Справа № 306/915/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/67/16 за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Свалявського району та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не одружений, не працюючий, із середньою освітою, раніше судимий, засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 03 (три) роки та покладено на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки не ви`їзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінальної виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1 557,38 грн. витрат за проведення експертиз.

Речові докази: шуруповерт марки «Mannesmann Lempstr 24», перфоратор марки ZIC DY31-26», пластмасові коробки, мідні кабелі (опалені) постановлено повернути власнику ОСОБА_10 , електрокабель, навісний замок повернуто ОСОБА_11 , сліди низу взуття на гіпсових зліпках, ботінок постановлено - знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень при таких обставинах.
Так, ОСОБА_6 11.02.2015 року, біля 04 год., з метою незаконного безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи навмисно, таємно, шляхом вибиття врізного замка вхідних дверей, проник в підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки викрав електричний кабель трьохжильний NYY J 3 x1,5 re довжиною 100 м. вартість одного метра складає 17,35 грн., на загальну суму 1 735 грн.,

-2-

шуруповерт марки «Mannesmann Lempstr 24» вартістю 700 грн., перфоратор марки «ZIC DY31-26» вартістю 1400 грн., мережевий продовжувач довжиною 20 м., вартістю 154 грн., мережевий продовжувач довжиною 50 м., вартістю 315 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 4 304 грн..

18.02.2015 року, біля 04 год., обвинувачений ОСОБА_6 з метою незаконного безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи навмисно, таємно, повторно, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей в гаражне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_3 , проник в дане приміщення та викрав електрозварювальний апарат марки «Intertool DT-4020 вартістю 3 882,90 грн., що належав на праві приватної власності ОСОБА_11 , спричинивши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 3 882,90 грн.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду від 29.10.2015 року скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити. Уважає, що вирок суду підлягає скасуванню з за неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, судом не враховано, що вирок ґрунтується на домислах і припущеннях, неправдивих показаннях потерпілих, недопустимих доказах, за відсутності чеків на придбання потерпілими товарів, які знаходилися в ОСОБА_6 по місцю його проживання, та належать останньому. Не було доведено, що обвинувачений 11.02.2015 року та 18.02.2015 року, близько 04 год. був біля будинків у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де проживають потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. Судом відхилено клопотання від 02.07.2015 року про визнання доказів недопустимими, яке спростовувало обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення судового рішення. Просить дослідити докази на підтвердження вимог, а саме наявність чеків на придбання потерпілим ОСОБА_10 трьохжильного електричного кабелю, довжиною 100 м., шуруповерта, перфоратора, мережевого подовжувача, довжиною 20 та 50 м., наявність чеків на придбання потерпілим ОСОБА_11 електрозварювального апарата.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію діяння обвинуваченого просить вирок суду від 29.10.2015 року в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України 04(чотири) роки 06(шість) місяців позбавлення. Суд дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 вимог ст.75 КК України. Так, звільняючи останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд, усупереч вимогам ч.2 ст.374 КПК України не навів у вироку жодних підстав, які б давали можливість такого звільнення. Також, не враховано те, що згідно ст.12 КК України, вчинені кримінальні правопорушення відноситься до категорії тяжких, не враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, суспільну небезпеку та тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів, у зв`язку із чим обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання.

-3-

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 29.10.2015 року скасувати, а його виправдати. Указує, що вирок є незаконним, необґрунтованим, несправедливим, упередженим, у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи. Так, 21.02.2015 року в нього та його матері ОСОБА_12 проводився незаконний обшук працівниками Свалявського райвідділу міліції, у ході якого, у його матері викрали пенсію, цінні речі, нанесли тілесні ушкодження. Крім того, перебуваючи в райвідділі міліції, працівники міліції незаконно, під тиском та фізичною розправою, без будь яких підстав, погрожуючи, насильно відвели його до слідчого ОСОБА_13 , де примушували підписувати різні документи у відсутності адвоката. 27.02.2015 року працівники міліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 без вручення йому незаконно його затримали. Досудове слідство слідчий ОСОБА_13 проводив упереджено, однобічно, сфальсифікував справу, штучно створив докази про вилучення в нього електрозварювального апарату. Експертні висновки №38 від 16.03.2015 року та від 12.03.2015 року сфальсифіковані, і не відповідають дійсності. У судовому засіданні суддя переглядала відео фіксацію обшуку, і особисто бачила, як працівники міліції при незаконному обшуку знущалися з його матері, та з нього, провокували його до самогубства. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 раніше притягалися до кримінальної відповідальності. Уважає, що ні досудовим слідством, ні судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували причетність його до вчинення злочинів. У вироку не наведено за якими дозами підтверджено належність вилучених речей саме вказаним потерпілим. Судом були відхилені клопотання учасників судового розгляду про допит певних осіб, дослідження доказів, вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин справи. Суд не зафіксував у протоколі покази свідка ОСОБА_17 , який підтвердив у судовому засіданні, що він не погрожував потерпілому ОСОБА_18 .. Також, було проігноровано показання свідка ОСОБА_19 , щодо відсутності адвоката під час його допиту в кабінеті в слідчого ОСОБА_13 , чим грубо порушено його право на захист. Зазначає, що в силу ст.89 КК України в нього погашена попередня судимість. Прокурор та слідчий за його клопотанням під час досудового слідства не приєднали до справи диск відео фіксації, яка була ним надана слідчому ОСОБА_20 .

Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, виклавши основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання своїх апеляційних скарг та заперечення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника та обвинуваченого підлягають до частково задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового

-4-
розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду із прав людини.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закрити кримінальне провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установленим цим Кодексом випадках на потерпілого.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив суб`єктами доказування обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, слідчого та прокурора, а у випадках відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілого (п.4 ч.3 ст.56 КПК). Обов`язок доказування слідчим та прокурором обставин, указаних у ст.91 КПК України це вимога Закону. Вона означає, що слідчий та прокурор зобов`язані зібрати, процесуально зафіксувати, перевірити і оцінити докази, обґрунтувати ними наявність обставин, передбачених у ст.91 КПК. Обов`язком указаних суб`єктів також є спростування доводів сторони захисту щодо доведення обставин і предмета доказування.
Досудове розслідування в кримінальному провадженні має бути проведено в точній відповідності із законом. Прокурор та слідчий зобов`язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи, її належного спрямування, забезпечення прав усіх учасників кримінального провадження. Коли є достатньо доказів, що вказують на вчинення злочину певною особою, слідчий відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, вручає письмове повідомлення про підозру, у якій викладає стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення: час, місце та інші обставини, у тому числі ознаки об`єктивної суб`єктивної сторони конкретного складу злочину, мотив, спосіб вчинення злочину на скільки вони відомі слідчому, правову кваліфікацію - стаття кримінального закону, яким передбачений цей злочин. У будь-якому випадку повідомлення про підозру, що вручається особі повинно бути конкретним.
Згідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

-5-
За ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка про те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним вказаних злочинів.
Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів(ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

-6-
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Крім того, на суд, у разі визнання особи винуватою, відповідно до приписів ст.374 КПК України покладається обов`язок, зокрема, формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Як убачається з вироку, судом при його постановленні даних вимог закону в повній мірі дотримано не було.
У порушення вимог п. п. 2, 3 ч.1 ст.411 КПК України суд першої інстанції у вироку належним чином не вмотивував свої висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, суд не взяв до уваги та не дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обмежившись загальним судженням, про те, що потерпілим ОСОБА_10 зазначено характеристики викрадених речей, детально їх описано, а потерпілим ОСОБА_11 детально описано електрокабель, який знаходився на зварювальному апараті викраденому від нього, а тому із цих підстав не взяв до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вилучені при обшуку речі є його особистими, а також не взяв до уваги та не перевірив у ході судового розгляду версію обвинуваченого, щодо придбання вказаних речей на ринку «Гід» у м. Мукачеві.
Також, суд першої інстанції, за відсутності належних письмових доказів та будь-яких підтверджуючих документів, щодо придбання та належність потерпілим вилучених у обвинуваченого речей за місцем проживання, сформулював свої висновки щодо доведеності в діянні останнього складу злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.
Відтак, у контексті вище викладеного, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не дав оцінку вказаним фактам та відсутності належних доказів, що має суттєве значення, і є наслідком постановлення невмотивованого та необґрунтованого вироку.

-7-
Крім того, відповідно до вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Крім того, згідно вимог ст.374 КПК України у вироку мають бути зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, і лише у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною захисту під час судового розгляду заявлялося клопотання (т.2 а.к.п. 74) про визнання недопустимими доказами, які представлені прокурором прокуратури Свалявського району, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні письмові докази належності потерпілим речей, зокрема: трьохжильного електричного кабелю, довжиною 100 м., шуруповерта, перфоратора, мережевого подовжувача, довжиною 20 м., мережевого подовжувача довжиною 50 м., електрозварювального апарату.
Суд першої інстанції, у порушення вимог ч.3 ст.87, ст.89 КПК України ухилився від вирішення заявленого стороною захисту клопотання, позаяк з журналу судового засідання від 02.07.2015 року вбачається, що головуючий суддя клопотання приєднав до матеріалів кримінального провадження, але ухилився від його вирішення, а у вироку послався на докази, які надані прокурором, на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не давши їм належну оцінку з точки зору їх належності, допустимості та достовірності. При цьому, суд не звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 стверджував у своїх показаннях, що він оскаржив дії працівників міліції, що проводили обшук по місцю його проживання та вилучення вказаних речей, і застосування до нього та його матері під час обшуку фізичного насильства та психологічного тиску.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.231 КПК України про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за якими особа впізнала особу, річ чи труп, або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу, річ чи труп.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, протоколи пред`явлення речей для впізнання потерпілими ОСОБА_21 та ОСОБА_11 від 25.02.2015 року та 26.02.2015 року складено з порушенням вимог ст.231 КПК України, оскільки в таких не зазначено докладно ознаки, за якими потерпілі впізнали особисті речі. З вироку вбачається, що потерпілі ОСОБА_21 та ОСОБА_11 при впізнання речей обмежилися загальними фразами про ознаки таких речей, не описавши їх детально.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, суд першої інстанції не перевірив версію обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що шуруповерт марки «Mannesmann Lempstr 24» та перфоратор марки «ZIC DY31-26, є його особистими речами, і він їх придбав на ринку в м. Мукачеві.

-8-
За таких обставин, колегія суддів уважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене й дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційних скаргах захисників адвокатів в інтересах обвинувачених та прокурора, то вказані апеляційні скарги підлягає до часткового задоволення.
Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинувачених так і потерпілої, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Оскільки судове рішення скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання, тобто з підстав невідповідності вимогам ст.291 КПК України обвинувального акту, апеляційний суд не може вдаватися до оцінки доказів, як того просив обвинувачений ОСОБА_6 , як і дати оцінку м`якості призначеного покарання за позицією прокурора.

-9-
Отже, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: