Cправа № 750/5986/16-к
Провадження № 1-кс/750/2044/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора - керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, означеною ним самим, як «скарга на бездіяльність прокурора - керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 по клопотанню від 23.05.2016 ОСОБА_4 потерпілого у кримінальному провадженні № 0004626 від 02.06.2014 р. (ч. 3 ст. 190 КК України)», при цьому, зазначив, що керується ст. ст. 55, 56, 110-112, 115, 220 та 303-307 КПК України.

У скарзі ним зазначено, що 23.05.2016, він, як потерпілий, у порядку ст. 220 КПК України, звернувся до керівника Чернігівської місцевої прокуратури з клопотанням, отриманим тим 30.05.2016, у кримінальному провадженні № 0004626 від 02.06.2014. Оскільки клопотання не розглянуте в строк не більше трьох днів та відсутнє належне повідомлення, це є порушенням вимог ст. 220 КПК України. При цьому він підтримує вимоги свої скарги та просить розглянути її у його відсутність.

21.06.2016 від особи, яка подала скарга, надійшло клопотання, де зазначено, що нею отриманий лист заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 07.06.2016 № 5153-вих16, у котрому зазначено, що його попереднє клопотання було розглянуте в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Вважає, це порушенням з підстав пропуску строку розгляду клопотання, не оформлення такого повідомлення як процесуального документу, не зазначенням його процесуального статусу (потерпілого), не наданням відповіді щодо причини намагання слідчого повторно отримати документи, що ним раніше вже були надані.

Прокурор в судовому засіданні, котрий діяв на підставі доручення керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що ОСОБА_4 звернувся до суду з такою на бездіяльність керівника Чернігівської місцевої прокуратури, разом з тим, така особа, як керівник прокуратури, не входить до групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні № 0004626, оскільки не призначався, а відповідно і не являється процесуальним прокурором чиї дії або ж бездіяльність можливо оскаржити.

Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши в судовому засіданні надані матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Кримінальне провадження було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності, разом з тим, особа, яка подала скаргу, не довела обґрунтованість тієї. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

Суд наголошує на тому, що відповідно до положень ст. 303 КПК України існує виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час проведення досудового розслідування слідчому судді, а саме глава 26 КПК України у ч. 1 ст. 303 КПК розмежовує 8 позицій щодо можливого абсолютно різного за правовим змістом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, де у пунктах 1-8 цієї норми закону перераховані наступні, такі як:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - що може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Слід зазначити, що виходячи з викладено вище, таке, відповідно передбачає окремий специфічний вид розгляду кожної із скарг у судових засіданнях, котрі відрізняються колом учасників процесу, порядком розгляду, строком того, а крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 304 КПК України передбачається і строк, протягом якого можливе подання такої скарги щодо названих рішень, дій чи бездіяльності (протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії, або бездіяльності). Але особа, яка подала скаргу взагалі уникла посилань на спеціальні норми ст. 303 КПК України, тобто конкретні пункти частини 1 цієї норми закону, однак, як зазначено вище, саме ці конкретні норми, передбачені у ст. ст. 303, 304 КПК України і є визначальними для суду в частині встановлення порядку розгляду. Більш того, у ч. 1 ст. 303 КПК України є посилання на ряд близьких інститути оскарження, але особою, яка подала скаргу таке розмежування не проведене, зроблена лише загальна посилка, причому на весь ряд норм, визначених ст. ст. 303-307 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2016 особа, яка подала скаргу, дійсно звернулася до керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 з клопотанням, в якому зазначила, що в зв`язку з отриманням листа від слідчого слідчого відділення Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_8 про повторне надання ряду документів, вже раніше наданих нею та долучених до цього ж кримінального провадження, просить повідомити чи були дійсно долучені такі документи, що підтверджував своїм листом заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , та, якщо так, яка мета намагання повторного отримання тих самих документів.

З наданої особою, яка подала скаргу, фотокопії листа заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 07.06.2016 № 5153-вих16 слідує, що такий є відповіддю на клопотання, направлене особою, яка подала скаргу, 23.05.2016 керівнику Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , також зазначається, що таке клопотання було розглянуте саме на підставі положень Закону України «Про звернення громадян». При цьому, лист містить вичерпну відповідь по першому питанню клопотання, та підтверджує долучення до кримінального провадження документів, про які йшла мова у листуванні. Лист має також і відповідь по другому питанню, стосовно мети запиту слідчого, де заступник керівника прокуратури посилається на інституцію, передбачену ч. 5 ст. 40 КПК України, а саме на процесуальну самостійність слідчого, яка не потребує погодження прокурора на той чи інший запит слідчого.

Крім того, текстологічний аналіз фрази, що містить клопотання особи, яка подала скаргу, від 23.05.2016, адресоване безпосереднє керівнику Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , а саме слова «…з якою метою слідчий… повторно намагається отримати… документи…», якраз і є підтвердженням того, що в цій частині клопотання дійсно стосується питань досудового розслідування даного кримінального провадження, тобто дійсно компетенції лише слідчого та прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, але не керівників слідства або ж прокуратури. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, керівник Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , до котрого звернулась особа, яка подала скаргу, не був визначений таким прокурором, як це передбачено у ст. 37 КПК України, а відповідно не мав і повноважень на розгляд клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, тому лист заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 07.06.2016 № 5153-вих16, з мотивацією, наведеною в ньому, відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що викладені вище обставини були встановлені лише в судовому засіданні, тобто те, що ОСОБА_4 звернувся зі скаргою, в котрій належно не сформулював вимоги, передбачені діючим законодавством, відповідно такі, які повинні підпадати під визначені у ч. 1 ст. 303 КПК України, що регламентує розгляд всіх рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування, а суд самостійно не може визначити у якому порядку повинна бути розглянута така скарга, та не має законних підстав перебирати на себе подібне визначення, за умови існування інституту диспозитивності, визначеного ст. 26 КПК України, в задоволенні скарги належить відмовити.

Законом не передбачені інші форми реагування суду на таку ситуацію, як пересилання скарги, виділенні її в частині, усунення недоліків, тощо, в зв`язку з тим, що це не є компетенцією суду і не може бути виконане тим, оскільки є предметом волевиявлення саме особи, яка подала скаргу і не перешкоджає її праву на подальший судовий захист у встановленому законом порядку, тобто поданню скарги з точно визначеним предметом оскарження.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1