Справа №295/9865/16-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0004337 від 28.06.2016р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олевськ Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.03.2013р. Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115,70КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2013року вважається засудженим за ч.4 ст.187,69, п.п.6,12 ч.2 ст.115,ч.1 ст.70КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 23.02.2016року відповідно до ч.5 ст.72КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.05.2010року по 02.07.2013року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

по обвинуваченню за ч.1 ст. 393 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 з 17.07.2013року відбуває покарання в Житомирській виправній колонії Управління ДПтС України в Житомирській області (№4), що знаходиться за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172 згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2013року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2013року, відповідно до якої він вважається засудженим за ч. 4 ст. 187, 69, п.п.6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

За час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_3 характеризується позитивно та таким, що стає на шлях виправлення. Зважаючи на викладене, засудженому ОСОБА_3 було змінено умови тримання відповідно до вимог ст.ст.100,101КВК України, а саме: 08.04.2016року переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації Житомирської ВК (№4).

У невстановлений слідством час, під час перебування у дільниці соціальної реабілітації Житомирської ВК (№4) за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на втечу з місця позбавлення волі.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, 28.06.2016року у невстановлений слідством час засуджений ОСОБА_3 , вийшовши на двір локальної дільниці соціальної реабілітації та скориставшись відсутністю працівників адміністрації установи, самовільно залишив межі локальної дільниці соціальної реабілітації Житомирської ВК (№4).

В подальшому 28.06.2016року о 19 годині під час проведення перевірки засуджених дільниці соціальної реабілітації Житомирської ВК (№4) співробітниками виправної колонії було виявлено відсутність засудженого ОСОБА_3 .

Своїми неправомірними діями засуджений ОСОБА_3 порушив вимоги ч.4 ст.107КВК України, відповідно до якої засудженим забороняється самовільно залишати колонію, порушувати лінію охорони та самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію. Таким чином, засуджений ОСОБА_3 вчинив втечу з місця позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що був засуджений вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2013року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2013року за ч.4 ст.187,69, п.п.6,12 ч.2 ст.115,70КК України на 13 років позбавлення волі та з липня 2013року відбував покарання в Житомирській виправній колонії (№4). В квітні 2016року йому були змінені умови тримання, а саме: переведено до дільниці соціальної реабілітації колонії, так як мав позитивну характеристику, заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. 28.06.2016року близько 7 години ранку, коли його ніхто не бачив, залишив колонію (дільницю соціальної реабілітації) та поїхав в смт Лугини до свого знайомого, щоб вияснити з останнім стосунки, а саме повернення йому боргу. Про те що без дозволу залишив колонію нікому не повідомляв. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч.1 ст.393КК України, які виразилися у втечі з місця позбавлення волі, вчинені особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченому є рецидив злочинів.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа, позитивно характеризується по місцю відбування покарання, дає критичну оцінку своїм діям, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, будучи засудженим за вчинення умисних особливо тяжких злочинів знову вчинив умисний злочин, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та вперто не бажає стати на шлях виправлення.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він визнається винуватим з частковим приєднанням відповідно до ст.71КК України невідбутого покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2013року, зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2013року.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.393КК України і призначити йому покарання за цим законом - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71КК України частково приєднати до покарання невідбуте ОСОБА_3 покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2013р., зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.12.2013року та призначити остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 обрати тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 28.11.2016року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1