Справа № 735/535/2013 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/317/2016
Категорія - ст. 366 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000006 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та процесуального прокурора ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої директором ПП "Коропський центр нерухомості та будівництва "Портал" в смт. Короп, раніше судимої в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону, яка діяла до 01 липня 2011 року) до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України звільнена від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

За ч. 2 ст. 191 КК України на 2 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75, ст. 76 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КП Коропське РБТІ на відшкодування шкоди 498 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати - 980 гривень за проведення почеркознавчої експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника КП Коропське РБТІ , відповідно до Статуту цього підприємства та Контракту про затвердження її на посаду начальника КП Коропське РБТІ, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, з метою привласнення скетч-карток № № 05, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на бензин марки А-95, номіналом 15 літрів кожна та добових коштів на відрядження в сумі 30 грн., 24 грудня 2010 року протягом дня, перебуваючи в приміщенні КП Коропське РБТІ, розташованому по вулиці Кибальчича, № 1 у смт. Короп Чернігівської області, підробила офіційні документи : склала та видала завідомо неправдивий наказ № 33 від 24 грудня 2010 року на своє ім`я та ОСОБА_10 про відрядження 24 грудня 2010 року до м. Чернігова.

Крім цього, підписала та відмітила завідомо неправдиве посвідчення про відрядження на своє ім`я, датоване 24 грудня 2010 року. Також 24 грудня 2010 року склала та видала завідомо неправдивий наказ № 34 від 24 грудня 2010 року на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відрядження 27 грудня 2010 року до м. Києва.

На підставі вищезазначених підроблених офіційних документів, начальник КП Коропське РБТІ ОСОБА_8 24 грудня 2010 року, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно заволоділа добовими коштами за 1 день, які виділялись на відрядження згідно авансового звіту № 82 від 24 грудня 2010 року, в сумі 30 грн. 00 коп.

Крім цього, незаконно заволоділа придбаними за кошти підприємства 23 грудня 2010 року в ТОВ ВТФ Авіас скетч-картками на бензин марки А-95 № № НОМЕР_4 , 02, 04, 03, номіналом по 15 літрів кожна, загальною кількістю 60 літрів, вартістю 6 грн. 50 коп. за 1 літр бензину з ПДВ вартістю 7 грн. 80 коп., на загальну суму 468 грн. та розпорядилася ними на власний розсуд.

Перелічені скетч-картки були використані на автозаправній станції ТОВ Лефіда в смт. Короп: 23 грудня 2010 року близько 14 год. 12 хв.; 24 грудня 2010 року близько 14 год. 25 хв.; 26 грудня 2010 року близько 11 год. 20 хвилин; 26 грудня 2010 року близько 11 години 23 хв.

Заволодівши незаконно добовими коштами на відрядження та бензином, ОСОБА_8 заподіяла майнову шкоду КП Коропське РБТІ на загальну суму 498 грн.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 в привласненні коштів та карток на бензин 60 літрів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судовий розгляд проводився з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, з обвинувальним нахилом.

Судом не з`ясовано, де, коли та яким чином ОСОБА_8 привласнила скретч-картки на суму 468 грн. та добові в розмірі 30 грн.

Фактично, суд першої інстанції не виконав вказівок Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, зазначених в ухвалі від 20 березня 2014 року та в ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2014 року.

Обвинувачена ОСОБА_8 безпосередньо не одержувала карток на бензин, навпаки їх одержав водій ОСОБА_12 по видатковій накладній № КПТСК-00748 від 23 грудня 2010 року ( том 1 а. с. 67).

Постанова Коропського районного суду Чернігівської області від 19.08.2011 року (том 1 а.п. 160), якою ОСОБА_13 була звільнена від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України, за вчинення службового підроблення, а саме за складання завідомо неправдивих посвідчень про відрядження в м. Чернігів на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та посвідчення про відрядження в м. Київ 27.12.2010 року на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_10 свідчать про те, що підроблення зробила ОСОБА_13 , а не ОСОБА_8 , яка не складала цих посвідчень.

