Справа № 573/487/16-к
Номер провадження 1-кп/573/45/16
УХВАЛА
про закінчення підготовчого провадження
і призначення судового розгляду
24 березня 2016 рокум. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000456 від 31 серпня 2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, до Білопільського районного суду Сумської області надійшов 16 березня 2016 року.

Ухвалою судді від 17 березня 2016 року призначено підготовче судове засідання по розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Інші учасники процесу проти призначення судового розгляду не заперечували.

Кримінальне провадження підсудне Білопільському районному суду Сумської області згідно правил підсудності, передбачених ст. 32 та ст. 33 КПК України.

Під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 4-8 ч.1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Підстави для його повернення відсутні.

Таким чином кримінальне провадження може бути призначено до судового розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 27 КПК України слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або окремої його частини у випадку розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Так як ОСОБА_4 обвинувачується у вичненні злочину, який направлений проти статевої свободи потерпілої, тому судовий розгляд необхідно проводити у закритому судовому засіданні.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, 12 лютого 2016 року ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін до 11 квітня 2016 року включно.

Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 діб, оскільки 11 квітня 2016 року термін тримання під вартою обвинуваченого закінчуєтьсчя, а судовий розгляд од цього часу може бути ще не закінчений.

Потерпіла ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно зі ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог частин 2 та 3 статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини і утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; чи застосовувались до підозрюваного, обвинуваченого раніше запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ніде не працює, будучи раніше судимим, обвинувачується у скоєнні злочину, передбачених ч. 1 ст. 152 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Раніше до ОСОБА_4 запобіжний захід взагалі не був застосований, а 12 лютого 2016 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що він тривалий час переховувався від слідства, тому провадження відносно нього було зупинено і він був оголошений у розшук.

Тому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, так як на даний час існують підстави вважати, що він може переховуватися від суду.

Відповідно до п. 1, п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Як зазначено у справах ЄСПЛ "Харченко проти України" (заява №40107/02) рішення від 10 лютого 2011 року (п.п. 79, 80), "Єлоєв проти України" (заява №17283/02) рішення від 06 листопада 2008 року (п. 60), продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Для продовження строку тримання під вартою саме існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судом.

У пункті 103 рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2014 року у справі "Анатолій Руденко проти України" (заява №50264/08) зазначено, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.
У пункті 52 рішення ЄСПЛ від 26 червня 2014 року у справі "Ливада проти України" (заява №21262/06) зазначено, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою.

Зважаючи на те, що термін тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 11 квітня 2016 року, але судовий розгляд до цього часу може бути ще не закінчений, доказів, які б свідчили про необхідність зміни запобіжного заходу, суду не надано, тому суд вважає, що йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на 60 днів, тобто до 22 травня 2016 року включно.

Також під час підготовчого судового засідання вирішено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Прокурор вважає, що на даний час в судове засідання необхідно викликати потерпілу ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та доставити обвинуваченого ОСОБА_4 .

Інші учасники процесу з пропозицією прокурора погодилися.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314 - 316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 152 КК України у закритому судовому засіданні в залі Білопільського районного суду Сумської області на 10 годину 04 квітня 2016 року.

Проведення судового розгляду кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Викликати в судове засідання прокурора ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

, доставити обвинуваченого ОСОБА_4 .

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на шістдесят днів, тобто до 22 травня 2016 року включно.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя