Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4771/13-к
Провадження № 1-кп/490/35/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новий Роздол Миколаївського району Лвівської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

На думку органів досудового розслідування та державного обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив злочин за таких обставин.

26 січня 2013 року близько 08 год. він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , де разом з ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 розпивали спиртні напої. Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_11 взяв в руки ніж, який знаходився на столі в приміщенні кімнати, та підійшов до ОСОБА_6 .. В цей час в останнього виник умисел на позбавлення життя [в обвинувальному акті ймовірно внаслідок описки зазначено: "Умисел на позбавлення волі"] ОСОБА_12 .. Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 руками схопив за руку ОСОБА_11 , в якій знаходився ніж, та наніс йому один удар в область грудної клітини. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 впав на підлогу та помер на місці.
На думку органів досудового розслідування та державного обвинувачення, ці дії слід кваліфікувати за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Під час судового розгляду справи обвинувачений зазначив, що в содіяному кається.

При цьому він пояснював, що 26 січня 2013 року дійсно перебував у будинку АДРЕСА_2 , де разом з власницею квартири ОСОБА_10 , її чоловіком та ОСОБА_11 розпивав спиртні напої. Під час цього ОСОБА_11 двічі образливо висловився на адресу ОСОБА_10 , на що він /обвинувачений/ у коректній формі зробив потерпілому зауваження. Після того він /обвинувачений/ продовжив дивитись телевізор, обернувшись спиною до ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 пішла вкладати свого чоловіка у ліжко.

Раптом він почув, що позаду нього впав табурет, а коли обернувся, то побачив що на його йде ОСОБА_11 , який у лівій руці тримає ніж лезом вниз.

Далі обвинувачений описав події таким чином: "Я розвернувся, він вже возле мене стояв. А шо мені думать оставалось, я йому схватив за руку та хотів викрутить, но він не остановився, він пішов на мене, так, і раз - все. Потом зігнувся так, повернувся, пішов він до дверей, упав на коліна і просив визвать "скорую помощь"".

Тоді він /обвинувачений/ та ОСОБА_10 почали дзвонити до "швидкої", але їм сказали, що через погодні умови (великий снігопад) "швидка" не приїде.

Тим часом ОСОБА_11 помер, після чого вони викликали міліцію.

Під час слідчого експерименту 14 березня 2013 року обвинувачений надав такі ж покази та наочно продемонстрував, яким саме чином потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Ухвалюючи вирок, суд, керуючись приписами частини 1 статті 368 КПК України, насамперед вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

При вирішенні цього питання суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, виходе з того, що факт вчинення такого діяння має бути доведеним державним обвинуваченням поза розумним сумнівом.

Суд також враховує, що відповідно до статті 11 КК України, пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, а також статті 115 КК України діяння в цьому випадку має характеризуватись часом, місцем та способом посягання на життя ОСОБА_11 .

В цьому випадку, на думку державного обвинувачення, ОСОБА_13 вчинив таке діяння - 26 січня 2013 року близько 08 години у будинку АДРЕСА_1 , схопив руками руку ОСОБА_11 , в якій знаходився ніж, та рукою потерпілого з ножем наніс ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини.

В зв`язку із цим суд відзначає, що з висновку експерта ОСОБА_14 № 230 від 01 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_12 помер, його смерть сталась через гостру крововтрату, що розвинулась внаслідок одного проникаючого колото-різаного поранення животу з ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилась геморрагичним шоком.

З протоколу огляду місця події від 26 січня 2013 року вбачається, що труп ОСОБА_12 був виявлений у кухні домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Матеріали справи в цілому підтверджують, що згадане експертом поранення було заподіяне ОСОБА_12 26 січня 2013 року близько 08 години.

За такого суд вважає поза розумним сумнівом доведеним те, що 26 січня 2013 року близько 08 години у вказаному будинку внаслідок зовнішнього ушкоджуючого фактору була порушена анатомічна цілісність органів, тканин потерпілого, що потягло його смерть.
Але таким чином прокурор довів наявність лише:
-факт смерті потерпілого внаслідок зовнішнього ушкоджуючого фактору;
-час та місце впливу на потерпілого такого фактору
тобто - частини з елементів, що лише у сукупності з іншими утворюють діяння.
Далі прокурор стверджував, що згадане тілесне ушкодження було нанесене у такий спосіб: обвинувачений наніс потерпілому удар його /потерпілого/ рукою з ножем.

