Справа № 751/9660/16-к провадження № 11-кп/795/1256/2016 Категорія - кримінальна Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 жовтня 2016 року,

з участю:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника Чернігівської

виправної колонії № 44 ОСОБА_9 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просила задовольнити її клопотання та застосувати відносно неї Закон України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від

17 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, засуджена вказала, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про амністію у 2014 році».

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженої, суд першої інстанції зазначив, що остання звернулась до суду про застосування відносно неї положень Закону України «Про амністію у 2014 році» після закінчення встановлених законом строків. Крім того, суд послався на відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 вказаного Закону.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої ОСОБА_6 та її захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора та представника Чернігівської виправної колоніїї, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2013 року ОСОБА_6 засуджена за частиною 2 статті 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до статей 75, 79 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно статті 76 КК України, на ОСОБА_6 покладено обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції (а.о.с.7-9.).

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2013 року змінено, в частині визначення терміну іспитового строку на підставі статті 79 КК України.

Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженою за частиною 2 статті 309 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнену на підставі статей 75, 79 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням на неї обов`язків передбачених п.2-4 частини 1 статті 76 КК України.

Відповідно до статті 79 КК України, встановлено ОСОБА_6 іспитовий строк до 15 квітня 2015 року.

В решті вирок залишено без змін (а.о.с.10-12).

Відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року, було задоволено клопотання Відділу КВІ Києво-Святошинського району Київської області відносно ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженої в місця позбавлення волі. Скасовано звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, направлено засуджену для відбування покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від

18 липня 2013 року, у вигляді 3 років позбавлення волі.

Оголошено ОСОБА_6 в розшук та обрано відносно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженій постановлено обчислювати з моменту її затримання (а.о.с.3).

Як вбачається із ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2015 року, засудженій ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні її клопотання про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки остання не підлягає звільненню від відбування покарання за жодною із статей Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки, згідно інформації представника КВІ Києва-Святошинського району Київської області, вона позбавлена батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який з 10 червня 2011 року перебуває під опікою бабусі; відсутні документи підтверджуючі, що вона визнана в установленому порядку інвалідом першої, другої чи третьої групи хворіє на активну форму туберкульозу, онкологічні захворювання, СНІД та інші тяжкі хвороби, вона не є особою, що досягла пенсійного віку, є ветераном війни, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, місцевий суд вказав, що фактично до винесення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області 16 грудня 2014 року про скасування іспитового строку, покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2013 року засуджена не відбувала, а тому не може бути звільнена від відбування покарання, як така, що відбула 1/4, 1/2, 2/3 призначеного строку покарання, з цих же підстав їй не може бути скорочено наполовину невідбуту частину покарання (а.о.с.21).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2016 року у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році», було відмовлено з аналогічних підстав (а.о.с. 29).

З огляду на наведене, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році», дослідив докази, що підтверджували наявність обставин, які мали значення для правильного вирішення питання та у відповідності до вимог закону обґрунтовано прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженої, оскільки відсутні підстави для застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» до засудженої ОСОБА_6 .

За таких підстав, доводи апеляційної скарги засудженої ОСОБА_6 - безпідставні, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 жовтня 2016 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році», залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4