печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 - про часткове скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0007424 від 28.12.2014 року.
В обґрунтування клопотання, зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв.м.; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :90:818:0062; садовий будинок АДРЕСА_3 . У вказаному кримінальному провадження ОСОБА_3 була визнана потерпілою, та підтримувала клопотання про арешт належного їй майна, у зв`язку з викраденням у неї оригіналів правовстановлюючих документів на вказані об`єкти нерухомості та земельні ділянки, та з метою недопущення подальшого відчуження нерухомого майна третім особам. Разом з тим, вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року у справі № 757/38431/14-ц було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 , та визнано недійсним договір дарування від 28.09.2013 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1403. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року змінено в частині правового обгрунтування, в решті залишено без змін. Таким чином, зазначає, що на даний час відпала потреба у вжитому заході забезпечення кримінального провадження. Посилаючись на необхідність реєстрації свого права власності та відновлення законного правоволодіння квартирою, просить частково скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на вказану квартиру.
В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала з викладених в ньому підстав, просила його задовольнити.
В судове засідання представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 не з`явилася, про час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином та слідчим суддею визнано можливим розглядати клопотання у її відсутності.
Слідчий, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Слідчим не було надано заперечень на клопотання про скасування арешту майна, які б спростовували доводи ОСОБА_3 та вказували на необхідність подальшого застосування вжитого заходу забезпечення кримінального провадження.
Слідчий суддя, враховуючи думку особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , на підставі ст. 174 КПК України визнав можливим проводити розгляд клопотання за відсутності слідчого, на підставі наявних даних, які вважає достатніми для правильного вирішення клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007424 від 28.12.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до змісту якої, 15.12.2014 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_3 виявила підробку та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності, які належать їй, а саме: правовстановлюючі документи на належну їй квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Замість оригіналів документів вона виявила кольорову копію. 18.12.2014 року ОСОБА_3 отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з`ясувала, що нібито вона 28.09.2013 року подарувала свою квартиру дочці ОСОБА_7 ОСОБА_4 23.12.2014 року ОСОБА_8 повторно звернулась до реєстраційної служби та отримала два витяги, з яких з`ясувала, що належна їй земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_5 та садовий будинок, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, 04.10.2013 року також подаровані ОСОБА_4 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв.м.; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :90:818:0062; садовий будинок АДРЕСА_3 , шляхом заборони розпоряджатися вказаним майном.
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 20.01.2015 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Так, відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
При накладенні арешту на квартиру та земельні ділянки, слідчий суддя, з огляду на надані дані, погодився з доводами органу досудового розслідування про необхідність арешту нерухового майна з метою недопущення його подальшого незаконного відчуження з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , причетність яких до скоєння кримінального правопорушення зараз встановлюється слідством.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення особи, що подала клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
За таких обставин, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв.м., накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року у справі № 757/1607/15-к у кримінальному провадженні № 0007424 від 28.12.2014 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1