Cправа № 750/8163/16-к
Провадження № 1-кс/750/2429/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2016 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові клопотання слідчого Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000545 від 03.05.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:
31.08.2016 р. слідчий Чернігівського РВП Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому з метою збереження речового доказу, просить накласти арешт на трактор марки «Mahindra Fenq Shou FS244», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , який був вилучений 06.05.2016 року під час проведення огляду місця події, і 13.05.2016 року постановою слідчого визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню №0000545 та переданий на відповідальне зберігання власнику.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити, з наведених у ньому підстав. Також пояснила, що у передбачений законом строк з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна вона до суду не зверталась, не дивлячись на те, що відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України з таким клопотанням повинна був звернутися не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття учасника провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, приходжу до наступного висновку з огляду на таке.

Слідчим відділом Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000545 від 03.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 06.05.2016 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_1 та області було виявлено та вилучено вказаний у клопотанні транспортний засіб (протокол огляду місця події від 06.05.2016 року).

Постановою слідчого про визнання речових доказів від 13.05.2016 року трактор марки «Mahindra Fenq Shou FS244», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000545 та передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .

Згідно відповіді начальника державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 07.06.2016 року, вказаний трактор зареєстрований за ОСОБА_5 .

08.07.2016 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий вказує на те, що зазначений у клопотанні трактор є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки був знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

А саме, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження, користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч.1 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів і як слідує з ч.3 цієї ж статті у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме майно.

Разом з тим, ч. 5 ст. 171 КПК України передбачає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що ані прокурор, ані слідчий у визначений законом строк не звертались до слідчого судді з клопотанням в порядку, передбаченому главою 17 КПК України, щодо вирішення питання про накладення арешту на тимчасове вилучене під час огляду місця події майно.

Також, суду не надано доказів, про застосовування щодо спірного майна процедури в порядку ст. ст. 160-166 КПК України.

Враховуючи, що вищезазначені вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України в даному випадку виконані не були, а навпаки порушені, оскільки у передбачений законом строк клопотання про арешт майна подано не було, а єдиною підставою обмеження права власності під час кримінального провадження є вмотивоване судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому КПК України ( ч.1 ст. 16 КПК України), тому клопотання задоволенню не підлягає.

Більш того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Проте, слідчий, як у поданому клопотанні, так і в судовому засіданні не вказує на виконання саме якого завдання ним таке було подане та не надає доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.

Також, слід зазначити, що подане слідчим клопотання не містить дати погодження такого прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , що унеможливлює визначення його, як належного процесуального документу, розгляд якого обумовлений дотриманням відповідних процесуальних строків, та взагалі ставить під сумнів законність такого документа.

Враховуючи викладене вище, клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170, 171, 172, 173 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого Чернігівського районного відділу поліції Чернігівського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000545 від 03.05.2016 року залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до апеляційного суду Чернігівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1