Номер провадження: 11-кп/785/1071/16
Номер справи місцевого суду: 515/352/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Татарбунарського районногосуду Одеської області від 10.06.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий: 1) 21.09.2011 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.ч.2,3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 12.05.2014 року звільнений від відбування покарання у зв`язку з амністією; 2) 19.08.2015 року тим же судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районногосуду Одеської області 19.08.2015 року і остаточно до відбування призначено покарання 6 років позбавлення волі.

Під вартою з 14.01.2016 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 1843.20 грн судових витрат на користь держави.
ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду, о 1 годині 14.01.2016 року ОСОБА_8 шляхом вільного доступу умисно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом, мотоциклом марки «Мінськ» № рами НОМЕР_1 , 1990 року випуску, держномер НОМЕР_2 , який знаходився біля входу до кафе-бару «Уют» по вул. Перемоги в с. Приморське Татарбунарського району Одеської області та належить потерпілому ОСОБА_9 , і рухався на ньому до домоволодіння
АДРЕСА_2 апеляції обвинувачений вказує, що злочину не скоював, не володіє українською мовою, матеріали кримінального провадження відносно нього сфабриковані органами досудового розслідування, при цьому допущені численні порушення його прав, з боку сторони обвинувачення на свідків чинився тиск, однак суд не вжив заходів для всебічного і повного встановлення обставин справи, не усунув виявлених протиріч, не призначив йому перекладача та прийшов до неправильних висновків по суті обвинувачення. З огляду на зазначене, просить скасувати вирок суду і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що обвинувачений є громадянином України, закінчив Приморську загальноосвітню школу, викладання в якій ведеться на українській мові, в судовому засіданні обвинувачений вільно давав пояснення на українській мові, а підготовлені клопотання на російській мові йому навіть читати важко. В кінці судового розгляду ОСОБА_8 заявив клопотання про надання йому перекладача з метою затягування розгляду кримінального провадження. По іншому кримінальному провадженню, яке розглядалось на державній мові, ОСОБА_8 не заявляв такого клопотання. Прокурор вважає надуманими доводи апеляції щодо чинення ним тиску на свідків, оскільки в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_10 , побоюючись обвинуваченого ОСОБА_8 , намагався взяти провину за скоєний злочин на себе і стверджував, що, начебто, даний злочин разом з іншою особою скоїв він ОСОБА_10 . Також прокурор зазначає, що мотоцикл потерпілого визнаний речовим доказом по справі, висновком криміналістичної експертизи він визнаний транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутність належно оформлених документів про придбання потерпілим цього мотоцикла не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 в апеляції не просив виправдати його за не доведення його винуватості у скоєнні злочину, а просив скасувати вирок і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вислухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляції і скасування вироку, прокурора про залишення вироку суду без змін, вивчивши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Дії його із врахуванням обставин, передбачених ст. 91 КПК України кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України правильно.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 20.04.2015 року до приміщення бару с. Приморське Татарбунарського району Одеської області приїхав на власному мотоциклі марки «Мінськ». О пів на першу годину ночі 14.012016 року бачив біля бару обвинуваченого ОСОБА_8 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Коли через деякий час знову вийшов з бару, то мотоцикла і ОСОБА_8 біля бару не було.

В ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння, заволодів мотоциклом потерпілого біля вказаного бару. Цим показанням потерпілого і свідка відповідають протоколи проведення слідчого експерименту за участю неповнолітніх свідків ОСОБА_10 (а.п. 111-119) і ОСОБА_11 ( а.п. 120-128), в ході яких обидва свідки докладно пояснили, що біля 1 години ночі 14.01.2016 бачили, як ОСОБА_8 підійшов до мотоцикла «Мінськ» червоного кольору, що знаходився біля бару «Уют» і належить жителю с. Лиман Татарбунарського району, відкотив його в бік входу до Приморської сільської ради, після чого завів двигун і поїхав через провулок в бік вулиці Чапаєва. Зрозумівши, що обвинувачений викрав мотоцикл і боячись, що їх можуть звинуватити у цьому, вони побігли слідом за ОСОБА_8 і побачили, що той закотив мотоцикл до домоволодіння свого сусіда по АДРЕСА_2 . Відповідно до заяви ОСОБА_12 , жителя АДРЕСА_1 (а.п.95), останній 14.01.2016 року видав органам досудового розслідування мотоцикл марки «Мінськ» червоного кольору, який перебував у його домоволодінні. Даний мотоцикл був оглянутий слідчим, визнаний речовим доказом і повернений під розписку потерпілому ОСОБА_9 (а.п. 96-103).

Доводи апеляції обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони спростовуються вищезазначеними дослідженими в ході судового розгляду доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Крім того, в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав, що в ніч на 14.01.2016 року перебував біля бару «Уют», а в денний час цієї ж доби перебував в будинку сусіда ОСОБА_12 , та коли побачив працівників поліції, з метою уникнення затримання без взуття став тікати від останніх і був затриманий за межами села, що відповідає змісту рапорту працівника поліції ОСОБА_13 про обставини затримання останнього (а.п. 104).

Суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим доводам обвинуваченого та його захисника, показанням свідка ОСОБА_10 в ході судового розгляду щодо, начебто, незаконного заволодіння вказаним мотоциклом саме ОСОБА_10 , а не ОСОБА_8 і прийшов до правильних висновків по суті обвинувачення.

Ці висновки також ґрунтуються на показаннях неповнолітнього свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні про те, що в ході судового розгляду до нього звертався молодший брат обвинуваченого ОСОБА_14 з проханням про те, щоб він разом із ОСОБА_10 взяли на себе провину за незаконне заволодіння мотоциклом потерпілого. Не можна погодитись із показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_10 в ході судового розгляду про, начебто, незаконне заволодіння мотоциклом потерпілого саме ним і братом обвинуваченого ОСОБА_14 , оскільки вони спростовуються даними протоколу проведення слідчого експерименту з його участю, показаннями його законного представника матері ОСОБА_15 .

Правильний висновок суду і в частині доводів захисника про те, що через відсутність первинного власника мотоцикла і документів на даний транспортний засіб, відсутній склад злочину, адже право володіння потерпілого мотоциклом марки «Мінськ» № рами НОМЕР_1 , 1990 року випуску, держномер 6947 ОДУ ніким не оспорюється, він визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню (а.п. 101), а відповідно до висновку судової криміналістичної експертизи (а.п.106-108) цей мотоцикл є транспортним засобом, у зв`язку з чим, незаконне заволодіння ним тягне кримінальну відповідальність відповідно до ст. 289 КК України.
Показання свідка ОСОБА_12 про те, що він не знає яким чином мотоцикл потерпілого виявився у його домоволодінні, належить оцінювати критично, виходячи з того, що цей свідок є сусідом обвинуваченого, на момент приїзду поліції в його домоволодінні перебував зазначений мотоцикл і обвинувачений, який намагався втекти від поліції, у зв`язку з чим він утримується від викриття обвинуваченого.

Доводи про фальсифікацію органами досудового розслідування матеріалів кримінального провадження нічим об`єктивно не підтверджені і спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Заява обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції про застосування відносно нього в ході досудового розслідування незаконних методів досудового розслідування була перевірена і порушень вимог законодавства в діях співробітників Татарбунарського ВП ГУНП в Одеській області не встановлено (а.п. 78, 166-171).

Крім того, твердження апеляції обвинуваченого про, начебто, чинення тиску з боку сторони обвинувачення на свідків, зокрема на неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , з метою схилення їх до давання необхідних цій стороні свідчень по кримінальному провадженню є надуманими, адже, як правильно зазначено в апеляції прокурора, за таких обставин неповнолітній свідок ОСОБА_10 не намагався б вигородити обвинуваченого, пояснюючи в судовому засіданні, що злочин скоїв саме він.

Також необґрунтованими є доводи апеляції щодо порушення прав обвинуваченого користуватися рідною мовою і відмови судом у наданні йому перекладача, оскільки сам обвинувачений пояснив апеляційному суду, що навчався у школі, де викладання проводилось на українській мові, в ході апеляційного розгляду демонструє вільне володіння українською мовою. Твердження про те, що під час відбування покарання він спілкувався російською мовою і йому зручніше говорити саме на російській мові, за таких обставин, не дає підстав для надання обвинуваченому перекладача і свідчить про його наміри затягувати судовий розгляд, на що правильно вказує у своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурор.

Показання обвинуваченого в ході судового розгляду були непослідовними, суперечливими та взаємовиключними. Суперечливі пояснення він надав і апеляційному суду. Зокрема, щодо необхідності виклику свідка ОСОБА_16 , яка, начебто, мала б бачити, що його брат ОСОБА_14 і ОСОБА_10 вечором відвели його від бару додому, де він ліг спати, злочину не скоював, і ОСОБА_17 , яка ходила щедрувати в той вечір із його матір`ю, могла бачити його дома та забезпечити його алібі. Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції (а.п. 68) він пояснив, що не мати, а він сам разом з ОСОБА_16 ходив щедрувати, а коли дійшли до бару, вона кудись поділась. За таких обставин, посилання обвинуваченого на алібі є надуманими і необґрунтованими, як і доводи про неповноту судового розгляду та необ`єктивність суду.

Вимоги обвинуваченого та його захисника про скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції не ґрунтуються на жодних, із передбачених ст. 415 КПК України підстав.

При обранні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та з застосуванням ст. 71 КК України призначив йому покарання відповідно до вимог закону.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляції обвинуваченого і скасування чи зміни вироку суду колегія суддів не вбачає.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України час перебування ОСОБА_8 у попередньому ув`язненні з 14.01.2016 року до 15.11.2016 року необхідно зарахувати йому у строк відбутого покарання із розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія, УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.06.2016 року відносно нього за ч. 2 ст. 289 КК України без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України час перебування ОСОБА_8 у попередньому ув`язненні з 14.01.2016 року до 15.11.2016 року зарахувати йому у строк відбутого покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, у той же строк із дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2