Провадження 11-кп/792/134/16
Справа № 678/89/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000210 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні перебуває троє малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, не судимого в силу ст.89 КК України,

засуджено за ст.128 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк - 150 год.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 6 794 грн. 35 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, 2 500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Як установлено судом першої інстанції 27 квітня 2015 року з 9 год. по 19 год., не маючи відповідного дозволу на здійснення земельних робіт, пов`язаних з розкриттям чи переміщенням ґрунту при будівництві чи ремонті споруд різного призначення, підземних і наземних інженерних мереж і комунікацій на території населеного пункту (вулиця, провулок, спуск, зелені зони, площі і розташованих на них дорогах і тротуарах), який видається виконавчим комітетом Летичівської селищної Ради Хмельницької області, в порушення встановлених правил проведення земельних робіт, розробленої Міністерством регіонального розвитку та будівництва України Системи стандартів безпеки праці (Державні будівельні норми а.3.2.-2-2009) під назвою Охорона праці і промислова безпека у будівництві від 2012 року, а саме:

п.6.2.8, згідно якого, під час виконання земельних робіт на території населених пунктів-котловани, траншеї, тощо (виїмки) в місцях, де відбувається рух людей і транспорту, повинні бути огороджені.

У місцях переходу через виїмку повинні бути встановленні перехідні мітки шириною не менше ніж 1 м., огороджені по обидва боки перилами, висотою не менше ніж 1,1 м., із суцільною обшивкою понизу на висоту 0,15 м. і з додатковою огороджуванню планкою на висоті 0,5 м. від настилу.

П.6.2.9, згідно якого будівельні майданчики, ділянки робіт і робочі місця, проїзди та підходи до них, у темний час доби, а також закриті приміщення повинні бути освітлені відповідно до вимог ДБН В.2.5-28, ГОСТ 12.1046. Виконання робіт у місцях, рівень освітлення яких не відповідає вимогам ГОСТ 12.1.046, не допускається.

З метою підключення свого будинку до основної системи підземного газопроводу, в поперек проїзної частини провулку загального користування, між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , власноруч, викопав траншею глибиною до 1 м. та, передбачаючи можливість випадкового потрапляння сторонньої особи у викопану ним траншею, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не забезпечив належних умов запобігання цьому (траншея не огороджена, не освітлена, не встановлені перехідні мітки, не забезпечена додатковими попереджувальними засобами чи розпізнавальними знаками), що призвело до падіння, у дану траншею, ОСОБА_11 , яка близько 22 год. вийшла із своєї квартири АДРЕСА_4 і проходила темним, неосвітленим провулком загального користування між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , не знаючи про викопану ОСОБА_8 траншею під газопровід, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді трьохкісточкового перелому правої гомілки із зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просив змінити вирок, в частині вирішення цивільного позову, а саме частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_11 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, та стягнути лише витрати, які підтверджуються документально, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до справедливого і розумно обґрунтованого та відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки місцевий суд не перевірив та не дав оцінки тим обставинам, що надані потерпілою чеки про купівлю засобів гігієни та медичних препаратів не пов`язані із завданою їй злочином шкодою. Вважає непідтвердженими витрати ОСОБА_11 на правову допомогу, так як з наданої нею квитанції не вбачається на які саме юридичні послуги були витрачені кошти, а рішення суду, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, не вмотивоване, ухвалене без урахування матеріального становища його багатодітної сім`ї та скоєння ним неумисного злочину. В процесі апеляційного розгляду обвинувачений подав заяву про закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Представник потерпілої, в поданій апеляційній скарзі, як убачається з її змісту, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок місцевого суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким за ст.128 КК України ОСОБА_8 призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, стягнути з останнього, на користь ОСОБА_11 , у відшкодування моральної шкоди 55 000 грн. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що посилання місцевого суду у вироку на наявність пом`якшуючих покарання обставин є безпідставним та невмотивованим, оскільки сумніви обвинуваченого з приводу витрат на лікування потерпілої, невизнання позовних вимог останньої та невідшкодування завданої шкоди, свідчить про неусвідомлення ОСОБА_8 суспільної небезпечності вчиненого та тяжкості наслідків. Покарання останньому призначене без урахування думки потерпілої і є таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Крім того вважає, що суд безпідставно зменшив розмір моральної шкоди, не врахувавши фактичної участі обвинуваченого у її спричиненні, наслідків злочину, тривалості лікування та страждань ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_9 , в поданих запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілої, вважає доводи останнього надуманими, просить відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доповідача, думку потерпілої та її представника, на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який відмовився від своєї апеляційної скарги та захисника, які вважають вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілої в частині збільшення моральної шкоди, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в заподіянні потерпілій ОСОБА_11 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і ніким не оспорюються, як не оспорюється і кваліфікація його дій за ст. 128 КК України.
Покарання за цей злочин, у виді громадських робіт на строк 150 годин, призначено у відповідності до положень ст.ст.56, 65 КК України та у межах санкції ст. 128 КК України з наведенням у вироку докладних обґрунтувань такого рішення. Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема враховано, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, на його утриманні є троє малолітніх дітей. У вчиненому він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, частково добровільно відшкодував завдану потерпілій шкоду, попросив у неї вибачення, що правильно визнано судом як пом`якшуючі покарання обставини.
Призначаючи покарання у виді громадських робіт ближче до мінімального розміру судом ураховано і відсутність обставин, що його обтяжують, не наведені такі і в апеляційній скарзі потерпілої, тяжкість, характер злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості і обвинуваченим його було вчинено з необережності.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої в частині ухвалення нового вироку та призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання у виді обмеження волі.
Посилання апелянта на те, що висновки суду, в частині визнання пом`якшуючих покарання обставин є незаконними, оскільки у вироку не вказана норма кримінального закону, яка їх передбачає, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог, які ставляться до змісту вироку, передбачених ч.2 ст.374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою, зазначаються лише обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Крім того, твердження представника потерпілої про відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин спростовуються обґрунтованим висновком суду, в цій частині.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений формально визнав вину та не сприяв розкриттю злочину, так як його причетність до злочину була доведена показаннями потерпілої, свідків, протоколами слідчих дій, є надуманими. Будьяких доказів про нещирість каяття обвинуваченого ні потерпіла, ні її представник не надали. Судом першої інстанції встановлено, що крім інших доказів, ОСОБА_8 , своїми послідовними показаннями про обставини вчинення злочину та визнаючи вину, активно сприяв розкриттю злочину.
Сумніви обвинуваченого в доведеності витрат на лікування, визнання частково цивільного позову про відшкодування моральної шкоди не може свідчити про не усвідомлення ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, так як він обґрунтовував свої сумніви відповідними доказами, на які посилався в апеляційній скарзі, від якої в подальшому відмовився.
Разом з тим, апеляційна скарга представника цивільного відповідача ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а цей же вирок, в частині вирішення цивільного позову, зміні, оскільки колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої з ОСОБА_8 моральної шкоди, з огляду на таке.
Положеннями ст.23,ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
При цьому колегією суддів установлено, що суд вирішив цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, визначивши її розмір в сумі 15тис.грн., в достатній мірі не урахувавши негативні наслідки, які настали у вигляді отриманої нею травми, та глибини моральних страждань і переживань.