Та обставина, що обвинувачений має зв`язок із впливом ушкоджуючого фактору на потерпілого матеріалами справи є доведеною.
Але таке само по собі не свідчить ані про характер такого зв`язку, ані про спосіб дій обвинуваченого відносно потерпілого, ані про те, що обвинувачений діяв відносно потерпілого саме так, як вказує прокурор, ані про те, що той діяв відносно потерпілого протиправно.

Стосовно ж доведеності вказаного прокурором характеру зв`язку між обвинуваченим та травмуючим фактором на потерпілого, тобто - способу дій обвинуваченого - суд відзначає наступне.

І...... Судом під час допиту експерта перед експертом було поставлене питання про умови утворення виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, тобто - про спосіб впливу ушкоджуючого фактору, але відповісти на це питання експерт не спромігся.

Інших доказів, які б підтверджували те, що обвинувачений наніс потерпілому удар його /потерпілого/ рукою з ножем , про що вказує державне обвинувачення, суду не надано.

Отже, доказів, які б підтверджували факт, про який йдеться в обвинувальному акті, прокурором не надано взагалі.

ІІ......Зі змісту позиції прокурора вбачається, що, як на його думку, цей факт є доведеним завдяки тому, що покази обвинуваченого про інакше, а саме - про те, що потерпілий наштовхнувся на ніж, який був в його /потерпілого/ руці, як на думку прокурора, спростовуються.

З цього приводу суд перш за все відзначає, що обраний прокурором прийом доказування в цьому випадку застосовуватись не може та не має наслідком встановлення дійсних фактичних обставин справи.

Так, прокурором не доведено, що його версією та версією обвинуваченого коло версій щодо способу впливу ушкоджуючого фактору на потерпілого вичерпується.

Більше того, матеріали справи містять відомості щодо наявності інших версій. Так, з пояснень експерта ОСОБА_14 під час судового засідання вбачається, що є підстави вважати, що удар потерпілому був нанесений зі значною силою, та для заподіяння удару з такою силою необхідно було замахнутись рукою обвинуваченого; матеріали справи свідчать, що під час розслідування обставин цієї справи саме ця версія була робочою.

До того ж, поза розумним сумнівом можливим є помилкове заподіяння тілесного ушкодження під час сутички рукою самого потерпілого без участі обвинуваченого, про що також зазначав експерт у суді.

Отже, вказані прокурором версії (тези) не є протилежними та передбачають наявність інших /третіх/ версій про спосіб заподіяння тілесного ушкодження потерпілому.

Але інші версії прокурором не обговорювались та доказів на їх підтвердження або спростування прокурором не надавалось.

Наведене само по собі свідчить, що твердження прокурора про те, що обвинувачений наніс потерпілому удар його /потерпілого/ рукою з ножем є не підтвердженим належним чином припущенням, яке відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України не може бути покладеним у підґрунтя вироку.

ІІІ......До того ж, суд не може погодитись із доведеністю тези прокурора, ніби покази обвинуваченого в частині того, що потерпілий сам наштовхнувся на ніж, який був в його /потерпілого/ руці, спростовується матеріалами кримінального провадження.

Так, на спростування показів обвинуваченого в цій частині прокурором наданий висновок додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року, зробленої експертом ОСОБА_14 , згідно з яким утворення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_11 за обставин, що були вказані підозрюваним ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту від 14.03.2013 року виключається.

При цьому державне обвинувачення вважало цей висновок таким, що є отриманим від призначеним належним чином у визначеному законом процесуальному порядку експерта; таким, що за своїм змістом має відношення до пред`явленого обвинувачення; спростовує покази обвинуваченого в частині того, що потерпілий сам наштовхнувся на ніж; є науково обґрунтованим, а за такого - об`єктивним.

Але з таким погодитись неможливо.

1. Так, з постанови про призначення експертизи від 16 березня 2013 року вбачається, що перед експертом ставилось питання: "Чи можливо спричинення тілесних ушкоджень гр-ну ОСОБА_11 за вказаних при проведенні слідчого експерименту обставинах підозрюваним ОСОБА_6 .?".

