Справа № 741/1332/16
1-кп/729/64/16 р.

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
До Бобровицького районного суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченої за ч.1 ст.367 КК України ОСОБА_3 .
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважає обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Обвинувачена та її захисник посилаються на розсуд суду.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та захисника, перевіривши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. У обвинувальному акті не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені між собою.
Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, серед іншого, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З наведеного, в тому числі випливає, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину.
Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше).
Проте вказані вимоги КПК України при складенні обвинувального акту не виконані належним чином, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Так, фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними для його вирішення по суті.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення тощо.
Тобто, у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення, повинно зазначатись подія кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин його вчинення. Разом з тим, формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які також у відповідності до положень ст.91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Проте, сторона обвинувачення не зазначає мотив, мету, наявність умислу при вчиненні злочинних дій згідно обвинувачення.
Отже, встановлено, що в обвинувальному акті не конкретизована об`єктивна сторона складу інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, що є суттєвим порушенням вимог Закону, а саме не вказаний час, коли обвинувачена вчиняла певні дії, які можуть складати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, серед яких і місце вчинення таких дій. При дослідженні обвинувального акту, встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в акті, не містять відомостей щодо місця вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а також відсутні дані щодо неможливості встановлення досудовим розслідуванням місця вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченій, хоча зазначені обставини мають істотне значення для визначення підсудності кримінального провадження.
Такі суттєві недоліки обвинувального акту також перешкоджають об`єктивному розгляду справи та вирішенню питання підготовчого судового засідання, в тому числі, щодо підсудності справи Бобровицькому районному суду.
Отже, при дослідженні обвинувального акта в підготовчому судовому засіданні встановлено, що він не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містить конкретизованого формулювання обвинувачення, зокрема, часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , тобто даних, які необхідні для з`ясування питань наявності в її діях складу кримінального правопорушення.
Крім того, у обвинувальному акті практично не описаний спосіб вчинення кримінального правопорушення.
Неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків передбачає їх виконання неналежним чином через несумлінне ставлення до них за умови, що особа повинна була і могла їх виконати належним чином. При цьому необхідно встановити, які саме обов`язки входять до кола повноважень службової особи, які саме службові обов`язки були неналежно виконані, чи могла особа об`єктивно виконати свої обов`язки.
Вказавши, що ОСОБА_3 неналежно виконала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не зазначено, чи входило до кола її обов`язків перевірка обсягів виконаних робіт та у чому конкретно полягало неналежне виконання службових обов`язків обвинуваченою та чи мала вона взагалі статус службової особи в розумінні ч. 1 ст.367 КК України.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено, зокрема, в рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»; в рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції; в рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнане судом доведеним або ні, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Не дивлячись на те, що відповідно ст.338 КПК України, прокурор вправі змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, у суду немає законних підстав, встановлених чинним законодавством, у підготовчому судовому засіданні передбачати майбутню позицію прокурора в подальшому, оскільки це не обов`язком прокурора, а тільки його правом.
Враховуючи зазначені обставини, те що вищевказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає, оскільки не містить, зокрема, даних про місце та час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а так само про неможливість під час досудового розслідування встановити такі обставини, що в свою чергу є перешкодою для вирішення питання щодо підсудності кримінального провадження, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України, кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, для усунення виявлених порушень.
Керуючись ст.ст.314, 291 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ :
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Суддя