Ухвала іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2008 року за ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 5 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 25 березня 2010 року за закінченням строку відбування покарання,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_8 12953,87 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат за надання юридичної допомоги.
Апеляційним судом Харківської області цей вирок в частині призначеного покарання скасовано та постановлено свій вирок від 30 серпня 2016 року, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Змінено вирок у частині задоволення цивільного позову.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 25000 грн. моральної шкоди.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на безпідставне визнання апеляційним судом обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів. Наголошує на необґрунтованому збільшенні розміру стягнутої моральної шкоди. Зазначає, що апеляційним судом не в повній мірі взято до уваги визнання вини та щире каяття його підзахисного, часткове відшкодування шкоди, позитивну характеристику та наявність на утриманні малолітньої дитини. Призначене покарання вважає невиправдано суворим.
До суду касаційної інстанції надійшла заява потерпілої ОСОБА_8 , в якій вона зазначає, що ОСОБА_7 повністю відшкодовано їй матеріальну і моральну шкоду та вважає, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 19 червня 2015 року приблизно о 17 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дарвіна в м. Харкові в напрямку вул. Пушкінської, у порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасно не зреагував на небезпеку, не застосував аварійне гальмування та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого останній спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України захисником не оспорюється.
Що стосується доводів про несправедливість призначеного покарання у виді обмеження волі, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Скасовуючи вирок в частині призначеного покарання, апеляційний суд погодився із видом основного покарання, яке обрано судом першої інстанції, разом з тим вказав, що застосування ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Також, апеляцій суд, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_7 спеціального права, оскільки нехтування останнім вимогами правил безпеки дорожнього руху призвели до заподіяння суттєвої шкоди здоров`ю потерпілої.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі і на час постановлення вироку суспільно корисною працею не зайнятий, характеризується формально позитивно.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, серед яких й ті, про які йдеться в касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляцій прокурора і потерпілої та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду, з обов`язковим залученням до праці, що відповідає призначеному покаранню у виді обмеження волі та необхідність позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом основне та додаткове покарання є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових правопорушень.
Що стосується доводів про необґрунтоване збільшення розміру стягнутої моральної шкоди, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, визначений апеляційним судом з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, порушення нормального ритму життя, необхідністю тривалого лікування та конкретних обставин справи і вважати його необґрунтовано завищеним, на думку колегії суддів, підстав не має.

Разом із тим, обґрунтованими є доводи скарги захисника про безпідставність визнання обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Відповідно до вимог ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
З матеріалів провадження убачається, що попереднім вироком ОСОБА_7 було засуджено за вчинення умисних корисливих злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України характеризується необережною формою вини.
З урахуванням викладеного, посилання апеляційного суду на обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину є помилковим, а тому підлягає виключенню.
Виключення обставини, що обтяжує покарання, не впливає на вид і розмір призначеного апеляційним судом, як основного так і додаткового покарання, яке є законним, справедливим і сприятиме перевихованню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити посилання на рецидив злочину, як на обставину, що обтяжує покарання засудженого.

В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3