На думку захисника, судом не перевірена достовірність показань свідків працівників КП «Коропське РБТІ» ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з огляду на те, чи мали вони підстави для обмови ОСОБА_8 , зумовленої її службовим становищем та особистими відносинами з обвинуваченою.

Свідчення свідка ОСОБА_13 про складання нею завідомо недостовірних посвідчень щодо відряджень під примусом і погрозою звільнення з роботи з боку ОСОБА_8 ніяким чином не підтверджені.

Між свідком та обвинуваченою склалися неприязні стосунки. Рішенням Коропського районного суду від 12 квітня 2011 року ОСОБА_13 була поновлена на роботі ( том.1 а. п. 94-95), а вироком Коропського районного суду від 27 травня 2011 року ( том 1 а. п. 120-121) ОСОБА_8 була засуджена за нанесення ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень.

Як вважає захисник, не було встановлено самого факту недостачі ні пального, ні коштів. Клопотання захисту про призначення судово-бухгалтерської експертизи, судом безпідставно відхилене, а пояснення директора КП «Коропське РБТІ» ОСОБА_14 про відсутність нестачі пального чи коштів на підприємстві - не враховане.

Посилання суду на телефонні дзвінки абонентів ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за період з 23.12.2010 року по 28.10.2010 року вважає безпідставним, бо не доведено, що сім -картки належать саме останнім.

Окрім того, наголошує, що суд не вірно записав показання ОСОБА_15 , де вказав, що вона можливо відрядження відмітила невідомій особі, хоча вона в режимі відеоконференції пояснювала, що посвідчення про відрядження робила в той же день, коли приносив водій ОСОБА_10 , оскільки інші особи не могли цього зробити.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення. Доводи скарги обґрунтовує тим, що ніякого відношення до карток на одержання бензину не мала, службового підроблення не вчиняла, а колишні підлеглі її обмовляють за те, що вона не дозволяла брати гроші з населення за транспортні послуги в подвійному розмірі і вимагала звітності.

Свідчення ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є наклепом на неї та намаганням зняти з себе відповідальність.

Вважає, що слухання справи в суді відносно неї було упередженим. Всі її заяви і клопотання, а також її захисника-адвоката під час розгляду справи, суддя відхиляв. Так, з обвинувальним актом суддя з прокурором ознайомили її в судовому засіданні без адвоката. 27 грудня 2014 року судове засіданні провели без її участі, незважаючи на те, що вона завчасно подала прохання про його перенесення, чим порушено її право на захист.

Судом, в порушення вимог законодавства щодо рівності сторін кримінального провадження, надавалась перевага прокурору ОСОБА_16 , бо як до початку, так і після судових засідань той постійно знаходився в кабінеті судді.

Стверджує, що були випадки, коли суддя проводила судове засідання без мантії і відповідного значка, а також порушила таємницю нарадчої кімнати, оскільки видалилася до нарадчої кімнати 23 квітня, а вирок проголосила тільки 27 квітня 2015 року, тобто протягом чотирьох днів суддя перебувала в нарадчій кімнаті. Припускає можливість в цей період спілкування останньої з прокурором, дружина якого працює в тому ж суді на посаді помічника судді що, на думку ОСОБА_8 , є неприпустимим і незаконним. Свою вину у вчинені кримінальних правопорушеннях вважає не доведеною, а засудження -неправомірним.

В апеляційній скарзі процесуальний прокурор ОСОБА_9 просить вирок в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити за ч.1 ст. 366 КК України покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю строком на 2 роки. На підставі ч.5 ст. 74 та ст. 49 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. За ч. 2 ст. 191 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади та посади та посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засуджену від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи.

Доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтовані тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 366 КК України, в редакції Закону, яка діяла до 01 липня 2011 року, призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати керівні посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, є обов`язковим за санкцією статті, проте суд його не призначив, тим самим неправильно застосував кримінальний закон, що є підставою для скасування вироку та ухвалення нового.

Апеляційний суд безпосередньо дослідив докази кримінальної справи: допитав обвинувачену, свідків, дослідив документи, які знаходяться в кримінальному провадженні. Вислухавши сторони, провівши судові дебати та останнє слово обвинуваченої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника слід задовольнити. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним.

В засіданні апеляційного суду, як і в попередніх судових засіданнях місцевого суду, обвинувачена ОСОБА_8 не визнала себе винною в пред`явленому їй обвинуваченні і показала, що в 2010 році обіймала посаду начальника комунального підприємства «Коропське РБТІ». Усі свідки по даній справі були її підлеглими. Щодо привласнення 60 літрів бензину шляхом зловживання службовим становищем, обвинувачена показала, що ніяких дій на заволодіння цим майном вона не вчиняла. Бензин, який купувало підприємство, був витрачений на виробничі потреби. Відрядження її та її підлеглих в грудні 2010 року в м. Чернігів та Київ дійсно мали місце, при цьому використовувався службовий автомобіль підприємства і списувався бензин. Показання свідків її колишніх підлеглих вважає неправдивими й упередженими, оскільки між ними склались неприязні відносини і ці свідки вирішили їй помститися.

В засіданні апеляційного суду був допитаний свідок ОСОБА_10 , який підтвердив свої попередні показання, дані ним в місцевому суді і показав, що 24 грудня 2010 року у відрядження в м. Чернігів разом з ОСОБА_8 не їздив, оскільки мав травму ноги і він не міг керувати автомобілем. Однак, незважаючи на травму і наявність лікарняного листка, він щоденно ходив на роботу, а лікарняний листок на підприємство не здав.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що працював водієм в КП «Коропське РБТІ». 27 грудня 2010 року він до м. Києва у відрядження не їздив. Щодо складання та заповнення ним документів на списання бензину, то всі вони була складені за прямою вимогою ОСОБА_8 ,яка давала йому такі вказівки. А він змушений був її слухались. Виконуючи пряму вказівку ОСОБА_8 , він отримав скреч-картки на пальне, використав однуз них, інші віддав ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 показала, що 27 грудня 2010 року в м. Київ у відрядження не їздила. Натомість вказала на ОСОБА_8 як на людину, що постійно тиснула на неї та інших працівників підприємства з метою складання неправдивих документів для списання товаро-матеріальних цінностей.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працює бухгалтером в КП «Коропське РБТІ». В грудні 2010 року вона дійсно видавала доручення ОСОБА_12 на отримання скреч-карток на бензин, який потім було списано за вказівкою ОСОБА_8 на підставі наданих нею посвідчень про відрядження та шляхових листів. На даний час нестачі бензину на підприємстві немає. Заперечувала факт відрядження співробітників підприємства: Грицай, Захарченко, Карася , на підставі документів про які був списаний бензин і стверджувала, що усі свої дії, які вважала незаконними, вона здійснювала за прямою вказівкою начальника підприємства ОСОБА_8 .

Даючи оцінку показанням цих свідків, колегія суддів наголошує, що обвинувачення базується фактично на них. Проте, ці показання викликають сумнів у колегії суддів з точки зору їхньої належності, оскільки існують вагомі підстави вважати, що між свідками з однієї сторони і обвинуваченою з іншої мають місце стійкі неприязні відносини і як наслідок можлива обмова свідками обвинуваченої. Про це, зокрема, свідчив сам характер відповідей свідків, яку члени колегії суддів безпосередньо сприймали в судовому засіданні. Крім того, ряд документів в кримінальній справі підтверджують це. Про неприязні відносини зокрема свідчить вирок Коропського районного суду від 27 травня 2011 року (т.1 а.с. 120-121), яким ОСОБА_8 визнано винною і засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу в 850 грн. за те, що 1 березня 2011 року вона причинила легкі тілесні ушкодження свідку по даній справі ОСОБА_13 . В цьому вироку зазначені показання свідка ОСОБА_11 , яка показала, що перебуває з ОСОБА_8 в неприязних відносинах (т.1 а.с. 120-зв).

Крім того, в суді розглядався позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про захист честі, гідності і ділової репутації (т.4 а.с. 64-65), що також свідчить про неприязні між ними відносини.

Про неприязні відносини між обвинуваченою та свідками свідчить і лист-звернення працівників КП «Коропське РБТІ» до голови районної державної адміністрації, який було адресовано 2 березня 2011 року, тобто після конфлікту ОСОБА_17 і ОСОБА_18 (т.2 а.с. 82).

