Провадження № 11-сс/782/246/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

заявника - ОСОБА_6

представника заявника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11. 2016 року про накладення арешту на грошові кошти у кримінальному провадженні № 0000081,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11. 2016 року задоволено клопотання слідчого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 та накладено арешт на купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень, у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, на загальну суму 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, які належать ОСОБА_9 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що грошові кошти на загальну суму 17000 грн., які були виявлені у сейфі ОСОБА_10 належать ОСОБА_9 , можуть містити в собі відомості щодо вчинення ОСОБА_9 , або іншими особами, протиправної діяльності, направленої на виготовлення та збут наркотичних засобів та психотропних речовин, та до них може бути застосована конфіскація майна, як виду покарання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на необгрунтованість та незаконність судового рішення просить його скасувати.

В обґрунтування апеляції вказує, що слідчий суддя безпідставно прийшов до висновку, що грошові кошти, на які був накладений арешт, належать ОСОБА_9 , необґрунтовано вказавши, що нею не було достовірно доказано в судовому засіданні те, що вилучені під час обшуку 17000 грн із сейфу являються частиною саме тих грошових коштів, які залишилися після смерті її матері та були передані їй. Слідчий суддя не дала належної правової оцінки ані показам свідків, ані доводам мого представника,

Апелянт посилається на те, що грошові кошти були вилучені у приміщенні магазину, який належить їй, а не ОСОБА_9 . Вона із Львовим не є чоловіком та дружиною, вони не проживають однією сім`єю.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги заяву її представника - адвоката ОСОБА_11 , яка наполягала на тому, що на зазначені грошові кошти не можна накладати арешт, оскільки вона, ОСОБА_6 , не є їх власником та не є фігурантом зазначеного кримінального провадження.

Посилається на те, що накладення арешту на майно було би законним тільки у випадку, якщо ці грошові кошти були би вилучені безпосередньо у Львова, або у приміщенні - яке належить йому або в якому він проживає, при наявності достатніх доказів, що майно належить саме йому як підозрюваному, або якщо б вона була підозрюваною у зазначеному кримінальному провадженні.

Однак слідчий у своєму клопотання не підтвердив, що це майно належить саме підозрюваному, а слідчий суддя у своєму рішенні не мотивував належним чином законність накладення арешту майна.

В уточнені до апеляційної скарги ОСОБА_6 просила врахувати, що в апеляційній скарзі була опущена технічна помилка і було вказано, що «її представник адвокат ОСОБА_11 наполягала на тому, що на зазначені грошові кошти не можна накласти арешт, оскільки ОСОБА_6 не є їх власником», тоді як в дійсності повинно бути зазначеним, що «на зазначені грошові кошти не можна накладати арешт, оскільки я є їх власником не є фігурантом зазначеного кримінального провадження», тобто помилково було опечатано слово «не».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апелянта ОСОБА_6 , її представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її повністю задовольнити з підстав, які вказані в апеляційній скарзі, прокурора ОСОБА_5 , який вважав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, арешт на майно слідчим суддею накладений у відповідності до вимог закону, пояснення слідчого ОСОБА_12 , яка повністю підтримала клопотання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п.З ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: в тому числі і конфіскації майна, як виду покарання.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 31.03.2016 року до ЄРДР були внесені відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.ч. 1,2 та 3 ст.307 КК України і органами досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція статті якої передбачає конфіскацію майна.
Згідно копії протоколу обшуку від 29.10.2016 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні магазину був виявлений та вилучений у тому числі сейф розміром 30x40x50 см. При проведені обшуку ОСОБА_6 поясняла, що даний сейф належить ОСОБА_10 , зі слів якої їй відомо, що у ньому зберігається 75000 грн. Ключі від сейфу відсутні, пароль ОСОБА_6 невідомий.
31.10.2016 року в ході огляду сейфу сірого кольору марки «Fortress» були виявлені купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень, у кількості 136 (сто тридцять шість) штук та купюри номіналом 200 (двісті) гривень, у кількості 35 (тридцять п`ять ) штук - на загальну суму - 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень; та купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень, у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, на загальну суму 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Грошові кошти в сумі 75000 грн. повернуті власнику - ОСОБА_10 , що підтверджується копією постанови про повернення предметів від 02.11.2016 року та копією протоколу про повернення тимчасово вилученого майна від 02.11.2016 року.
Ухвалою слідчого судді судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11. 2016 року задоволено клопотання слідчого слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 та накладено арешт на купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень, у кількості 34 (тридцять чотири) штуки, на загальну суму 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, які належать ОСОБА_9 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Ч.5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, в межах кримінального провадження № 0000081, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, дослідив матеріали провадження, прийшов до висновку, що виявлені у сейфі ОСОБА_10 в сумі 17000 гривень належать ОСОБА_9 та прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, оскільки санкція злочинів у скоєнні, яких підозрюється ОСОБА_9 , окрім іншого, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, що є правовою підставою, визначеною в ч. 3 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності такої правової підстави, як наявність існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що грошові кошти в сумі 17000 гривень які належать ОСОБА_9 можуть містити в собі відомості щодо вчинення ним або іншими особами протиправної діяльності, та до них може бути застосована конфіскація майна, як виду покарання.

Всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, встановив належність вказаної правової підстави, передбаченої ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що грошові кошти, на які накладено арешт можуть бути вилучені або відчужені, арешт на них слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього зазначеної правової підстави.

При цьому колегія суддів вважає, що надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника, з метою забезпечення завдань кримінального провадження.

На думку колегії суддів незастосування до даних грошових коштів такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є невиправданим ризиком і може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або їх відчуження.

Крім того, слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 305, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 307 та ч.1 ст. 307 КК України, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляції щодо безпідставності накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти, оскільки вони належать не підозрюваному ОСОБА_9 , а апелянту ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною по справі, що вони були вилучені у приміщені магазину, який належить їй, а не ОСОБА_9 , та що з останнім вони не є чоловіком та дружиною, що не встановлено, що вони проживають однією сімєю, колегія суддів знаходить необґрунтованими.

Журнал судового засідання та технічний запис фіксації судового засідання свідчать про те, що дане питання було предметом детального дослідження при розгляді клопотання слідчим суддею та не знайшло свого підтвердження.

Як вбачається із копії протоколу від 29.10.2016 року, під час обшуку проведеного у приміщенні магазину, апелянт ОСОБА_6 не поясняла, що виявлений та вилучений сейф з грошима належить саме їй, що в ньому знаходяться її грошові кошти в сумі 17 000 гривень не заявляла. Вона пояснила, що ключі від сейфу у неї відсутні, пароль їй невідомий.

З пояснень самого ОСОБА_13 , які були досліджені в ході розгляду клопотання слідчим суддею, також вбачається, що саме він положив гроші в сумі 17000 гривень до сейфу, і йому достовірно було відомо, що у ОСОБА_6 від нього немає ні ключів, ій не відомий пароль від нього.

При цьому слідчий суддя не прийняв до уваги та критично оцінив пояснення свідків зі сторони ОСОБА_6 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

Висновок слідчого судді щодо цього належним чином вмотивований, надані докази ОСОБА_6 слідчим суддею критично оцінено з приведенням в ухвалі відповідних мотивів.

Посилання апелянта на те, що вона не причетна до здійснення протиправних дій, на недостатність та неналежність доказів в даному кримінальному провадженні, не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність судового рішення та необгрунтованність апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11. 2016 року у кримінальному провадженні № 0000081, внесеному до ЄРДР 31.03.2016 року про накладення арешту на грошові купюри номіналом 500 гривень, у кількості 34 штуки, на загальну суму 17000 гривень, які належать ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: