АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу Голови Асоціації фермерських господарств «Таврія» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти АФГ «Таврія», що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих в Державній казначейській службі України, з забороною розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на цих рахунках, за винятком операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету та виплати заробітної плати. Також вказаним рішення слідчого судді були зупинені видаткові операції з грошовими коштами, що знаходять на цих рахунках.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній сказі Голова АФГ «Таврія» ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки відсутні правові підстави для накладення арешту на майно. Зокрема апелянт вказує, що АФГ не має ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно, а його посадовим особам не повідомлено про підозру. Крім того, апелянт зазначає, що майно на яке накладено арешт не відповідає критеріям ст. 167 КПК України, а матеріали провадження взагалі не містять даних з приводу правових підстав для накладення на нього арешту. Також апелянт посилається і на необґрунтовану підозру в цьому кримінальному провадженні.

Разом з цим, апелянт порушує питання про поновлення пропущеного строку, посилаючись на ті обставини, що він не був повідомлений про розгляд клопотання, в зв`язку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною та поновити його.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення особи, яка подали скаргу, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку, у зв`язку з чим вважає за необхідне поновити його.

Що стосується посилань апелянта на незаконність ухвали слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого, то на думку колегії суддів вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000371, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Відповідно до наданих матеріалів, в ході відпрацювання підприємств, що мають статус сільськогосподарських виробників та користуються пільгами передбаченими податковим законодавством було встановлено суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності, а саме АГФ «Таврія».

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти АФГ «Таврія», що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 . № 7948, відкритих в Державній казначейській службі України.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

Так, ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання Голови Асоціації фермерських господарств «Таврія» ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти АФГ «Таврія», що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритих в Державній казначейській службі України, з забороною розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на цих рахунках, за винятком операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету та виплати заробітної плати, а також зупинено видаткові операції з грошовими коштами, що знаходять на цих рахунках, залишити без зміни, а апеляційну скаргу Голови Асоціації фермерських господарств «Таврія» ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1470/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1