Таким чином, ці показання, які викликають сумнів через неприязні відносини свідків з обвинуваченою і які до того ж спростовуються іншими доказами, були помилково покладені місцевим судом в обґрунтування вироку.

Так, досліджуючи питання про неможливість керування автомобілем свідком ОСОБА_10 , апеляційним судом було досліджено документ копію лікарняного листка на його ім`я (т.1 а.с. 59). При цьому колегія суддів звертає увагу, що оригінал цього документа до справи не долучений, копія належним чином не завірена і в який спосіб вона отримана невідомо, на що наголошувала сторона захисту. Тому цей доказ колегія суддів вважає неналежним і недопустимим й таким, що помилково покладений в обґрунтування вироку.

До справи долучений журнал обліку подорожніх листів, з якого вбачається, що на протязі другої половини грудня 2010 року, в тому числі 23, 24, 27, 28, 29. 30, 31 грудня ОСОБА_10 отримував подорожні листи на службовий автомобіль КП «Коропське РБТІ» і виконував функції водія, що спростовує його твердження про неможливість керування транспортними засобами (т.1 а.с. 195-196). Крім того, як вбачається з довідки про нарахування заробітної плати, ОСОБА_10 нараховувалась заробітна плата за грудень, тобто плата за фактично виконану ним роботу, в тому числі кошти за перебування у відрядженні (т.1 а.с. 210-211), що спростовує його твердження про те, що у відрядженні він не перебував.

Витрачене КП «Коропське РБТІ» паливо було списане актом списання від 31 грудня 2010 року, складеному і підписаному працівниками цього підприємства Лехман, Гавриленко, Домашенко. (т.1 а.с. 208)

Апеляційним судом було досліджено доказ обвинувачення посвідчення про відрядження від 24 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та наказ ОСОБА_8 № 33 від 24 грудня 2010 року про це відрядження (т.1 а.с. 60,62). Вказані документи до справи долучені в ксерокопіях, належність їх сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Допитана в засіданні апеляційного суду як свідок ОСОБА_15 показала, що працює в управління житлово-комунального господарства в м. Чернігові, в її обов`язки в 2010 році входило відмічати відрядження особами, які туди приїздять. На пред`явлених їй в судовому засіданні посвідченнях на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вона упевнено впізнала свій підпис і показала, що посвідчення про відрядження вона відмічала тільки в той день, коли відряджені особи з`являлись до установи, де вона працювала. Також показала, що обвинувачена, з якою вона ніяких стосунків не підтримує, неодноразово, в тому числі в грудні 2010 року приїздила у відрядження в установу, де працювала свідок.

Її показання об`єктивно підтверджені висновком судово-почеркознавчої експертизи № 28 від 18.01.2013 р., згідно якої дані посвідчення про відрядження в дійсності відмічені свідком ОСОБА_15 (т.3 а.с. 58-66).

З довідки Головного управління ЖКГ Чернігівської облдержадміністрації вбачається, що на посвідченнях про відрядження ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стоїть печатка цього управління. Даний доказ сторонами кримінального провадження не оспорюється.(т.1 а.с. 73).

Ці докази повністю спростовують твердження обвинувачення про службове підроблення, вчинене ОСОБА_8 з метою приховати привласнення нею бензину і зокрема те, що вона підписала та відмітила посвідчення про своє та свідка ОСОБА_10 відрядження 24 грудня 2010 р.

Щодо завідомо неправдивого наказу № 33 про відрядження в м. Київ підлеглих ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , колегія суддів наголошує, що незважаючи на заперечення цих осіб про своє перебування в цьому відрядженні, посвідчення про їхні відрядження підписані підзвітними особами, тобто ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (т.1 а.с. 63). Подорожній лист автомобіля на цей день (т.1 а.с. 64) свідчить, що мала місце поїздка автомобілем в м. Київ з зазначенням відповідного кілометражу, на подорожньому листі маються підписи водія, особи, яка користувалась автомобілем та бухгалтера Лехман, чого учасники кримінального провадження не спростовують. Подорожній лист в цей день згідно журналу видачі видавався ОСОБА_10 .

Колегія суддів звертає увагу, що наказ № 34 про відрядження Захарченко і Карася в м. Київ 27 грудня 2010 року був виданий та підписаний ОСОБА_8 24 грудня 2010 р., а на день цього відрядження вона вже перебувала у відпустці. Стверджуючи, що наказ про відрядження є фіктивним, сторона обвинувачення повинна була б навести докази, яким чином цей і попередній наказ № 33 були фіктивно виконані, адже їхнє виконання підтверджувалось документами посвідченнями про відрядження, подорожніми листами, актами на списання бензину в кінці 2010 року, записами в журналі видачі подорожніх листів і в цих усіх документах маються підписи не тільки ОСОБА_8 , а й інших осіб свідків по даній справі ОСОБА_19 , Карась і ОСОБА_18 , які наголошуючи на злочинності дій ОСОБА_8 , самі добровільно підписували вказані документи. Таких доказів стороною обвинувачення надано не було.

Крім того, стороною обвинувачення фактично не доведено, що 27 грудня 2010 року свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не перебували у відрядженні в м. Києві. Обвинувачення в цій частині ґрунтується тільки на показаннях цих свідків, яким вже дана оцінка та малоінформативній факсограмі (т.1 а.с. 75), яка у свою чергу ніким не перевірялась. Водночас сторона обвинувачення не звернула уваги на те, що посвідчення про відрядження від 27 січня 2010 р. містить усі необхідні реквізити: підписи осіб, яких воно стосується, печатку підприємства «Укртехінвентаризація» про прибуття до Києва та вибуття з нього свідків ОСОБА_19 і Карась (т.1 а.с. 63). Обставини виготовлення цих документів та проставлення в ньому підписів і відбитків печаток ніким взагалі не досліджувались, що являється таким недоліком в усьому комплексі доказів обвинувачення, який може свідчити тільки на користь захисту.

Виконання наказу № 34 про відрядження свідків ОСОБА_19 та Карась покладалось саме на цих свідків, які, згідно документів, його й виконали у повному обсязі, а потім у своїх показаннях відмовились від своїх дій, тому ці показання свідків апеляційний суд вважає такими, які помилково покладені в обґрунтування вироку.

Наведені вище обставини являються складовими частинами об`єктивної сторони злочину, які, будучи підтвердженими доказами, повинні б були бути виписані в обвинуваченні, чого всупереч попереднім вказівкам апеляційного суду фактично зроблено не було.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, постановляючи ухвалу по даній справі 20 березня 2014 року зазначив, що обвинуваченій пред`явлене неконкретне обвинувачення.(т.4 а. с. 200-201) При розгляді даної справи колегією суддів апеляційного суду також констатується, що попередні недоліки обвинувачення органом досудового розслідування виправлені не були. Так, в обвинуваченні не вказано, які конкретні дії вчинила ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем і незаконно заволодіваючи скреч-картками на бензин та грошовими коштами в сумі 30 грн., кому конкретно були ввірені ці товарно-матеріальні цінності, які саме конкретні дії вчинені нею при складанні та вилученні документів, які обвинувачення вважає підробленими і які дії вчинила ОСОБА_8 для того, щоб її підлеглі ці накази фактично виконали та склали усі необхідні документи для списання бензину а також у який спосіб ОСОБА_8 змогла відмітити завідомо неправдиві посвідчення про відрядження від 24 грудня 2010 року в організації, підпорядковані Облдержадміністрації в обласному центрі. Колегія суддів вважає, що при такому обвинуваченні, яке пред`явлено ОСОБА_8 , з усіма недоліками, на які вказували вищестоящі суди і які усунуті не були, постановлення обвинувального вироку неможливе.

Крім того, у ОСОБА_8 не вилучений бензин та грошові кошти, в привласненні яких вона обвинувачувалась і які є предметом злочину. Грошові кошти на відрядження, які були предметом дослідження в цьому судовому засіданні, були отримані відповідними особами, які власноручно склали авансові звіти.

Факт нестачі пального вияснявся в ході розслідування кримінальної справи і встановлений не був. І хоча сторона обвинувачення вважає, що нестача і не може бути встановлена документально, оскільки була замаскована підробленими документами, проте достатніх і допустимих доказів для того, щоб визнати ці документи підробленими, суду не надала. Оперативно-розшукові заходи щодо встановлення обставин використання ОСОБА_8 скреч-карток на бензин, які були предметом злочину, ніяких результатів не дали (т.3 а.с. 163).

Колегія суддів вважає, що докази протоколи огляду та додатки до них щодо місцезнаходження телефонів, які належали ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , 24 та 27 грудня 2010 р. не підтверджують пред`явленого ОСОБА_20 обвинувачення. Органами досудового розслідування не доведено, що номери мобільних телефонів, відносно яких збиралась інформація про їхнє місцезнаходження, в дійсності належать цим особам і що вони користувались цими телефонами саме 24 та 27 грудня 2010 р. Сім-картки для мобільних телефонів знаходяться у вільному продажу і продаються без реєстрації. Крім того, будь-який власник мобільного телефона не обов`язково постійно пересувається разом з цим телефоном. А сторона обвинувачення як в засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді, не розкрила суті цих доказів і не подала їх для дослідження суду у такий спосіб, щоб результати цього дослідження були зрозумілі усім учасникам кримінального провадження з тих питань, які ставить обвинувачення.

На думку колегія суддів, наявність в матеріалах справи постанови Коропського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2011року, якою у зв`язку з застосуванням Закону України «Про амністію в 2011 році» закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_13 , не підтверджує винуватості ОСОБА_8 (т.1 а.с. 160). У відповідності до ст. 90 КПК України, преюдиційне значення має тільки те рішення суду, яким встановлено порушення прав людини і міжнародних свобод, гарантоване Конституцією України і міжнародними договорами. В даному випадку в постанові суду відносно ОСОБА_13 мова про порушення прав людини не йде, а навпаки, в ній стверджується, що посвідчення про відрядження від 24 грудня 2010 р. та 27 грудня 2010 р. на ім`я ОСОБА_17 , Карась та ОСОБА_19 були складені і підроблені саме ОСОБА_13 , а не ОСОБА_8 .

Таким чином, надані суду докази не тільки не підтверджують, а навпаки - спростовують версію обвинувачення про те, що ОСОБА_20 склала завідомо неправдиві офіційні документи з метою приховати привласнення нею 60 літрів бензину і 30 гривень добових коштів та заволоділа цими грішми і матеріальними цінностями. Колегія суддів дійшла висновку, що стороною обвинувачення не наведено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і на даний час можливості їх отримати вичерпані.

При розгляді кримінальної справи місцевий суд, на думку колегії суддів апеляційного суду, порушив вимоги ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, оскільки вирок місцевого суду фактично належними доказами не підтверджений. Тому вирок місцевого суду відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а подальше провадження у справі закриттю. Оскільки колегія суддів приймає таке рішення, то апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає. Апеляційні скарги ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково, виходячи з їхніх апеляційних вимог закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину, колегія ж суддів вважає, що провадження слід закрити у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченої. Крім того, в засіданні апеляційного суду не знайшло свого підтвердження і суду не надано доказів про те, що головуючим по справі суддею допущено грубі й свідомі порушення процесуальних правил при розгляді кримінальної справи, особиста зацікавленість, використання родинних зв`язків, тому апеляційна скарга обвинуваченої в цій частині також не підлягає задоволенню.

У відповідності до глави 8 КПК України, процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого в разі визнання його винним і ніяк не прописано, які дії повинен вчинити суд у разі визнання обвинуваченого невинуватим. Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з загальних засад кримінального судочинства вважає, що у разі визнання особи невинуватою судові витрати слід віднести на рахунок держави. У відповідності до ч. 3 ст. 129 КПК України, цивільний позов, який розглядався в цій кримінальній справі, підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу процесуального прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 , засудженої за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю винуватості ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов Коропського РБТІ до ОСОБА_8 про стягнення 498 грн. залишити без розгляду.

Судові витрати в сумі 980 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази, зазначені в резолютивній частині вироку, залишити на зберігання в матеріалах кримінальної справи.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4