мав погодження від органу місцевого самоврядування на сезонний продаж овочів та фруктів, і з того дня ОСОБА_7 фактично розпочав торгівлю, тоді як гроші були ОСОБА_7 залишив в кабінеті ОСОБА_5 лише 15.07.2014 року, що достовірно встановлено під час судового розгляду.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: - вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; - кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; - в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, даючи оцінку наведеним доказам, у їх сукупності та взаємозв`язку, трактуючи всі сумніви на користь обвинуваченого, аналізуючи наведені показання усіх допитаних учасників кримінального провадження, логічність та послідовність, з точки зору вольової направленості та дій потерпілого ОСОБА_7 , суд, приходить до висновку, що у ході судового слідства не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364 та ч.1 ст.190 КК України, за якими він підлягає виправданню.
Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_7 , в силу ч.3 ст.129 КПК України, слід залишити без розгляду.
Процесуальні витрати в розмірі 1722 гривень, за проведення судово-хімічної експертизи, слід віднести за рахунок Державного бюджету України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вимог с.174 ч.4 КПК України, арешт, накладений на майно ОСОБА_5 , на підставі ухвали слідчого судді від 17.07.2014 року слід скасувати.
Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 з-під обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч. 1 ст.364 КК України - виправдати за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Процесуальні витрати в розмірі 1722 гривні, на залучення судового експерта, віднести за рахунок Державного бюджету України.
Арешт, накладений на майно ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді від 17.07.2014 року - скасувати.
Після набрання вироком суду законної сили речові докази:
- грошові кошти в сумі 2500 гривень, що знаходяться на зберіганні у Рахівському відділенні АТ "Ощадбанк" - повернути ОСОБА_7 ;
- грошові кошти в сумі 2003 гривні, що знаходяться на зберіанні у Рахівському відділенні АТ "Ощадбанк" - повернути ОСОБА_5 ;
- мобільний телефон «Нокія» з двома сім-картками, що знаходиться в кімнаті речових доказів Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області повернути власнику, ОСОБА_5 ;
- лазерний компакт-диск CD марки "Verbatim" 126RG22D8205184C2, носії цифрової інформації картки micro SD HC об`ємом 8 Гб, № 98т, та об`ємом 4 Гб №100т, які знаходяться при матеріалах провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;
- журнал особистого прийому громадян, журнал реєстрації заяв і звернень, журнал реєстрації наказів, трудова книжка, що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_5 повернути до Лужанської сільської ради;
- змиви з долонь та контрольний аркуш, внутрішню частину кишені штанів, що знаходиться у кімнаті речових доказів Рахівського РВ УМВС України знищити.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1
З оригіналом вірно,
Суддя Рахівського районного суду : ОСОБА_1