Ухвала іменем україни 07 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387

від 02 березня 2013 року, за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 78, ст. 71 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.

За вироком районного суду, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_6 02 березня 2013 року на привокзальній площі

м. Коростеня Житомирської області у невстановленої слідством особи

з метою збуту незаконно придбав, а в подальшому, зберігаючи при собі, незаконно переніс до огорожі Коростенської виправної колонії

(вул. Б. Шосе, 71 у м. Коростені) особливо небезпечні наркотичні засоби та психотропну речовину.
Цього ж дня приблизно о 20.00 год. ОСОБА_6 незаконно збув у місця позбавлення волі (перекинув через огорожу на територію виправної колонії) два поліетиленових згортки, в яких знаходилися (відповідно до висновку експерта від 29 березня 2013 року № 2/233): три згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом масою 39,658 г, 23,425 г, 25,972 г (у перерахунку на суху речовину); латексний презерватив з рідиною коричневого кольору, яка містила особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, опій ацетильований масою 0,145 г (в перерахунку на суху речовину); один згорток із таблетками, які містили наркотичний засіб, обіг якого заборонено, масою 0,125 г

(в перерахунку на суху речовину); один згорток із прозорого полімерного матеріалу з порошкоподібною речовиною, яка містила психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін масою 0,1012 г (в перерахунку

на суху речовину). Після цього ОСОБА_6 був затриманий працівниками Коростенської виправної колонії.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд, при цьому стверджує, що суди, постановляючи свої рішення, безпідставно визнали декілька доказів, якими підтверджувалася винуватість ОСОБА_6 , недопустимими та недостовірними. Крім того, прокурор також посилається на те, що

в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання за 21 січня 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
За змістом ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, то відповідно до вимог п. 2 ч. 1 цієї ж норми закону ухвалюється виправдувальний вирок.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження суд ухвалив виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке ставилося йому у провину органами досудового розслідування. При цьому, частину доказів, на які сторона обвинувачення посилалась як на докази, що доводили винуватість

ОСОБА_6 , суд, унаслідок порушень процесуального закону під час їх фіксування, визнав недопустимими.
Прокурор у своїй касаційній скарзі наполягає на тому, що докази, які сторона обвинувачення надала суду на доведення обвинувачення

ОСОБА_6 є належними та допустимими, однак у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що такі твердження особи, яка подала касаційну скаргу, є безпідставними.
Як встановлено принципом законності, який відноситься до загальних засад кримінального провадження та закріплений у ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, ст. 86 КПК України передбачає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень процесуального закону огляд це слідча дія, що полягає у безпосередньому сприйнятті та процесуальному фіксуванні зовнішніх ознак матеріальних об`єктів з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, з огляду на положення ст. 104 КПК України під час проведення огляду або безпосередньо після його закінчення особою, яка проводить огляд, складається протокол.
При цьому, ст. 237 КПК України закріплено право особи, яка проводить слідчу дію, проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.
Однак, відповідно до вимог ст. 107 цього ж Кодексу у разі застосування технічних засобів фіксування процесуальної дії про це заздалегідь повідомляються особи, які беруть у такій дії участь.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 02 березня 2013 року під час проведення цієї слідчої дії було застосовано цифровий апарат шляхом фотографування й відповідно про такий вид фіксування слідчої дії (фотозйомку) було повідомлено й осіб, які брали участь у її проведенні.
Таким чином, з огляду на наведені положення процесуального закону, та з урахуванням того, що у протоколі огляду місця події не відображено інформації про те, чи повідомлялися особи, які брали участь у проведенні цієї слідчої дії, у тому числі й ОСОБА_6 , про її фіксування технічними засобами шляхом відео зйомки, то рішення суду про недопустимість у якості доказу диску з відеозаписом проведення цього протоколу є законним та обґрунтованим.
При цьому доводи прокурора про технічні можливості цифрового фотоапарату проводити відео зйомку за наведених обставин не впливають на допустимість зазначеного диску у якості доказу, оскільки суд його не дослідив з інших причин, наведених вище.
Крім того, твердження прокурора про те, що в ході проведення зазначеного огляду події, ОСОБА_6 підтверджував свою причетність до перекиду згортків з наркотичними речовинами через паркан на територію виправної колонії (й що за твердження прокурора було зафіксовано на зазначеному диску з відеозаписом), з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів та того, що й сам виправданий не заперечував цього факту, пояснюючи це тим, що він обмовив себе, не впливають на законність оскаржуваних судових рішень.
Обґрунтованими виявилися доводи прокурора щодо невідповідності номерів пакетів з речовими доказами (предметів та речовин, що є предметом інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та були виявлені на території колонії), наданими для проведення судово-хімічної експертизи за № 0292774 і повернутого після проведення цієї експертизи відповідно до тексту висновку експерта № 2/223 від 29 березня 2013 року за № 0292238. Така невідповідність пояснюється тим, що згідно з інформацією примітки № 2 до зазначеного висновку експерта два об`єкти експертизи з первинними упаковками упаковано у спеціальний пакет за № 0292238, який і був повернутий органам досудового розслідування після проведення експертизи, тобто після проведення експертизи об`єкти були запаковані у новий пакет, чим пояснюється відмінність його номера від номера пакету, у якому об`єкти були направлені експерту.
Разом з тим, це також не впливає на законність оскаржуваних судових рішень, оскільки ОСОБА_6 було виправдано не через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, а у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні цієї протиправної дії, у той час як висновком експерта

№ 2/223 від 29 березня 2013 року підтверджується лише те, що виявлені на території колонії речовини є предметом злочину у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, що, з огляду на заперечення під час судового розгляду ОСОБА_6 своєї причетності до інкримінованого йому злочину та відсутність в матеріалах провадження жодних інших допустимих та належних доказів його участі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, за обставин, наведених у обвинувальному акті, не може слугувати належним доказом причетності ОСОБА_6 до збуту таких засобів і речовин.
З огляду на наведене, з урахуванням вимог кримінального процесуального закону колегія суддів суду касаційної інстанції констатує, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 94 КПК України під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.
Що стосується доводів прокурора про те, що в суді першої інстанції судове засідання, проведене 21 січня 2015 року, не фіксувалося технічними засобами й матеріали провадження не містять відповідного журналу судового засідання, то вони також виявилися надуманими та спростовуються матеріалами провадження, з яких убачається, що під час судового засідання, яке проводилося 20 січня 2015 року, прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, для вирішення якого суд о 15.47 год. видалився до нарадчої кімнати, з якої повернувся наступного дня 21 січня 2015 року о 08.01 год. та відклав судове засідання у зв`язку з недоставкою обвинуваченого після проголошення ухвали. Ці дані відображено у журналі судового засідання від 20 січня 2015 року (а. п. 68-70).
Крім того, такі ж доводи щодо незаконності виправдувального вироку суду першої інстанції були наведені в апеляційній скарзі прокурора. Ці доводи детально перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними, що належним чином, з урахуванням вимог ст. 419 КПК України, обґрунтовано в ухвалі апеляційного суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3