З тексту вказаного висновку вбачається, що саме у такому вигляді питання було сприйняте експертом.

Таким чином, експерт вирішував завдання, пов`язані із дослідженням:

-виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень

-певних, не визначених слідчим, обставин

та їх співставленням.

Такий зміст отриманого завдання експерт підтвердив у суді.

Отже, під час дослідження експерт мав, зокрема, сам отримати та оцінити докази /зокрема - отримані під час слідчого експерименту/ та на їх підставі визначити обставини, на які ці докази вказують.

В той же час, відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", пункту 1.1 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи /надалі - Інструкції/, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, що був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за номером 254/790 судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду.

Отже, предметом дослідження експерта можуть бути лише певні матеріальні об`єкти, але в будь-якому разі не певні обставини; обставини ж підлягають дослідженню виключно слідчим, прокурором, слідчим суддею та судом /стаття 64 КПК України/.
Тобто - в цьому випадку перед експертом ставились завдання, які вочевидь виходять за межі його компетенції та повноважень.

З огляду на зміст обвинувачення та хід справи вирішенню в цьому випадку підлягало питання про те, за яких умов /яким способом/ було заподіяно виявлене на тілі потерпілого тілесне ушкодження, зокрема, чи могло воно бути заподіяним внаслідок нанесення удару обвинуваченим або ж внаслідок того, що потерпілий наштовхнувся на ніж.

Проте, таке питання перед експертом не ставилось взагалі.

Вказані порушення процесуального порядку призначення експертизи в цьому випадку є суттєвими.

Так, сам по собі спосіб використання висновку додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року самим прокурором не є послідовним.

Зокрема, прокурор вважає доведеним, що удар потерпілому був нанесений його /потерпілого/ рукою з ножем.

Проте, та обставина, що в момент нанесення удару ніж був в руці потерпілого, є підтвердженою лише показами обвинуваченого, зокрема, під час слідчого експерименту. Згаданий висновок експерта таке виключає, але під час оцінки показів обвинуваченого в цій частині прокурор залишає його поза увагою та вважає покази обвинуваченого достовірними.

В іншій же частині - в тій, що стосується дій обвинуваченого - прокурор навпаки - без будь-яких обґрунтувань виходе лише з висновків додаткової експертизи та вважає покази обвинуваченого недостовірними.

Таке свідчить про те, що прокурор не усвідомлює порядок використання цього висновку у суді під час доказування обставин справи, бо не може зрозуміти предмету призначеної під час досудового розслідування додаткової експертизи.

Більше того, вказане порушення порядку проведення експертиз привело до неналежної організації проведення додаткової експертизи на підставі вказаної постанови.

Так, відповідно до нормативно-правових документів, що затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за номером 254/790 єдиним механізмом дослідження та оцінці слідчих версій /про що, по суті, йдеться в постанові про призначення додаткової експертизи/ є ситуаційна експертиза, яка відповідно до п.2.1 Правил проведення судово-медичних експертиз (і досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи" /надалі - Правил проведення експертиз у відділеннях криміналістики/ проводиться саме вказаними відділеннями. При цьому відповідно до пункту 1.5 Правил проведення експертиз у відділеннях криміналістики вона має проводитись спеціалістами вказаного відділення, які пройшли спеціальну підготовку з судово-медичної криміналістики.

В цьому ж випадку вказана прокурором додаткова експертиза була проведена поза вказаним відділенням, яке функціонує у Миколаївському обласному бюро СМЕ, та експертом, який спеціальної підготовки з судово-медичної криміналістики не проходив, що було підтверджене експертом ОСОБА_14 під час дачі ним роз`яснень у суді.

Більше того, з пояснень експерта ОСОБА_14 в суді вбачається, що він про існування методик проведення таких експертиз не освічений; способи та методи їх проведення в суді назвати він не спромігся.

Таке викликає обґрунтовані сумніви у компетенції експерта, що проводив вказану прокурором додаткову експертизу.

