Справа № 727/3165/16-к
Провадження № 1-кс/727/1165/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

потерпілий ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за скаргою потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 26.04.2016р. слідчого в ОВС СВ прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 про відмову у проведенні слідчих дій по кримінальному провадженню №000115 від 02.07.2015р. та зобовязання слідчого вчинити певні дії, -

встановив:
Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою в якій просить суд скасувати постанову від 26.04.2016р. слідчого в ОВС СВ прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , якою було відмовлено в задоволенні його клопотання про проведення слідчих дій від 22.04.2016р.

В своїй скарзі посилається на те, що вищевказаною постановою слідчий незаконно відмовив в проведенні слідчих дій, зокрема затримання свідка ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, предявлення йому підозри та звернення до суду з клопотанням про обрання міри запобіжного заходу.

Зазначає, що він після проведення одночасного допиту, безпосередньо вказав на ОСОБА_6 як особу, яка вчинила відносно нього злочин, а тому вважає, що слідчий зобов`язаний затримати вказану особу, пред`явити йому підозру та звернутись до суду з клопотанням про обрання міри запобіжного заходу.

Вважає, що слідчий своєю відмовою порушує вимоги КПК України та його права як потерпілого, а тому просить суд скасувати оскаржувану постанову як незаконну та зобовязати слідчого здійснити вищевказані процесуальні дії по данному кримінальному провадженню.

В судовому засіданні потерпілий скаргу підтримав з підстав викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши скаргу та матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником...
Судом встановлено, що 02.07.2015р. за заявою ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР №№000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 371 ч.1 КК України.

26.04.2016р. слідчим в ОВС СВ прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 про затримання свідка ОСОБА_6 , оголошення йому про підозру та звернення до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Пунктом 3 частини 1 стаття 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Частиною 5 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Як слідує з оскаржуваної постанови, слідчий мотивує свою відмову в задоволенні клопотання тим, що на даний час в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №000115 ним не здобуто об`єктивних даних та доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 176-178, 208, 276-278 КПК України, давали достатні підстави для затримання як підозрюваного ОСОБА_6 , повідомлення йому про підозру та обрання запобіжного заходу, тобто в даному випадку слідчий, не встановивши наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення не зобов`язаний повідомляти останнього про підозру.
Даючи системний аналіз вищевказаним нормам КПК України, приходжу до висновку, що слідчий в своїй діяльності є самостійною процесуальною особою, який приймає процесуальні рішення, передбачені ст..40 КПК України, а тому вирішення питання щодо зобов`язання слідчого оголосити особі про підозру не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін.

Крім цього, скарга в частині зобов`язання слідчого затримати ОСОБА_6 в порядку ст.. 208 КПК України задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Статтею 208 КПК України визначено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Вважаю, що посилання потерпілого ОСОБА_3 з заяві про проведення слідчих дій як на підставу затримання на те, що він безпосередньо вказав на ОСОБА_6 як особу, яка вчинила злочин а тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 КПК України слідчий зобов`язаний його негайно затримати, є безпідставними та не можуть слугувати для затримання останнього, так як дані обставини не підпадають під вимоги статті 208 КПК України, зважаючи на те, що злочин вчинено ще в 17.06.2015р., тобто ОСОБА_3 вказав на особу не безпосередньо після вчинення злочину, з проміжком часу майже в один рік, а тому слідчий в даному випадку прийняв рішення у відповідності до вимог КПК України.

Враховуючи вищенаведене, також вважаю, що не підлягає задоволенню скарга ОСОБА_3 в частині зобов`язання слідчого обрати ОСОБА_6 міру запобіжного заходу, оскільки відповідно до вимог ст..ст. 176-194 КПК України, запобіжний захід може бути обраний виключно щодо особи, якій повідомлено про підозру. Крім цього, у відповідності до норм КПК України, звернення до суду з клопотанням про обрання міри запобіжного заходу відноситься до повноважень слідчого, а не обов`язку.

Також, підсумовуючи вищевикладене приходжу до висновку, що зобов`язання судом слідчого виконати процесуальні (слідчі) дії, які просить здійснити потерпілий ОСОБА_3 , фактично зумовить собою підміну судом повноважень органу досудового розслідування, зокрема сторони обвинувачення, що в свою чергу суперечить загальним засадам КПК України.

Отже, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування слідчим норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови від 26.04.2016р. про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 , вважаю, що слідчий ОСОБА_5 діяв в межах повноважень передбачених КПК України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 3, 9, 22, 40, 176-194, 208, 276-278, 303 309 КПК України,

Ухвалив:
Відмовити в задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 26.04.2016р. слідчого в ОВС СВ прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 про відмову у проведенні слідчих дій по кримінальному провадженню №000115 від 02.07.2015р. та зобовязання слідчого вчинити певні дії .

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1