АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3633/15-к Номер провадження 11-кп/786/430/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.186 КК т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем - ОСОБА_5

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, громадянин України, не одружений, не працює, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий
-27.06.2000 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.206, ст.45 КК України (ред.1960 року) до 3 років позбавлення волі;
-09.09.2005 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ст.69, ч.3 ст.15, ч.3 ст.289, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, додаткове покарання - конфіскація 1/2 майна;
-04.12.2012 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту;
-21.03.2014 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставіст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 71, ст.72 КК України з урахуванням покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 21.03.2014 року остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
За вироком суду, 24.08.2015 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 , діючи повторно з прямим умислом, перебуваючи поблизу будинку № 2А, по пров. Кондукторському в м. Полтава, відкрито, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок, вагою 8,28 г., вартістю 3660 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив останньому майнову шкоду на суму 3660 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, не погоджується з вироком суду в частині призначеного судом покарання внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, оскільки вчинений злочин за ступенем тяжкості є тяжким, а обвинувачений вчинив злочин під час іспитового строку, збитки потерпілому не відшкодував, за місцем проживання характеризується негативно, тому вважає призначене йому покарання не є достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, при винесенні вироку судом не застосовано ч.5 ст.72 КК України, а саме не зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з моменту затримання 03.02.2016 року, тобто судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню у відповідності до п.1 ч.1 ст.413 КПК України.

Просить вирок скасувати у частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України призначити остаточне покарання у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з моменту затримання, тобто з 03.02.2016р. по день набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити призначене покарання. Зазначає, що суд не прийняв до уваги ряд пом`якшуючих обставин, а саме: скоєння злочину у стані душевного хвилювання, перебування на утриманні двох малолітніх дітей та пристарілої бабусі, які потребують постійного догляду, характеристику з

місця проживання та відсутність претензій з боку потерпілого, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, тому призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість.

В апеляції захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_9 просить вирок відносно ОСОБА_11 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, які б пом`якшували покарання та не були належним чином з`ясовані дані про особу обвинуваченого, а саме: часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, визнання вини, скоєння злочину у стані сильного душевного хвилювання, характеристику обвинуваченого, надану захистом, перебування на утриманні малолітніх дітей та пристарілої бабусі.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які подані апеляційні скарги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, у них наведених, думку прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу, подану прокурором, підтримали і вважають призначене ОСОБА_8 покарання м`яким, просили постановити новий вирок, яким його посилити, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляцій колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, кваліфікація його дій за вказаною статтею та фактичні обставини провадження, які ніким з учасників процесу під час судового розгляду не заперечувались, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції докази не досліджувались і учасниками судового розгляду в апеляції не оспорюються.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд виходив з вимог ст.65 КК України, урахувавши тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, злочин вчинив у період іспитового строку, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин та призначив мінімальне покарання, визначене санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Також, при визначенні остаточного покарання з урахуванням невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 21.03.2014 року на підставі ст.71 КК України суд правильно застосував принцип часткового складання призначених покарань та призначив покарання обвинуваченому, яке є достатнім і справедливим, тому підстав для його посилення чи пом`якшення колегія суддів не убачає.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом при визначенні покарання ОСОБА_8 ступеню тяжкості вчиненого злочину та невідшкодування збитків потерпілому колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме з урахуванням зазначених обставин суд обрав покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, не застосувавши ст.69 КК України.
Вчинення злочину ОСОБА_8 під час іспитового строку стало підставою для застосування ст.71 КК України та визначення остаточного покарання за сукупністю вироків.
Безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, оскільки даних про перебування на утриманні ОСОБА_8 неповнолітніх дітей матеріали кримінального провадження не містять, а згідно заяви потерпілого із загальної суми збитків йому відшкодовано лише 150 грн., у зв`язку з чим він просив залишити вирок суду без зміни. Інші ж обставини, на які вони вказують у апеляційних скаргах позитивні характеристики, наявність пристарілої бабусі, тяжкий матеріальний стан і душевне хвилювання з приводу хвороби дитини його цивільної дружини не можуть бути підставою для пом`якшення мінімального покарання, визначеного ОСОБА_13 у відповідності з санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання ОСОБА_8 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме строк з 03.02.2016 року до 18.05.2016 року.

Однак, зарахування вищевказаного строку не є підставою для зміни судового рішення у відповідності з вимогами ст.409 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без зміни, а апеляції усіх учасників без задоволення.

Керуючись ст..ст.405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_9 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_14 у строк попереднього ув`язнення строк його перебування під вартою з 03.02.2016 року до 18.05.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у трьохмісячний строк з моменту проголошення, а засудженим, що утримується під вартою у цей же строк з часу вручення копії судового рішення.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4