23.11.2016 Єдиний унікальний № 371/1289/16-к
Провадження 1кп/371/109/16
В И Р О К
Іменем України
23 листопада 2016 року Миронівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000627 від 21.10.2016 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Елгава, Латвія, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не депутата, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта неповна вища, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим згідно вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014. за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, маючи непогашену та незняту в встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку вчинив корисливий злочин проти власності.
Так, 20 жовтня 2016 року близько 12 год. ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку АДРЕСА_2 . В цей час, присівши на лавку біля одного з під`їздів цього будинку, ОСОБА_5 побачив велосипед червоно-синього кольору марки «Україна», що належить ОСОБА_4 , і вирішив викрасти вказаного велосипеда.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення иза рахунок чужого майна, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими з боку власника та інших осіб, таємно заволодів належним ОСОБА_4 велосипедом червоно-синього кольору марки «Україна» вартістю 523 грн. 80 коп. Після цього ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму 523 грн. 80 коп.
Враховуючи викладене, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження, 22.11.2016 між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000627 від 21.10.2016, яка подана до суду потерпілим у судовому засіданні і відповідає вимогам ст. 471 КПК України. Із зазначеної угоди вбачається, що її сторони - обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000627 від 21.10.2016 дійшли згоди щодо формулювання підозри; її правової кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, узгодили призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він розуміє надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення, збитки, завдані злочином, потерпілому відшкодував.
Потерпілий ОСОБА_4 , що є стороною угоди про примирення, зазначив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що угода відповідає нормам КПК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, яка, відповідно до ч. 3 ст.12 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.

Зміст угоди про примирення від 22.11.2016 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 , відповідає вимогам, встановленим у ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; розмір грошового зобов`язання обвинуваченого; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч. 5 ст. 474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання; і обвинувачений, і потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим - наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст. 65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, особі винного.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Відтак суд прийшов до висновку, що укладена між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 угода про примирення підлягає затвердженню на підставі ч. 3 ст. 474 КПК України в судовому засіданні і обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України покарання, призначене за цим вироком у виді штрафу, складанню із покаранням, призначеним вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014. за ч. 1 ст. 309 КК України, складанню не підлягає.
Крім того, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, підстав для його зміни немає.

Керуючись ст. 368, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст. 65-67, ч. 1 ст. 185 КК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про примирення від 22 листопада 2016 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею КК України у виді виді штрафу у розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Захід забезпечення кримінального провадження, обраний відносно ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання, залишити без змін.

Покарання, призначене за цим вироком та за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014 за ч. 1 ст. 309 КК України, виконувати окремо.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст. 394 КПК України - 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1