Код суду 233 Справа № 233/4060/16-к
Вирок
Іменем України
11 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 04 серпня 2015 року, номера обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, в силу ст.89 КК України не судимого,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2015 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 03 серпня 2016 року № 168 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу 90 аеромобільно-десантного батальйону, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номеру обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З 17 березня 2014 року (з моменту оголошення першої хвилі часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що в Україні в теперішній час діють умови особливого періоду.
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період відповідно до ст.ст. 9, 11,14,16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», п.8 ч.3 ст.4, ч.1 ст.5, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 15/2015, п.п.4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року був зобов*язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України, законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов*язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов*язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
16 червня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов*язків військової служби, без дозволу командування вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ухилявся від несення обов*язків військової служби при цьому свої службові обов*язки не виконував до 27 липня 2016 року, проводячи час на власний розсуд за місцем свого мешкання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , не виконуючи обов*язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував факту скоєння інкримінованого злочину, за обставин, викладених у вироку та пояснив, що є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 . 16 червня 2016 року він без узгодження своїх дій із командуванням, без поважних причин залишив місце дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 та до 27 липня 2016 року знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не виконуючи обов*язків військової служби. 27 липня 2016 року повернувся до місця несення служби.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 03 серпня 2015 року № 168 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду номером обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки ВОС-102533 Д (а.с.17).
Відповідно до наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16 червня 2016 року № 152, від 27 червня 2016 року № 160 з 16 червня 2016 року солдат ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив військову частину у зв*язку з чим його знято із котлового забезпечення та призупинено грошове забезпечення (а.с.18,19).
Згідно відомості за ОСОБА_4 закріплено зброю АКС 74 № НОМЕР_2 (а.с.23-25). Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 16 червня 2016 року до 27 липня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, командира військової частини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя