Справа № 414/1608/15-к
Провадження № 11-кп/782/111/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 25.02.2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінне, Луганської області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого неповнолітню дитину, не судимого, працюючого майстром лісу на державному підприємстві «Кремінське лісомисливське господарство», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за ч. 1 ст. 256 КК України до трьох років позбавлення волі.

Строк покарання постановлено обчислювати з 28 лютого 2016 року.

Зараховано в строк покарання строк тримання під вартою з 14 липня 2015 року по 24 лютого 2016 року з врахуванням положень ст. 72 ч. 5 КК України, тобто з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрат на проведення експертизи в сумі 2365, 30 грн.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 3 квітня 2015 року, в денний час, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне здійснення дій по створенню умов, які сприяють злочинній діяльності злочинній організації так званої «ЛНР», перебуваючи в заплаві річки Сіверський Дінець, за допомогою мобільного зв`язку, повідомляв невстановленій особі, яка входить до складу розвід підрозділу так званого корпусу міністерства оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », інформацію щодо дислокації та переміщення територією н.п. Ямпіль, Новоселівка, Красний Лиман Донецької області військової техніки та військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії та добровольчих батальйонів, задіяних в проведені антитерористичної операції.

Продовжуючи свої злочинні дії, які були об`єднані єдиним умислом, 20 квітня 2015 року, в денний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на заздалегідь не обіцяне здійснення дій по створенню умов, які сприяють злочинній діяльності злочинній організації так званої «ЛНР», перебуваючи в заплаві річки Сіверський Дінець, за допомогою мобільного зв`язку, повідомляв невстановленій особі, яка входить до складу розвід підрозділу, так званого корпусу міністерства оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », інформацію щодо дислокації та переміщення територією АДРЕСА_2 , м. Сєверодонецьк, м. Лисичанськ, АДРЕСА_3 , військової техніки та військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії та добровольчих батальйонів, задіяних в проведені антитерористичної операції.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 просить вирок стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та увалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 12 років.

Вважає висновок суду першої інстанції про те, що факт сприяння діяльності терористичної організації не знайшов свого підтвердження та необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 258-3 КК України на ч. 1 ст. 256 КК України необґрунтованим, оскільки останній сприяв діяльності терористичної організації «Луганська народна республіка».

Прокурор наводить доводи правильності кваліфікації органом досудового розслідування дій обвинуваченого за ч.1 ст. 258-3 КК України, при цьому посилаючись на аналіз кримінального законодавства, а саме на Закон України «Про боротьбу з тероризмом», рішення Варшавської конференції 2001 року, Резолюції Ради Безпеки ООН №1373 від 28.09.2001 по боротьбі з тероризмом, звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, яке затверджено постановою Верховної Ради України №129-У111 від 27.01.2015; заяви Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України №145- VIII; заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України №337-У111 від 21.04.2015, прокурор зазначає, що «ДРН» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями сприяв діяльності терористичної організації «ЛНР», оскільки йому було достовірно відомо, що «ЛНР» діє на території Луганської області незаконно, її учасники застосовують зброю, захоплення будівель та вчиняють інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків.

Вважає, що показання ОСОБА_6 про те, що він не мав на меті передавати розвідувальну інформацію картографу «ЛНР», а лише фліртував з дівчиною на ім`я ОСОБА_10 , є неправдивими і повинні критично сприйматися судом, адже ОСОБА_6 , надавав невстановленій особі, яка входить до складу розвідпідрозділу «корпусу Міністерства оборони «ЛНР», інформацію про дислокацію та переміщення військової техніки та військовослужбовців Збройних сил та правоохоронних органів України, що свідчить про реальність його намірів та усвідомлення того, що своїми діями він сприяв діяльності терористичної організації.

В своїй апеляційній скарзі захисники - адвокати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду, просять його скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового розгляду в іншому складі суду, матеріали досудового розслідування повернути прокурору.
Посилаються на те, що судове рішення є незаконним, не обґрунтованим і належним чином не вмотивованим, оскільки у вироку відсутні достатні докази та мотивація вини ОСОБА_6 в скоєнні злочину, висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам, що були досліджені та встановлені під час судового розгляду.
Посилаються на те, що судом були допущені грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
А саме на те, що, в порушення вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, суд не дав належного аналізу усім зібраним у справі доказам, тобто усім фактичним даним, які містяться в показах свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд першої інстанції взагалі не допитував у судовому засіданні а ні свідків захисту, про що стороною захисту було заявлене клопотання, а ні свідків обвинувачення, не дослідив всі обставини кримінального провадження, не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості.
Вказують на суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при призначені та розгляді кримінального провадження.
При цьому посилаються на те, що в порушення ч. 2 ст. 31 КПК України, якою встановлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, колегія суддів по даному кримінальному провадженні сформована не була, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями по кримінальному провадженню був визначений лише головуючий суддя ОСОБА_11 , протокол автоматизованого розподілу про визначення колегії суддів та відомостей про її склад в справі відсутні.
Зазначають, що 03 листопада 2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому зазначена ухвала винесена без участі обвинуваченого, його захисника, прокурора та навіть не колегією суддів, яка вже розглядала справу, а лише одним головуючим по справі суддею ОСОБА_11 ..
З зазначених підстав стороною захисту був заявлений відвід колегії суддів, однак в його задоволені було відмовлено, що на думку апелянтів свідчить про суттєве порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального законодавства, що суд першої інстанції розглянув справу не законним складом суду, що є безумовною підставою для скасування вироку, на їх думку
Вказують, що у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання від 03 листопада 2015 року та технічному носії компакт - диску відсутній аудіо - запис судового засідання за цей день, на яких повинно бути зафіксовано судовий розгляд питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ..
Відсутність аудіо-запису і журналу судового засідання за 03 листопада 2015 року, на думку апелянтів, є також підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Посилаються на те, що 08 вересня 2015 року, головуючим суддею ОСОБА_11 підготовче судове засідання було відкладено на 17 вересня 2015 року на 11 годину, про що свідчить звукозапису судового засідання. Причиною відкладення судового засідання стало відсутність у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 .. Однак в матеріалах кримінальної справи на (а. с. 18) міститься Журнал судового засідання від 08.09.2015 року, відповідно до якого головуючим оголошується відкладення підготовчого судового засідання зовсім на іншу дату і час, а саме на 09.09.2015 року на 15 годину.
09.09.2015 року, як видно із звукозапису і журналу судового засідання, підготовче судове засідання відбувалося без участі адвоката ОСОБА_12 .. При цьому з повідомлення секретаря судового засідання вбачається, що адвокат начебто заявив клопотання про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Однак вказана причина не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження є заява захисника про відкладення розгляду справи з підстав знаходження його у черговій відпустці. Відповідності до п. 4 ч.2 ст. 412 КПК України якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, то це є безумовною підставою для скасування вироку суду.
Також, в порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, яка містить пряму заборону надання суду до початку розгляду справи інших документів, ніж передбачено цією статтею, 09 вересня 2015 року, за відсутності у судовому засіданні адвоката суд на підготовчому судовому засіданні долучив матеріали досудового розслідування, що у відповідності до п. 4 ч.2 ст. 412 КПК України, яка передбачає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, є безумовною підставою для скасування вироку суду.

В суді апеляційної інстанції були заслухані:

- прокурор ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду у зв`язку з неправильною перекваліфікацією дій обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 258-3 КК України до 12 років позбавлення волі, апеляційні скарги захисників вирішити на розгляд суду;

- захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які, діючи в інтересах обвинуваченого просили задовольнити апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та уточнивши вимоги апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати, справу направити на нове судове розслідування зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку з допущеними судом першої інстанції при розгляді справи суттєвими порушеннями кримінального процессуального закону, просили скасувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнити його, з апеляційною скаргою прокурора не погодилися, послалися на відсутність законодавчої бази в Україні для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 258-3 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу йго захисників та відмовити прокурору в задоволені його апеляційної скарги за необгрунтованністю, просив скасувати вирок суду, направити справу на новий судовий розгляд, звільнити його із під варти.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які всі підтримали свої вимоги, дослідивши доводи апеляцій та матеріали провадження, та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 409 ч.1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з пояснень та доводів наданих прокурором при апеляційному розгляді, а також апеляційних доводів сторони захисту в частині наявності низки істотних порушень КПК України під час судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційні вимоги сторін, на думку колегії суддів, щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку - не позбавлені правових та фактичних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 та п. 24 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів.

Разом з тим колегія суддів, як того вимагає кримінальний процесуальний закон, по даному кримінальному провадженні сформована не була.

Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, по даному кримінальному провадженню був визначений лише головуючий суддя ОСОБА_11 , протокол автоматизованого розподілу про визначення колегії суддів та відомостей про її склад в справі відсутні.

Матеріали судового провадження свідчать, що з зазначених підстав стороною захисту був заявлений відвід колегії суддів, однак в його задоволені було відмовлено з посиланням на відсутність технічних умов для такого розподілу та посиланням на приєднанні до матеріалів справи протокол робочих зборів суддів, з якого видно, що при розподілі справи в суді було відключене електричне освітлення та рішенням зборів дозволено зробити перезавантаження автоматизованої системи документообігу суду.

Однак, на думку колегії суддів, зазначені документи не свідчать про наявність обґрунтованих причин для відсутності протоколу про визначення по справі колегії суддів, оскільки відповідно до вимог ст.35 КПК України протокол розподілу справи та визначення колегії суддів, повинні складатися та здійснюватися автоматизованою системою документообігу під час реєстрації кримінального провадження, однак при реєстрації справи в суді автоматизованою системою документообігу був визначений лише один головуючий по справі, і для цього не було ніяких технічних перешкод.

А відповідно до п.п. 2.3.55. Положення про автоматизовану систему документообігу суду у разі знеструмлення електромережі суду, вихід з ладу обладнання або комп`ютерних програм чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування автоматизованої системи та тривають понад п`ять робочих днів, відповідно до цього Положення фіксуються актами, складеними комісією під головуванням керівника апарату (особи, яка виконує його обов`язки), із зазначенням у них дати, часу настання та закінчення дії відповідних обставин, причин виникнення, заходів, вжитих для їх усунення.

Електронні примірники зазначених актів вносяться до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня, що настає після усунення обставин.

Згідно з п.п. 2.3.56. Положення автоматизований розподіл судових справ між суддями здійснюється невідкладно після налагодження роботи автоматизованої системи або на наступний робочий день після усунення зазначених у підпункті 2.3.55 пункту 2.3 цього Положення обставин.

Однак ці вимоги закону та Положення виконані судом не були.

Також, в порушення вимог ч. 2 ст. 31 та п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України, 03 листопада 2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 , не колегією суддів, яка вже почала розглядати справу, а одноособово головуючим по справі суддею ОСОБА_11 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому зазначена ухвала винесена без участі обвинуваченого, його захисника, прокурора.
Відповідно до ст. 103 (гл.5) КПК України формами фіксування кримінального провадження є: протокол; носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; журнал судового засідання.
Ч.4 ст. 107 КПКУкраїни визначає, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. Винятком з цього правилу є випадки неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні або випадки, коли, відповідно до положень КПК України, судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Порушення зазначених вище вимог діючого кримінального процесуального законодавства є істотними та такими, що є підставами для безумовного скасування судового рішення у порядку п.7 ст. 412 КПК України.

Переглядаючи матеріали кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що у матеріалах провадження відсутні журнал судового засідання від 03 листопада 2015 року та технічний носій - диск з аудіо - записом судового засідання за цей день, на яких повинно бути зафіксовано судовий розгляд питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ..
Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що відповідно до вимог ч.1 ст.52 КПК України обумовлює обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Відповідно до вимог ст.314,315 КПК України після отримання обвинувального акту,не пізніш п`ятиденного строку, суд призначає підготовче судове засідання, проводить його із участю зазначених у законі осіб.
Відповідності до п. 4 ч.2 ст. 412 КПК України якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, то це є безумовною підставою для скасування вироку суду.

Як свідчать матеріали кримінального провадження 08 вересня 2015 року, головуючим суддею ОСОБА_11 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку з відсутністю у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12

09.09.2015 року, як видно із звукозапису і журналу судового засідання, підготовче судове засідання відбувалося без участі адвоката ОСОБА_12 .. При цьому з повідомлення секретаря судового засідання вбачається, що адвокат начебто заявив клопотання про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності. Однак вказана причина не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження є заява захисника про відкладення розгляду справи з підстав знаходження його у черговій відпустці.

При цьому, в порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, яка містить пряму заборону надання суду до початку розгляду справи інших документів, ніж передбачено цією статтею, 09 вересня 2015 року, за відсутності у судовому засіданні адвоката суд на підготовчому судовому засіданні долучив матеріали досудового розслідування до судового провадження.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2, 3 ч. 1 ст. 409, ст. 410 п. 2 , ст. 411 ч. 1 п.п. 3, 4 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.

Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України щодо загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,10,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Внаслідок скасування вироку та призначення нового судового розгляду колегія суддів, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог апелянтів, в тому числі наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, що обумовлює часткове задоволення всіх поданих апеляційних скарг.

Враховуючи, що судом першої інстанції міра запобіжного заходу обвинуваченому залишена до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, стосовно обвинуваченого, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст.177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від суду та правоохоронних органів, що також може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від до 12 років, а тому вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків та вважає можливим та необхідним залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 липня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 25.02.2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч. 1 ст. 256 КК України до трьох років позбавлення волі, скасувати, матеріали кримінального провадження направити в той же суд на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового розгляду.

Залишити запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 25 липня 2016 року.

Головуючий:

Судді: