АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/7484/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/264/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
розглянула 05 квітня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000959 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого: «Кривбасремонт» механіком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Вироком суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 - задоволено частково та стягнуто:
- з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди з врахуванням франшизи - 510 ( п`ятсот десять) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням 15000,00 ( п`ятнадцять тисяч) гривень;
- з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ідентифікаційний код 00034186, юридична адреса: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 11933 ( одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 48 копійок та в рахунок відшкодуванням майнової шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності у розмірі 21924 ( двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять чотири) гривні, а всього 33857 ( тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят сім) гривень 48 копійок.
Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішені.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, передати його на поруки трудового колективу, на підставі ст..47 КК України, а кримінальне провадження закрити. Крім того, обвинувачений просить відмовити у повному обсязі у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.
Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 рокуОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , 27.10.2014 року близько 17 години 10 хвилин керуючи автомобілем «Ореl Vectra» р.н. НОМЕР_1 рухався по проїзній частині об`їзної дороги з боку вул. Кокчетавської в напрямку вул. Акціонерної в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, та виїхавши на регульоване перехрестя з вул. Літке на зелений сигнал світлофора зупинився в крайній лівій смузі, маючи намір виконати маневр повороту ліворуч. В цей же час в зустрічному автомобілю «Ореl Vectra» напрямку, по проїзній частині об`їзної дороги, рухався мопед «Соrrado ОВ 50 QТ-7ЕЕС» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 та наближався до перехрестя з вул. Літке, на якому знаходився автомобіль «Ореl Vectra». Під час наближення мопеда «Соrrado ОВ 50 QТ-7ЕЕС», водій автомобіля «Ореl Vectra» ОСОБА_6 , не переконавшись, що своїми діями не створить небезпеки іншим учасникам руху, та не надавши перевагу в русі мопеду «Соrrado ОВ 50 QТ-7ЕЕС», який під керуванням водія ОСОБА_7 рухався в зустрічному напрямку прямо, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п.10.1 "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» п.16.6 "Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч»
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортної пригоди, керований ним автомобіль «Ореl Vectra» на перехресті проїзної частини об`їзної дороги та вул. Літке виїхав на смугу руху мопеда «Соrrado ОВ 50 QТ-7ЕЕС», після чого відбулось їх зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія мопеда «Соrrado ОВ 50 QТ-7ЕЕС» було травмовано.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №2572/18 від 20.11.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого скалкового внутрисуглобного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, синця голови ліворуч, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України і наслідками травмуванням ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання трудового колективу та обвинуваченого про передачу ОСОБА_6 на поруки трудового колективу, на підставі ст.47 КК України, на що ц суду були усі підстави. Між тим, задовольняючи цивільний позов потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, судом не враховано висновок судової авто технічної експертизи, відповідно до якого, в діях водія ОСОБА_7 також є порушення правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку із ДТП. При цьому, обвинуваченим відшкодовано потерпілому моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та на думку ОСОБА_6 ця сума є достатньою.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 кожен окремо наполягали на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційих скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та потерпілого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України.
Так, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України з передачею її на поруки - є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особу можна звільнити від кримінальної відповідальності з передачею на поруки (ст. 47 КК) за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.
Таким чином, можливість застосування до особи положень ст. 47 КК України законодавець пов`язує з декількома необхідними підставами: по - перше особа вперше вчинила злочин, якій відповідно до ст. 12 КК України є невеликої або середньої тяжкості, по друге - наявність щирого каяття і по третє - трудовий колектив на загальних зборах прийняв рішення про взяття такої особи на поруки, а також крім цих обов`язкових складових підстав, необхідно також і наявність згоди особи, щодо якої ставиться питання про передачу на поруки.
Отримавши клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності та застосування до неї положень ст. 47 КК України, суд зобов`язаний перевірити наявність усіх складових підстав для прийняття такого рішення, переконатись у щирому каятті особи. Всі зазначені обставини були також враховані судом пршої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновками суду та не вбачає щирого каяття з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , як необхідної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі ст.47 КК України.
Щире каяття має місце в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, дає своїй поведінці належну оцінку, відшкодувала заподіяну шкоду і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність, щиро жалкує з приводу скоєного та осуджує свою поведінку.
В той час як, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 після скоєння злочину визнавав себе винним в повному обсязі, при цьому зобов`язався відшкодувати понесені потерпілим ОСОБА_7 витрати на лікування та ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу потерпілого ще 29.10.2014 року (т.1 а.кп. 23). В ході досудового розслідування ОСОБА_6 дійсно, на виконання взятих на себе зобов`язань частково відшкодував завдану ОСОБА_7 шкоду, проте в повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав.

Більш того, відповідно до пояснень представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_10 в суді першої інстанції, після отримання обвинуваченим його автомобіля у співробітників міліції у листопаді 2014 року, ОСОБА_6 жодного разу не з`явився до потерпілого, не поцікавився його станом здоров`я, перестав компенсовувати понесені потерпілим витрати.

З фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 взагалі відмовився відшкодовувати будь-яку моральну шкоду потерпілому, пояснюючи це тим, що ОСОБА_7 також винен в ДТП, яка сталася, а понесені обвинуваченим витрати є достатніми для відшкодування заподіяної потерпілому шкоди з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована. Під час апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 підтримав свою позицію в суді першої інстанції та не мав жодних намірів на відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Таким чином, на думку колегії суддів, ОСОБА_6 , формально розкаявшись у скоєному, фактично не відшкодував потерпілому повністю заподіяну йому шкоду, що зобов`язувався зробити, замість осуду власної поведінки наполягав також на наявності провини потерпілого в наслідках, які настали, що свідчить про те, що каяття обвинуваченого не є щирим.
Вирішуючи поставлене в апеляційній скарзі питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ст.47 КК України, колегія суддів, як того вимагає ст.286 КПК України, приймає до уваги також позицію потерпілого ОСОБА_7 , який в наданому до суду клопотанні та запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, який зазначав, що він заперечує проти задоволення клопотання трудового колективу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
З огляду на наведене та приймаючи до уваги, що звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі ст.47 КК України, є факультативним, тобто є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів не вбачає підстав для застосування означеної норми закону України про кримінальну відповідальність та вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є неправомірними.
Відносно тверджень обвинуваченого про незаконне розв`язання судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., яка на думку обвинуваченого є явно завищеною та не підтвердженою, то такі твердження колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_7 діями обвинуваченого, спричиненого потерпілому фізичного болю, обсягу страждань, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, порушенням звичайного ритму життя ОСОБА_7 , який тривалий час був обмежений у русі та проходить лікування по сьогоднішній день, внаслідок отриманих ушкоджень визнаний інвалідом. При цьому, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, обґрунтовано, на думку колегії суддів, визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000грн., частково задовольнивши в цій частині позовні вимоги потерпілого.
З огляду на викладене, підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду першої інстанції, чи відмови в задоволенні позовних вимог потерпілого в цій частині, про що просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 404,405, 409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.286 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4