В процесі судового та апеляційного розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_11 вказувала на те, що заподіяна їй моральна шкода полягає в моральних стражданнях та переживаннях у зв`язку з відчуттям щоденного постійного фізичного болю, внаслідок отриманої травми, ушкодженням здоров`я і втратою працездатності, порушенням звичного ритму життя через необхідність тривалого перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, тривалого процесу реабілітації та відновлення фізичного і психічного здоров`я. В даний час вона знаходиться в стресовому стані, оскільки хвилюється за своє майбутнє, проживає одна, потребує сторонньої допомоги, через тривалість лікування та витратою значних коштів на лікування не змогла заробити кошти та надати матеріальну допомогу сину-студенту, який навчається на далекій віддалі від неї, що додає їй ще більше страждань. Через важкий стан здоров`я не змогла посадити та обробляти земельну ділянку, провести заготівлю продуктів та палива на зиму, не може забезпечити себе найнеобхіднішим на даний час. Наслідки отриманої травми переживає особливо, тому що немає самостійного доходу, в неї виникла проблема у коштах навіть на придбання харчів. Крім того, у зв`язку з триваючим курсом лікування їй необхідно буде пройти ще ряд хірургічних втручань, що тягне за собою додаткові моральні страждання, тому заподіяну їй моральну шкоду оцінює в розмірі 55 тис. грн. і вважає, що саме така сума може компенсувати її втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та переживань.

Ці обставини справи не були належним чином оцінені судом при вирішенні питання цивільного позову та прийняття рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди.
Відповідно до положень п.3 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшенню цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність збільшення, визначеного судом першої інстанції, розміру заподіяної потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди із 15000 грн. до 50000грн.
З пояснень потерпілої та досліджених доказів, в тому числі, під час апеляційного розгляду кримінального провадження слідує, що моральна шкода їй заподіяна саме у зв`язку з ушкодженням здоров`я, так як, травма потребує довготривалого лікування та постстаціонарної реабілітації, відчуттям болю. Внаслідок травми вона визнана інвалідом 3 групи. Доказів того, що лікування потерпілої було несистемним та непослідовним, що погіршило її стан здоров`я, або що вона не потребує подальшого лікування та реабілітації цивільний відповідач не надав.

Згідно з приписами ч.1,2 ст.403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_12 , до закінчення апеляційного розгляду, відмовився від апеляційної скарги, інші особи, які подали апеляційну скаргу не заперечували проти закриття провадження з названих підстав.

На підставі викладеного, керуючись ч.1,2 ст.403, п.2 ч.1 ст.407, 408, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
п о с т а н о в и л а:

Провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2015 року закрити у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Повий текст ухвали оголосити о 12 год. 15 квітня 2016 року.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3