Справа № 1-кс/679/160/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2016 року м.Нетішин
Слідчий суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин скаргу захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 на бездіяльність та рішення слідчого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого, -
В С Т А Н О В И В:
Від 03.10.2013 року по 11.11.2014 року обвинувачений під час додаткового розслідування знаходився у статусі свідка. Обвинуваченого усунули від доказування у кримінальному провадженні, а саме: в участі проведенні судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні, в наданні показів і доказів, в участі в перехресному допиті свідків, з метою, щоб він не міг надати належні докази, які доводять його не винність і оскаржити дії слідчого при відмові в прийнятті відповідних процесуальних рішень на додатковому розслідуванні, заявити відвід експерту ОСОБА_9 , де один і той же експерт в цій справі здійснює дослідження 10 років, висновки якого спростовані судами, залучити до захисту захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в перевірці доводів потерпілої і даних потерпілих. В ст.62 Основного Закону України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Слідчий до реєстру повинен був вносити відомості, які дійсно вказують, що мало місце кримінальне правопорушення, що зазначено ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 серпня 2013 року за ч.2 ст.121 КК України, а не дані, які не вказують про наявність події кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, це істотне порушення та не виконання вимог судового рішення про направлення справи на додаткове розслідування і має спрямовану дію слідчого з метою не допустити обвинуваченого до досудового слідства і його захисників, позбавляє його право на доказування, істотно порушує вимоги ст.ст.22, 23, 24 КПК України, суперечить вимогам ст.214 КПК України.
Після скасування вироку колегії суддів Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.06.2013 року, апеляційним судом Хмельницької області від 23.08.2013 року, слідчий ОСОБА_7 провів слідчі дії, які суперечать вимогам КПК України та вказаній ухвалі, і умисно не виконав вимоги ухвали Верховного Суду України від 15.03.2011 року, яка скасувала перший вирок Нетішинскього міського суду судді Гаврищук по даному кримінальному провадженні. Це вплинуло в подальшому на законність отримання доказів на додатковому розслідуванні.
Винесені обвинувальні акти від 11.11.2014 року, від 23.04.2015 року і від 11.08.2015 року, які були складені слідчим ОСОБА_7 та затверджені прокуратурою м.Нетішина, після проведення додаткового розслідування, всі були повернуті до прокуратури місцевими судами за наслідками їх розгляду у підготовчому провадженні. Підставами для повернення в прокуратуру є: відсутність доведеності вини ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні та порушення кримінального процесуального закону при складання обвинувального акту слідчим ОСОБА_10 , - це Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області від 02.02.2015 року у складі судді Головко, Славутським міськрайонним судом Хмельницької області від 03.06.2015 року у складі судді ОСОБА_11 та Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області від 29.12.2015 року у складі судді Босюка.
Досудове слідство здійснювалося по даному кримінальному провадженню з порушенням норм процесуального закону та розумних строків його розгляду, здійснюється без погодження прокуратури Хмельницької області та Генеральної прокуратури України. Після повернення вищевказаних обвинувальних актів судами, слідчий дозволяв собі в проведенні слідчих дій, що не допустимо законом. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, що передбачено у п.13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 № 1640/0/4-12. Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, в кримінальному провадженні не допускається. Докази, отримані при проведенні таких процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення зазначених матеріалів кримінального провадження, згідно з ч.8 ст.223 КПК є недопустимими.
В ході досудового слідства за 11 років не було зібрано жодних доказів по даній справі, які доводять вину ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченню прокуратурою.
Прокурор ОСОБА_12 відмовляється закривати дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу злочину за поданими двічі ним і захисниками клопотаннями, що передбачено за ч.1 п.2 п.3 ст.284 КПК України, де у постанові він вказує, що докази є у справі, але чомусь їх суди не можуть знайти. Це стало підставою судового оскарження постанови прокуратури про відмову задоволення клопотання обвинуваченого про закриття кримінальної справи від 20.08.2015 року. По даній постанові ухвалою слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.08.2015 року на постанову прокурора м.Нетішина про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінальної справи від 07.08.2015 року та після її перегляду в апеляційному порядку, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 07.09.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року було відмовлено в задоволенні скарги обвинуваченому. Зазначене стало підставою у поданні заяви до Верховного Суду України так як дані рішення судів перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, істотно порушують процесуальні права обвинуваченого, що передбачені ст.ст. 28, 219, п.2 п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Обвинувачений не може бути 11 років обвинуваченим із застосуванням до нього запобіжного заходу підписки про не виїзд від квітня 2006 року. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка наголошує, що кожна особа має право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Дані дії прокуратури м.Нетішин і слідчого ОСОБА_7 в кримінальному провадженні є фактично направленими на унеможливення прав обвинуваченого на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції, що передбачено листом Верховного Суду України від 25.01.2006 р. №1-5/45 «Щодо розумних строків розгляду справ».
Неправильна кваліфікація фактичних обставин слідчими по даній справі, призвела до застосування закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, і водночас стало підставою для скасування в подальшому вироків суду та поверненню обвинувальних актів. Згідно викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, який прокурор вважає встановленими, в обвинувальних актах не вказано конкретно фактичні дані, що вказують на ознаки вчиненого злочину винним, оцінено абстрактно і не кваліфіковано, а саме, слідчий вказує, що сукупність синців на трупі ОСОБА_13 при його огляді, без встановлення ступеню крововтрати, без порушення анатомічної цілісності чи фізіологічної функції органів і тканин тіла, за своєю сукупністю спричинили травматичний шок, що суперечить визначенням судової медицини, не конкретизовано точні періоди їх виникнення, їх спосіб походження і між ними причинний зв`язок. Тобто, відсутній причинний зв`язок між зазначеним і наслідками. Відсутні дані, що це вчинив саме ОСОБА_3 .. Не доведено наявність мети і умислу винного на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_13 ..
Це вказує на відсутність у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, а неналежне викладення у обвинувальному акті фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, є істотним порушенням вимог ст.291 КПК України при складанні обвинувального акту слідчим.
Розгляд обвинувальних актів пройшов вже у трьох місцевих судах в межах області, у обвинуваченого виникла не довіра до місцевих судів і до призначених судом адвокатів, які мали б вирішити дане становище обвинуваченого за 11 років, то замість цього ще погіршують його. Це вказує на те, чому обвинувачений ОСОБА_3 просив касаційних суд перенести розгляд справи до іншого суду іншої області, зв`язку з тим, що суди і прокуратура Хмельницької області зацікавлені в такому розгляді справи на користь державного обвинувачення, яке приховує факт незаконного привласнення квартири в м.Нетішин посадовими особами правоохоронних органів, в якій померла ОСОБА_13 .
На підставі зазначеного, скаржники знову подали клопотання від 17.02.2016 року про визнання доказів в кримінальному провадженні не допустимими та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину до Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області. На підставі поданого клопотання, перший заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 листом від 23.02.2016 року за №109-720-13, повідомив, що воно розглянуте, але матеріали кримінального провадження ще перебувають в суді. Самої постанови про відмову у задоволенні клопотання на руки не видано.
З наведеного вбачається, що бездіяльність слідчого ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_8 у не виконанні процесуальних дій, які він зобов`язаний був вчинити у визначений цим Кримінально- процесуальним кодексом строк, є не припустимим, та підлягає оскарженню. Обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст.283 КПК України, має право на розгляд припинення обвинувачення проти нього шляхом закриття провадження через суд, якщо його вину не доведено на протязі 11 років.
Крім того, за наведених вище підстав, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючись ч.3 ст.87, ст.89 КПК України, має право вимагати від суду під час будь-якого судового розгляду визнати отримані докази слідчим ОСОБА_7 від 03.10.2013 року по 11.11.2014 року, під час проведення ним додаткового розслідування, - не допустимими, а саме, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, ратифікованими міжнародними договорами.
На підставі наведеного, в поданій скарзі та клопотанні про зміну змісту вимог скарги, скаржники просили:
3) скасувати постанову слідчого ОСОБА_7 про призначення повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 22.08.2014 року, яка була призначена з порушенням суттєвих умов, а саме застосування заборони слідчим ОСОБА_7 у задоволенні клопотанні обвинуваченому ОСОБА_3 в участі його захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під час її проведення, та проведення її за відсутністю внесених даних до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України;
4) скасувати повідомлення слідчого ОСОБА_7 від 02.10.2013 року про внесення даних до ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, за відсутністю підстав і події самого вчиненого кримінального правопорушення, а протоколи допиту свідків: ОСОБА_16 від 29.10.2013 року, ОСОБА_15 від 07.11.2013 року, ОСОБА_17 від 08.11.2013 року, ОСОБА_18 від 13.11.2013 року, ОСОБА_19 від 19.11.2013 року, ОСОБА_20 від 25.11.2013 року, ОСОБА_21 від 27.11.2013 року, ОСОБА_22 від 27.11.2013 року, ОСОБА_23 від 28.11.2013 року, ОСОБА_24 від 03.12.2013 року, ОСОБА_25 від 10.04.2014 року, ОСОБА_15 від 30.04.2014 року, ОСОБА_26 від 02.09.2014 року - визнати не допуститимими, які були допитані з порушенням права на перехрестний допит обвинуваченим ОСОБА_3 за його клопотанням та за відсутністю внесених даних до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України;
5) зобов`язати видати ОСОБА_3 постанову про закриття або про відмову закрити кримінальне провадження, що передбачено ч.3 ст.284 КПК України, на його подане клопотання 17.02.2016 року про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтримали вимоги скарги, посилаючись на обставини викладені в ній, просили їх задоволити. Крім того скаржник ОСОБА_27 пояснив, що під час досудового розслідування слідчим було порушено право ОСОБА_3 на захист, оскільки слідчий відмовив в допуску до участі у справі захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_27 . Крім того, слідчий проводив слідчі дії не внісши зміни в ЄРДР про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, тому допити вказаних в скарзі свідків є недопустимими.
Прокурор Шепетівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що ст.303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового провадження. Однак постанови слідчого, які просять скасувати скаржники, не входять до даного переліку і не можуть бути предметом розгляду слідчого судді.
Зазначив, що вирішення питання допустимості доказів здійснюється судом, який розглядає кримінальне провадження по суті в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Тому вимоги про визнання недопустимими доказами протоколів допиту свідків задоволенню не підлягають. Пояснив, що подане 17.02.2016 року ОСОБА_3 клопотання про закриття кримінального провадження не було вирішено, оскільки на день його подання в прокуратурі були відсутні матеріали даного кримінального провадження та перебували в суді. Вказані матеріали надійшли з суду в Шепетівську місцеву прокуратуру лише 14.03.2016 року, тому клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження буде розглянуте з винесенням відповідного процесуального рішення у триденний термін з дня повернення матеріалів, який на даний час ще не закінчився. Вказав, що після внесення відомостей в ЄРДР правова кваліфікація злочину може бути змінена слідчим під час досудового розслідування, однак чинним законодавством не передбачено, коли такі зміни вносяться в ЄРДР. Тому підстави для задоволення скарги відсутні.
Начальник СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, неповерненні тимчасово вилученого майна згідно вимог статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора при застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими Главою 39 цього Кодексу. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді за правилами статей 314 - 316 КПК.
Враховуючи наведене, постанови слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_7 від 12.11.2013 року про часткове задоволення заявленого клопотання, від 14.03.2014 року про відмову в задоволенні клопотання, від 06.05.2014 року про призначення повторної судово медичної експертизи, від 22.08.2014 року про призначення повторної стаціонарної судово психіатричної експертизи, а також повідомлення від 02.10.2013 року про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, які просять скасувати скаржники, не входить до переліку рішень та дій слідчого, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні, тому не підлягають розгляду слідчим суддею в порядку передбаченому Главою 26 КПК України.
Згідно ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Згідно ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Аналіз наведених норм КПК України свідчить про те, що докази можуть бути визнані недопустимими лише судом лише під час судового розгляду кримінального провадження по суті шляхом їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не слідчим суддею під час досудового розслідування, тобто до розгляду кримінального провадження по суті.
Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання недопустимими доказами протоколів допитів свідків, які вказані скаржниками, оскільки вирішення питання допустимості доказів проводиться судом лише під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Згідно ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
На вказане клопотання скаржники отримали відповідь Шепетівської місцевої прокуратури від 23.02.2016 року № 109-720-13, згідно якої станом на 23.02.2016 року матеріали кримінального провадження до прокуратури не надходили та перебувають у провадженні суду. У разі надходження матеріалів кримінального провадження для проведення досудового розслідування клопотання буде вирішуватися відповідно до вимог КПК.
Як вбачається з листа Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.03.2016 року матеріали обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України надійшли в Шепетівську місцеву прокуратуру 14.03.2016 року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що скаржниками передчасно заявлено вимогу зобов`язати видати ОСОБА_3 постанову про закриття або про відмову закрити кримінальне провадження на подане ним 17.02.2016 року клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки, враховуючи дату надходження матеріалів обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України в Шепетівську місцеву прокуратуру, строк розгляду вищевказаного клопотання ОСОБА_3 на час розгляду даної скарги ще не закінчився.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3, 87, 89, 220, 303-307, 309, 372 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні скарги захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 на бездіяльність та рішення слідчого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1