АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/490/16 Справа № 200/4352/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року, якою було накладено арешт на майно, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого відділу Бабушкінського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області та накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2108» вишневого кольору, д.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що дані, викладені у клопотанні та матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження та збереження доказів, які можуть міститися на вказаному автомобілі, необхідно накласти арешт на вказане майне.

В апеляційній скарзі:
Адвокат ОСОБА_8 , зазначає, що оскаржувану ухвалу отримав 16.04.2016 року та вважає, що строк на апеляційне оскарження ним не пропущений. На його думку ухвала є незаконною та необґрунтовано.

Вважає, що арешт майна не має ніякого відношення до обставин, які підлягають доведенню у даному кримінальному провадженні, оскільки відомості до ЄРДР внесені за ч. 2 ст. 186 КК України і доведенню підлягає факт відкритого заволодіння майном.

На його думку арештований автомобіль не є ні предметом, ні знаряддям злочину і слідчим не зазначено які саме сліди злочину можуть міститися на ньому, а сам по собі автомобіль не може бути доказом по даному кримінальному провадженню. Вважає, що за час, який автомобіль перебуває у слідчого, останній міг забезпечити виявлення, зняття та зафіксувати будь-які сліди злочину. та посилається, що слідчим не було доведено ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, та зазначає, що його підзахисному не було повідомлено про підозру.

Також вважає, що судом не було враховано розумності та співрозумності обмеження права власності, оскільки ОСОБА_7 на даний момент навчається в медичному інституті та мешкає у гуртожитку, проте часто їздить в Запорізьку область де зареєстрований, до батьків і фактична відсутність автомобіля спричиняє суттєві незручності. Крім цього вважає, що слідчим суддею не було дотримано вимог ст. 173 КПК України, щодо застосування найменш суворого обтяження арешту майна, в той час, як в ухвалі не зазначено яким саме чином суддя обмежив право власності ОСОБА_7 ..

Просить скасувати ухвалу, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, думку представника власника арештованого майна - адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів дійшла до наступного.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 березня 2016 року постановлена без виклику сторін по справі. Апелянт зазначає, що він отримав оскаржувану ухвалу 16 квітня 2016 року та вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропустив. В наданих колегії судових матеріалах відсутні будь-які дані про направлення та отримання зазначеної ухвали скаржником раніше зазначеної дати, а оскільки апеляційна скарга на зазначене рішення слідчого судді реально подана 19 квітня 2016 року, то колегія суддів вважає слушними доводи апелянта, що строк на подачу апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді першої інстанції не було пропущено. Тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження адвокатом ОСОБА_8 не пропущений.

Апеляційним переглядом також встановлено, що в провадженні Бабушкінського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0001204 від 10.03.2016 року за фактом незаконного заволодіння мобільним телефоном, який належить ОСОБА_9 , невідомими особами, які зникли з місця вчення злочину на автомобілі «ВАЗ 2108» д.з. НОМЕР_1 .
10.03.2016 року вказаний автомобіль було вилучено за допомогою евакуатора та доставлено на територію Бабушкінського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровської області. Клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль було наступного дня задоволено.
Колегія суддів вважає вказану ухвалу слідчого судді законною, а прийняте рішення таким, що відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, адже відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому кримінальним процесуальним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 статті 167 Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як видно з наявних матеріалів, під час розгляду клопотання слідчого, в судовому засіданні були досліджені матеріали провадження, з`ясовано думку прокурора, досліджені матеріали, які стали предметом розгляду в суді, та враховано, що з метою забезпечення кримінального провадження та збереження доказів, які можуть міститися на вказаному автомобілі.

У зв`язку з викладеним, колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо невідповідності підстав, на які посилався слідчий суддя в своїй ухвалі, визначеним ст. 170 КПК України, накладаючи арешт на зазначений транспортний засіб, а саме те, що він не є доказом, та вважає, що апелянтом явно здійснено помилкове, вільне трактування вказаної норми закону, оскільки відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, які вочевидь можуть бути наявними, оскільки з матеріалів провадження видно, що потерпілий прямо вказує, що особи, які вчинили злочин щодо нього, зникли з місця вчинення злочину на цьому автомобілі.

Колегія суддів наголошує, що встановлення наявності доказів та їх подальше використання у кримінальному провадженні може буди здійснено лише після їх встановлення, детального огляду, аналізу та проведення ряду судових експертиз та досліджень, що є завданням наступних стадій кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що арештований автомобіль не є предметом чи знаряддям вчинення злочину, та щодо недоведеності які ж саме сліди кримінального правопорушення збереглися на ньому, колегія вважає необґрунтованими та не спроможними, оскільки доведення збереження слідів кримінального правопорушення, на час розгляду клопотання, вочевидь було неможливим, а доведення чи спростування факту збереження будь - яких слідів, можливе лише при наявності відповідного висновку експерта.

Виходячи з викладеного, колегія суддів також не вбачає обґрунтованості доводів апелянта щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, відповідно до положень ч. 1 ст. 173 КПК України, остільки слідчим суддею наведено в ухвалі існування ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів також приходить до висновку про неспроможність доводів апелянта щодо недотримання слідчим суддею, при постановленні ухвали про накладення арешту на автомобіль, вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України щодо розумності та спів розмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, та неврахуванням наслідків арешту майна у тому числі і для третіх осіб, оскільки виникнення незручностей в особистому житті для ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю автомобіля для проїзду до батьків, та не є підставою для невиконання та не забезпечення завдань кримінального провадження, а подальше користування автомобілем, із врахуванням свідчень потерпілого ОСОБА_9 , могло призвести до зникнення вірогідно наявних в автомобілі слідів.

Рішення слідчого судді є обґрунтованим, вмотивованим, постановленим з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, у зв`язку з чим доводи апелянта про неправильність судового рішення, - є безпідставним.
Отже, колегія суддів не знаходить підстав для його скасування, та не вбачає підстав для задоволення вказаної апеляції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року, якою було накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2108», д.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4