Справа № 415/4739/16-к
Провадження № 11-сс/782/218/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_7

розглянувши в залі судових засідань у приміщенні Апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку Луганської області у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2016 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2016 року ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його скарги щодо скасування постанови слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000541 від 11 березня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та скасування постанови від 29 липня 2016 року про перекваліфікацію дій з ч. 2 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України.

Як вбачається зі змісту ухвали, ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою щодо скасування постанови слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000541 від 11 березня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та скасування постанови від 29 липня 2016 року про перекваліфікацію дій з ч. 2 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що при проведенні досудового розслідування слідчий не виконала, покладені на неї ст. 92 КПК України обов`язки по доказуванню обставин, передбачених ст. 91 КПК України, а встановленим обставинам дала неправильну оцінку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2016 року, та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову старшого слідчого СВ Лисичанського МВ поліції ГУНП України в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року про закриття кримінального провадження по справі № 0000541 відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .. Просить звернути увагу, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності. В постанові про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 29 липня 2016 року ОСОБА_8 не обґрунтувала свої висновки про відсутність ознак хуліганства, хоча по даним кримінального провадження вбачаються такі ознаки хуліганства, як грубе порушення громадського порядку (порушення покою громадян, намагання проникнути в чужу квартиру, не реагування на вимоги громадян припинити хуліганські дії) і особливої зухвалості (спричинення тілесних ушкоджень, особливо малолітній дитині). Всі дії були скоєні з прямим умислом у нетверезому стані. У постанові про закриття кримінального провадження від 29 липня 2016 року також не обґрунтовано, чому в діях ОСОБА_9 і ОСОБА_11 відсутній склад кримінального правопорушення, хоча ОСОБА_8 у постанові про закриття кримінального провадження підтверджує показаннями свідків конкретні злочинні дії винних осіб. Викладені в ухвалі слідчого судді висновки про відсутність складу злочину у діях ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суперечать даним, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою про скасування судового рішення.

При цьому він також зазначив, що 21.05.2012 року о 15-й годині він разом з малолітнім сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився у своєї квартирі, розташованої на першому поверху п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .В цей час до нього постукали в двері, а коли він відкрив їх, те побачив перед собою у нетверезому стані ОСОБА_9 , а поруч з ним стояв ОСОБА_10 з дерев`яною палкою в руці. ОСОБА_9 попрохав його вийти із квартири до нього для розмови. Він відмовився виходити, так як ОСОБА_9 був у нетверезому стані і був налаштований агресивно. Щоб запобігти неприємностей, він відмовив йому у його проханні і почав закривати двері, але ОСОБА_9 оказав йому протидію, почав руками утримувати двері, а поті наніс йому удар кулаком по голові, а ОСОБА_10 наніс йому палкою кілька ударів по різним частинам тіла В квартирі знаходився його малолітній син, який як міг намагався його захистити. З ціллю припинення хуліганських дій ОСОБА_9 він обхватив його за тулуб і почав утримувати. Ще перед початком бійки в під`їзд зайшла ОСОБА_13 , яка почала прохати його, щоб він відпустив ОСОБА_9 , а вона відведе його додому. Як тільки він відпустив ОСОБА_9 , то він знову накинувся на нього: намагався ударити його ногою в живіт. Він встиг схопити ОСОБА_9 за ногу і вони обоє впали на підлогу в коридорі його квартири. Він продовжував отримування ОСОБА_9 , щоб він припинив хуліганські дії. Він діяв з метою самозахисту. ОСОБА_11 продовжував наносити удари дерев`яною палкою і його дії були узгоджені з діями ОСОБА_9 . Він чув, як його син намагається по телефону викликати міліцію. Після цього бійка припинилася і всі вийшли з квартири. Внаслідок побиття йому було причинені легкі тілесні ушкодження, а сину легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Крім того, в коридорі був розбитий плафон на бра.

На його думку, мотивом перекваліфікації дій ОСОБА_9 і ОСОБА_10 явилось те, що слідчий не вважає квартиру громадським місцем , а тому громадський порядок не був порушений. Це не відповідає дійсності. Самі події почалися в під`їзді і продовжилися в квартирі. Під`їзд є суспільним місцем. Все те , що діялося в під їзді та в квартирі, чули та бачили мешканці підїзду. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідомо йшли на конфлікт, використовуючи малозначній привід.

Заслухавши суддю - доповідача по справі, пояснення потерпілого ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги, якій також зазначив, що вважає, що досудове розслідування щодо факту хуліганських дій відносно нього та його малолітнього сина було проведено неповно, не проведені слідчі дії-одночасний допит свідків, які підтверджують про наявність злочину, пояснення його представника, адвоката ОСОБА_14 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_6 , та зазначив, що досудове розслідування по факту бійки та хуліганських дій щодо ОСОБА_6 та його сина ОСОБА_12 триває вже довго, з травня 2012 року, не згоден з рішенням слідчого, так як були вчиненні хуліганські дії, був порушений порядок, спокій громадян, спричинені тілесні ушкодження, пошкоджено майно, що свідчить про особливу зухвалість, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, по формі вини, суб`єктивної сторони, слідчим не був встановлений хуліганський мотив у діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановити інше не можливо, перевіривши матеріали справи та обґрунтованість доводів апеляційної скарги ,провівши судові дебати, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду від учасників судового провадження клопотань про дослідження додаткових доказів, які не були відомі слідчому судді, не надійшло.

Згідно з вимогами ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити ухвалу без змін;

2)скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Частина 3 ст. 370 КПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 п.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно до ч.4 ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,9 частини першої цієї статті , якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

З змісту скарги потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що по даному кримінальному провадженню слідчим повідомлення про підозру не вручалося.

Згідно з вимогами ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, посилання на обставини, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття. Виконання цих вимог є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

З змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29.07.2016 року слідує, що 11.03.2015 року до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області надійшла заява ОСОБА_6 щодо вчинення відносно нього та його неповнолітнього сина ОСОБА_12 , 2001 року народження, хуліганських дій 21.05.2012 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ( а.с. 4 судового провадження).

У зв`язку з чим, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої компетентною особою постанови про закриття кримінального провадження щодо осіб, яких обвинувачує потерпілий ОСОБА_6 у вчиненні ними хуліганських дій.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя належним чином не виконав свої обов`язки по здійсненню судового контролю.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою вчинено злочин, та чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи з урахуванням всіх обставин справи.

Так, в своєї скарзі від 13.09.2016 року потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що по факту бійки, яка трапилася між ним та ОСОБА_9 і ОСОБА_11 21.05.2012 року о 15 годині за адресою : АДРЕСА_1 , була відкрита кримінальна справа за ознаками ч.2 ст.296 КК України, та по цієї статті йому було пред`явлено обвинувачення, а сама справа направлена в Лисичанський міський суд, який розглянув справу, але обвинувальний вирок не був ухвалений, оскільки суд направив кримінальну справу на додаткове розслідування. Апеляційний суд Луганської області ухвалу про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування скасував, а справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Після нового судового розгляду справа була повторно направлена на додаткове розслідування прокурору м. Лисичанська. Він скаржився, та у квітні 2014 року справа за його скаргою була витребувана слідчим управлінням ГУМВС України в Луганській області, та у зв`язку з окупацією залишилася в м. Луганську.

У зв`язку з чим, ОСОБА_6 подав нову заяву про відкриття кримінального провадження, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 240000541 і відкрите нове кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

З змісту постанови ст. слідчого Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження від 29.07.2016 року, яка є предметом оскарження потерпілим ОСОБА_6 , та який був допитаний у якості потерпілого під час досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження, вбачається наступне:

1. У межах даного кримінального провадження крім потерпілого ОСОБА_6 були допитані у якості потерпілого також неповнолітній ОСОБА_12 , у якості свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..

2. Були проведені судові-медичні експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , згідно висновків яких у потерпілих виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень ( у потерпілого ОСОБА_6 на а.с.31-32), до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я ( у потерпілого ОСОБА_12 на а.с.62-63).

3. Свідку ОСОБА_20 були спричиненні легкі тілесні ушкодження, щодо якого також проводилася судово-медична експертиза ( а.с.81-82).

4.Були проведені слідчі експерименти з участю потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_12 та ОСОБА_9 ( а.с.205-221, 222-235, 253-261).

Не зважаючи на те, що кримінальні провадження за ч.2 ст.125 КК України є провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим , прокурором лише на підставі заяви потерпілого, слідчий постановив постанову про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 29.07.2016 року з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, мотивуючи тем, що в ході досудового розслідування було встановлено, що під час вказаної події громадській порядок грубо порушений не був.( а.с.3 судового провадження).

Слідчий прийняв рішення про закриття кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України щодо спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`ю неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України.

Колегія суддів, вважає, що зазначені у постанові слідчого та скарги потерпілого обставини бійки 21.05.2012 року не в повній мірі стали предметом судового контролю при прийнятті рішення за скаргою ОСОБА_6 слідчим суддею, що стало причиною для апеляційного оскарження його рішення.

Неповнота судового розгляду, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При судовому розгляді скарги ОСОБА_6 залишились недослідженими обставини, на які посилається потерпілий, і з`ясування яких може мати істотне значення для прийняття обґрунтованого рішення.

Так, колегія суддів вважає,що відповідно до вимог ст.410 КПК України судовий розгляд скарги ОСОБА_6 слідчий суддя провів неповно, оскільки поза увагою залишилися інші обставини, пов`язані з даним кримінальним провадженням, а саме те, що до наступного часу не вирішена по суті кримінальна справа щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його за ч.1 ст. 296 КК України за ту ж саму бійку 21.05.2012 року.