Таким чином, під час організації додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року були допущені суттєві порушення процесуального порядку призначення експерта та експертизи в цілому.
Отже, в цьому випадку є відсутньою передбачена статтею 4 Закону України "Про судову експертизу" гарантія незалежності судового експерта та правильності його висновку - належний процесуальний порядок призначення судового експерта.
Таке само по собі не дозволяє визнати висновок № 230 додаткової судово-медичної експертизи об`єктивним, науково обґрунтованим та правильним.
2. Відповідно до статті 102 КПК України висновок експерта повинен містити, зокрема опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом.

Відповідно до цих вимог у пункті 3.3 Інструкції зазначено, що висновок судово-медичної експертизи обов`язково має містити у собі відомості, які необхідні судово-медичному експерту при виконанні експертизи та складанні підсумків: слідчі дані, зміст медичних документів, опитування та скарги особи, яку оглядають тощо /обставини справи/.

В цьому випадку висновок експерта містить розділ "обставини справи", проте цей розділ є складеним безвідносно до поставлених завдань.

Так, в цьому випадку, як зазначено вище, експерт мав вирішити завдання, пов`язані із дослідженням:

-виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень

-обставин, що вказані ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту.

та їх співставленням.

В цьому ж випадку, як свідчить текст висновку, експертом були використані данні зовнішнього та внутрішнього огляду трупу ОСОБА_11 , а також викладені у постанові про призначення експертизи слідчі данні, за якими під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виникла свара, під час якої ОСОБА_15 ножем, який знаходився на столі в приміщенні кімнати, наніс один удар ОСОБА_11 в область грудної клітини; ці відомості вочевидь відрізняються як від обставин, які викладені в обвинувальному акті, так й вказаних обвинуваченим під час слідчого експерименту.

При цьому про обставини, викладені обвинуваченим під час слідчого експерименту, хоча б у вигляді, у якому вони були усвідомлені експертом, в висновку експерта не йдеться взагалі.

Таке дає підстави припустити, що відомості про виявлені на тілі ОСОБА_11 тілесні ушкодження експертом за наслідками огляду трупу все ж таки були отримані та досліджені.

В той же час підстави бодай для припущення про те, що під час дачі висновку експерт використовував обставини, вказані обвинуваченим під час слідчого експерименту, є відсутніми.

Через це не є зрозумілим, що саме та з чим саме зрештою співставив експерт під час дачі висновку, а за такого - визнати обґрунтованим твердження прокурора про те, що цей висновок має відношення до обставин, про які повідомляв обвинувачений та, з огляду на використані експертом слідчі данні, до пред`явленого в межах цього провадження обвинувачення.

У суді ж експерт зазначив, що під час дачі висновку виходив з того, що у протоколі слідчого експерименту зазначено про те, що потерпілий наштовхнувся на ніж. Разом із цим, в суді експерт намагався довести правильність його висновку в частині більшої ймовірності нанесення обвинуваченим удару власною рукою з ножем після того, як замахнувся рукою, але не рукою потерпілого.

Таке не дає підстав вважати обґрунтованим посилання прокурора, ніби висновок додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року має відношення до суті пред`явленого обвинувачення та заперечень обвинуваченого проти нього.
3. Відповідно до статті 102 КПК України у висновок експерта має містити у собі, зокрема, докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертну оцінку.

Відповідно до цих вимог у пункті 3.4 Інструкції зазначено, що висновок судово-медичної експертизи обов`язково має містити у собі докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження /дослідна частина/.

При цьому структура дослідної частини визначається видом експертизи, що виконується.

В супереч цього наданий висновок додаткової судово-медичної експертизи ані власне процесу дослідження, тобто - співставлення виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень із вказаними обвинуваченим обставинами, ані вказівок про методи, що застосовувалась при такому співставленні, не містить взагалі.

Експерт у суді зазначав, що задля проведення дослідження він співставив відомості, що містяться у протоколі слідчого експерименту, з виявленими на трупі ОСОБА_11 тілесними ушкодженнями, але при цьому не спромігся пояснити, яким чином перевів отриману з вказаних джерел інформацію у формат, що дозволяє співставити отримані данні, що це був за формат, якими були наслідки такого співставлення та про що свідчать такі наслідки.

Експерту пропонувалось додатково письмово викласти процес дослідження, проте таким правом він не скористався, та сторони про таке не просили.

Далі, як зазначалось вище відповідно до нормативно-правових документів, що затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, в цьому випадку дослідження мало проводитись відповідно до Правил проведення експертиз у відділеннях криміналістики.
Відповідно до методичних вказівок щодо проведення таких досліджень, що містяться у Правилах проведення експертиз у відділеннях криміналістики, під час їх проведення об`єктом дослідження є речові докази, якими можуть бути об`єкти біологічного (м`які тканими, органи, кістки, оболонки) і небіологічного (одяг, взуття, побутові речі тощо) походження, на яких є ушкодження, накладення та сліди від конкретної взаємодії з травмуючими предметами, знаряддями чи зброєю, а лише у деяких випадках - відображення слідів чи ушкоджень у вигляді словесно-мовних, графічних, фоторенгенографічних, математичних та інших моделей, зафіксованих в матеріалах кримінальних справ та медичних документах /пункт 2.3.2/. При цьому відповідно до пункту 1.27.2 Правил проведення експертиз у відділеннях криміналістики висновок має містити опис кожного речового доказу, ушкодження, сліду, накладення.

В цьому ж випадку висновок експерта такого опису не містить, та з його неможливо встановити, чи виходив експерт під час дачі висновку з ходу ранового каналу, чи зі слідів, залишених ножем на внутрішніх та зовнішніх органах потерпілого, чи то лише зі сліду на кожному препараті, що направлявся у відділення судово-медичної криміналістики.

Під час допиту у суді цю ваду експерт не усунув.

Далі, відповідно до методичних вказівок щодо проведення таких досліджень, що містяться у пункті 2.7 Правил проведення експертиз у відділеннях криміналістики під час їх проведення використовуються, зокрема, такі методи:

-візуальне дослідження ушкоджень, слідів, накладень, гаданих знарядь, наданих зразків;

-фотографічні методи;

-рентгенографія ушкоджень і слідів;

-експериментальне відтворення ушкоджень та слідів;

-складання графічних моделей порівняльних ушкоджень (метод графічного кодування, векторно-графічний спосіб та ін.);

-порівняльне дослідження ушкоджень та слідів на наданих об`єктах і одержаних в експериментах;

-математична обробка результатів дослідження;

-ситуаційне моделювання.

Проте, у наданому висновку про застосування інших, ніж візуальне дослідження ушкоджень та слідів, методів не йдеться взагалі; експерт у суді пояснив, що жодних інших методів не застосовував, під час дачі висновку виходив лише з власних уявлень про силу удару, судово-медичні данні, які б обґрунтовували правильність його оцінки, навести не зміг.

Таке вочевидь суперечить наведеним вище методичним рекомендаціям.

За такого висновок додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року не є науково обґрунтованим.
Наведені вади висновку додаткової судово-медичної експертизи № 230 від 10 квітня 2013 року у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави вважати вказаний висновок необ`єктивним. За таких обставин цей висновок не може бути покладеним у підґрунтя судового рішення, та цього, практично єдиного доказу по справі, недостатньо для беззаперечного спростування показів обвинуваченого.

Інших доказів на спростування показів обвинуваченого суду не надано.

За такого суд вважає тезис прокурора, ніби покази обвинуваченого в частині того, що потерпілий сам наштовхнувся на ніж, який був в його /потерпілого/ руці, суперечить матеріалам кримінального провадження.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що прокурор не довів ані того, що обвинувачений наніс потерпілому удару його /потерпілого/ рукою з ножем, ані спосіб дій обвинуваченого відносно потерпілого, ані характеру зв`язку між обвинуваченим та впливом ушкоджуючого фактору на потерпілого.
Самі ж по собі покази обвинуваченого також не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже доказів на їх підтвердження суду не надано.

Отже, в цьому випадку вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , є недоведеним.
Судом сторонам, зокрема - державному обвинуваченню, неодноразово роз`яснювалось їх право надати додаткові докази, але цим правом сторони, зокрема державне обвинувачення, скористатись не побажали.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 373 КПК України за такого суд має постановити виправдувальний вирок.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий судді = ОСОБА_16 =
Судді = ОСОБА_17 =
= ОСОБА_18 =

03.10.2016