ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1422/16-к

20 жовтня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючої, незаміжньої, несудимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 09.06.2016 року близько 07 год. 10 хв., перебуваючи у палаті № 8 КЗ «Рівненський обласний туберкульозний санаторій», що в м. Костопіль по вул. Гетьманській, 2а, Рівненської області, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, таємно, з жіночої сумки, яка знаходилася на вішаку, викрала банківську картку «Приватбанк», типу «Master Card», № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_5 прибувши до банкомату «Приватбанк», який розташований в приміщенні кафе-бару «Мандарин», що по вул. Степанська, 20Б в м. Костопіль, Рівненської області, попросила ОСОБА_6 зняти із вказаної банківської картки грошові кошти у сумі 1000 грн. Отримавши кошти ОСОБА_5 заволоділа та отримала змогу розпоряджатися ними, чим завдала потерпілій ОСОБА_4 матеріального збитку в сумі 1000 грн.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння чужим майном (крадіжка) та незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.

14 липня 2016 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 була укладена угода про примирення.

В угоді про примирення від 14 липня 2016 року потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, а також розмір шкоди, завданої злочином. Згідно угоди про примирення ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнала вину у зазначених злочинах, зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні та у підготовчому судовому засіданні попросити вибачення у потерпілої ОСОБА_4 , за скоєні нею кримінальні правопорушення.

В угоді про про примирення потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 узгодили призначення останній покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 357 КК Україниу виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 вину визнає, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Судом з`ясовано, що і потерпіла ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

В судовому засіданні суд переконався у тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченої ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не примирилися, обвинувачена спроможна виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкціям ч. 1 ст. 185, ч. ст. 357 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 угода про примирення підлягає затвердженню.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 369-371, 374, 376, 392-395, 475 КПК України, ст.70,75, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Угоду про примирення від 14 липня 2016 року укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо останньої обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України - затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і застосувавши статті 75 КК України, звільнити останню від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_5 не застосовувались.

Після набранням вироком законної сили речовий доказ (а.с. 14), а саме банківську пластикову картку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , рахувати повернутою по належності.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1