УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №272/1185/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Собатин, Іршавського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 11.02.2015 р. та остаточно призначено покарання у вигляді трьох років дев`яти місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, але не довше як до 10.06.2016 р. залишено попереднім - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 29. 09. 2015 р. із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75, 76, КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік і шість місяців, зобов`язавши його повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально - виконавчої інспекції.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді особистого зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення ескпертизи по 214, 83 грн. з кожного.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Як визнав суд, 13 вересня 2015 р. близько 22 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 проникли до домогосподарства, яке розміщене по АДРЕСА_2 , де зірвали навісний замок та штабу з приміщення дачного будинку, що належить ОСОБА_9 , звідки викрали диван, який знаходився у вітальні вищевказаного будинку, вартість якого згідно висновку експерта №5/551 становить 1766 гр. 67 коп., та крісло з приміщення спальної кімнати, яке згідно висновку експерта коштує 756 грн. 67 коп. Загальна сума викраденого становить 2513 гривень 34 копійки. Викраденим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпорядились як своїм особистим, привласнивши його собі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ст. 185 ч. 3 КК України, виправдати за недоведеністю його участі у вчиненому злочині. Посилається на те, що в судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що сам вчинив злочин, а ОСОБА_6 його не вчиняв, лише допоміг повантажити викрадене на гужовий віз. Про те, що речі є викраденими, не знав, а ОСОБА_7 на запитання ОСОБА_6 щодо походження речей сказав, що він їх заробив. Свідків вчинення злочину немає.
Потерпілий ОСОБА_9 не був безпосереднім свідком події. Його висновки, що крадіжку з будинку могли вчинити двоє чи більше осіб є припущенням, яке нічим не підтверджується.
Під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді обвинувачення не заявляло клопотання про проведення відповідної експертизи щодо визначення можливості ОСОБА_7 самому винести речі з будинку.
Висновок суду про свідчення ОСОБА_7 щодо вчинення злочину особисто як спосіб відвернути відповідальність ОСОБА_6 ,необґрунтовані.
Орган досудового розслідування не намагався зібрати докази по справі: на місці проведення огляду місця події не був присутній експерт - криміналіст, який би зміг (хоча б намагався) отримати відбитки пальців чи знайти інші сліди залишені особами, які скоювали злочин з метою доведення причетності кожного з них на місці злочину; не проведено жодної експертизи, які б доводили причетність обвинувачених до скоєння злочину, зокрема ОСОБА_6 ; не проведено заходів щодо можливості встановлення свідків вчиненого злочину.
Судом було встановлено, що під час проведення слідчого експерименту не були присутні поняті, що вказані в протоколі. Цей факт підтвердили обвинувачені, потерпілий та свідок ОСОБА_10 . Тому, цей протокол є недопустимим доказом, про що суд повинен був вирішити питання в нарадчій кімнаті, на чому наполягала сторона захисту.
ОСОБА_6 пояснив, що показання на досудовому розслідуванні, у тому числі й під час слідчого експерименту, давав під психологічним тиском працівників міліції.
Згідно ст. 95 ч. 4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 надійшли заперечення прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , в яких він просить скаргу залишити без задоволення. Просить суд не приймати до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 про відсутність свідків
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на слідчому експерименті з участю обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , оскільки потерпілий не був постійно присутнім на слідчій дії.
На думку прокурора, показання, які під час судового слідства дали ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є такими, що не відповідають обставинам вчиненого ними злочину, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності та суперечать тим доказам, що здобуті під час судового слідства.
Вина обвинувачених підтверджується протоколами слідчих експериментів з їх участю, свідка ОСОБА_12 .
Прокурор стверджує, що позиція захисника ОСОБА_8 про недоведеність вини його підзахисного ОСОБА_6 спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, які не піддаються сумніву.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які подану скаргу підтримали, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції, виходячи з сукупності доказів, у тому числі показань свідків, потерпілого, обґрунтував своє рішення з дотриманням вимог ст. 95 ч. ч. 4, 5 КПК України.
Хоча потерпілий ОСОБА_9 і не був безпосереднім свідком події, але він в судовому засіданні місцевого суду дав такі показання: в АДРЕСА_3 , він має будинок, в якому постійно не проживає. Про зірвані замки йому повідомив ОСОБА_14 , якому він доручив наглядати за будинком у свою відсутність. Коли приїхав до будинку, то виявив відсутність дивана і розкладного крісла. Згодом ОСОБА_7 йому розповів про крадіжку та казав, що разом з ним був ОСОБА_6 . Всі викрадені меблі йому повернули. Привезли їх ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , разом заносили та поставили на місце. Коли він придбав дані меблі, то диван до будинку заносили втрьох.
Зазначені припущення потерпілого про кількість осіб, які вчинили крадіжку, не покладені в основу доказування вини ОСОБА_6 , тому, дані посилання захисника ОСОБА_8 в цій частині є необґрунтованими.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що 13.09.2015 року, близько 14 години він косив траву в
АДРЕСА_2 неподалік дачного будинку ОСОБА_9 . Підійшов до будинку, там навісний замок вже був зірваний. Перші двері були відкриті і крісло стояло біля дверей. Другі двері були прикриті і через щілину було видно, що знаходиться в кімнаті. Двері були закриті на штабу. Прикладаючи зусилля, руками вирвав штабу. Зрозумів, що там ніхто не проживає. На протязі години виніс диван та крісла та склав біля дороги приблизно на відстані 20 метрів від будинку.Переносив диван та крісла через хвіртку в огорожі, розігнувши навісний ланцюг. Потім пішов до ОСОБА_6 , який знаходився у себе вдома, та попросив його допомогти повантажити меблі. У свого брата ОСОБА_15 попросив коня, разом із ОСОБА_6 поїхали гужовим возом до того місця, де були складені меблі та завантажили їх на підводу. Собі залишив диван, а крісло продав сестрі ОСОБА_6 - ОСОБА_16 за 250 грн. З цих коштів 125 грн. віддав ОСОБА_6 за допомогу. При цьому ОСОБА_7 визнав свою вину в тому, що самостійно викрав майно ОСОБА_9 .
В подальшому, після пояснень свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_7 підтвердив, що сказав брату, що меблі взяли разом з ОСОБА_6 .
В судовому засіданні ОСОБА_6 розповів, що разом з ОСОБА_7 поїхав до того місця, де на дорозі неподалік місця проживання потерпілого лежали меблі, які допоміг поватажити, а до будинку він не заходив. Меблі не були брудні, вантажив на підводу їх разом з ОСОБА_7 . Про те, що меблі крадені, ОСОБА_7 йому не повідомляв. На досудовому слідстві він визнавав свою вину під погрозами працівників міліції. В ході проведення слідчого експерименту йому також погрожували та змушували показувати все так як показує ОСОБА_7 , а по закінченню слідчого експерименту били палкою по ногах.
Позиція ОСОБА_6 про те, що вини у вчиненні інкримінованого злочину не визнає, є способом захисту та уникнення від кримінальної відповідальності.
Відносно проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 28.09.2015 р., то показання свідків та обвинувачених щодо черговості проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтверджується відповідними протоколами.
Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 та ОСОБА_18 були присутніми, виходячи з показань потерпілого ОСОБА_19 , протоколів огляду місця події, слідчих експериментів, показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 .
ОСОБА_10 був присутній і коли обвинувачені повернули меблі, і в той час, коли проводились слідчі експерименти, хоча процесуально участі в проведенні слідчого експерименту не приймав, чим і пояснюється підписання ним лише одного процесуального документу - протоколу огляду місця події. Оскільки основні обставини вчинення крадіжки йому відомі, тому він вважав себе понятим і при проведенні слідчих експериментів, стверджуючи, що інших понятих не було.
Тому, клопотання захисника про визнання протоколу проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 недопустимим доказом, суд визнав безпідставним, надавши оцінку у вироку суду.
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з приводу тиску на них працівників поліції нікуди не звертались, не звертались із заявами з цього приводу під час досудового розслідування та судового розгляду.
Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був залучений в якості захисника підозрюваного ОСОБА_6 29.09.2015 р. До цього часу ОСОБА_6 відмовлявся від участі захисника для захисту його інтересів.
З приводу претензій до органу досудового розслідування щодо його ведення, то відповідно до матеріалів кримінального провадження
Що стосується покарання, яке суд обрав ОСОБА_6 , то воно призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено.
Крім того, судом першої інстанції було враховано дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання,
до кримінальної відповідальності притягується не вперше, вчинив злочин в період іспитового строку, має молодий вік.
З наведених вище підстав колегія суддів апеляційного суду визнає апеляційну скаргу обвинуваченого захисника ОСОБА_8 необґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 29.09.2015 р. по 15.06.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4