За таких обставин судове рішення слідчого судді за скаргою потерпілого ОСОБА_6 не може бути визнане таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді , тому вважає за необхідне перевірити доводи скарги щодо незаконності винесеної слідчим постанови про закриття кримінального провадження та постанови про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові Судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 04.10.2012 року № 5-17 кс12 щодо відмежування хуліганства ( ст.296 КК України) від злочинів проти здоров`я « об`єктом захисту ч.1,4 ст.296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник , сформувався , змінюється та існує під впливом дії правових норм ( значною мірою, моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників) і знаходить свій вияв ( відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, Ії прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації,( спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини ,здійснюються в активної формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило , відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною лексикою (брутальною, нецензурною) та /або фізичним насильством ,зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (наборів фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.

Правильну кримінальну правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, а звідси визначення однаковості чи неоднаковості застосування норми закону про кримінальну відповідальність, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінальне каране.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість ( винятковість) , чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.»

Слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.125 КК України, зробив висновки щодо обставин, що обумовлюють закриття провадження у справі, як вважає колегія суддів, передчасно, без належної перевірки обставин, про які зазначає ОСОБА_12 в своїй апеляційної скарзі, а саме висновків судово-медичних експертиз, показань свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , його посилань на те, що він діяв з метою самозахисту, протоколу огляду місця події , з якого вбачається, що самі дії почалися в під`їзді і продовжилися в квартирі, що все те, що діялося в під`їзді та в квартирі чули та бачили мешканці під`їзду.

При цьому у постанові слідчого зазначено, що конфлікт між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 розпочався на сходовому майданчику першого поверху у другому під`їзді буд. АДРЕСА_2 і в ході його продовження був переміщений до квартири АДРЕСА_3 , розташованої на цьому ж майданчику.

Колегія суддів вважає, що у постанові слідчого, всупереч вимогам ст. 110 КПК України, у мотивувальної частині належним чином не наведені мотиви та обставини конфлікту, якій розпочався у під`їзді, а закінчився у квартирі потерпілого ОСОБА_6 , де він та його неповнолітній син ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження від дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновки слідчого та мотиви прийняття рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України не достатньо обґрунтовані та суперечливі, ґрунтуються на припущеннях про те, що «літним ОСОБА_10 неповнолітньому ОСОБА_12 були необережно спричиненні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я», що « ОСОБА_10 діяв в межах крайньої необхідності для захисту ОСОБА_9 , а останній « діяв в межах необхідної оборони, меж якої він не перевищив».

Такі твердження слідчого підлягають ретельної перевірки у встановленому законом порядку.

Порушення зазначених вимог КПК України слідчим спростовують висновки слідчого судді про обґрунтованість прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді у частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 29.07.2016 року не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Ухвала слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26.09.2016 року , якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні скарги щодо скасування постанови слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000541 від 11 березня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підлягає скасуванню у цієї частині як незаконна з постановленням нової ухвали , якою скарга потерпілого ОСОБА_6 про скасування вищевказаної постанови слідчого з направленням матеріалів на досудове розслідування підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає, що при відмежуванні хуліганства від посягань проти життя і здоров`я людини органу досудового розслідування необхідно врахувати наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України , яке було порушено по факту хуліганських дій за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , оскільки це впливає на правильність кримінально - правової оцінки дій всіх учасників конфлікту, виходячи з об`єкту злочину, яке значною мірою визначає правову природу (характер) кожного з цих діянь, та з суб`єктивної сторони злочину (мотиву), його причинній зумовленості, та прийняти законне і обґрунтоване рішення за заявою потерпілого ОСОБА_6 .

Що стосується вимог потерпілого ОСОБА_6 про скасування постанови старшого слідчого СВ Лисичанського ВП Головного Управління Національної поліції України в Луганської області ОСОБА_8 від 29.07.2016 року про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 і ОСОБА_11 з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України по кримінальному провадженню № 000541, викладених ним у скарги до суду першої інстанції 13.09.2016 року, то колегія суддів також не знаходить законних підстав для їх задоволення.

При цьому колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що кримінальне провадження у справі за заявою потерпілого ОСОБА_6 триває вже протягом більше року, що порушує вимоги статті 7 КПК України, а також ст. 28 КПК України про розумні строки.

Зазначене кримінальне провадження не відповідає критеріям складності, передбаченим п.1 ч.3 ст.28 КПК України.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.05.2015 року у справі « Ігнаткіна проти України « ( заява № 70758/12) зазначив, що «повторювані повернення справи на новий розгляд у межах одного провадження вказують на наявність серйозних недоліків судової системи», а також на те, що « якщо розслідування було неефективним, а його тривалість-невиправдано довгим, це свідчить про порушення процесуального аспекту статті 3, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407,409,410, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_6 у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000541 від 11 березня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за фактом умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 і легких тілесних ушкоджень , які спричинили короткочасний розлад здоров`ю неповнолітнього ОСОБА_12 - скасувати, матеріали направити на досудове розслідування.

Ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2016 року у частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні скарги щодо скасування постанови слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 від 29 липня 2016 року щодо перекваліфікації дій з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: