Справа № 360/2132/16-к
У Х В А Л А
25 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Бородянського відділу Фастівської місцевої прокуратури Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 26.08.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000910, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим про можливість призначення його до слухання.

Потерпілі, захисник та обвинувачений підтримали думку прокурора.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 26.08.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000910, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення.

Так, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинувачення не вказано з яких мотивів обвинувачений ОСОБА_9 проник до будинку ОСОБА_6 та з яких мотивів здійснив напад на ОСОБА_7 .

Не зазначено також чи залишилось у ОСОБА_9 відмінне від сейфу викрадене майно, якщо так, то чи мав він змогу розпорядитись ним після залишення будинку ОСОБА_6 .

Разом з тим, обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Натомість, мається вказівка у стверджувальній формі, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, в той час, як стверджувати, що особа вчинила злочин має право суд, ухвалюючи обвинувальний вирок.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки існують ризики які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу. Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, заявила клопотання про зміну щодо обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що клопотання захисника не підлягає задоволенню, а строк тримання під вартою обвинуваченого слід продовжити на 60 днів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 28.11.2016 р.

ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вчинив інкриміновані йому діяння, маючи непогашену та не зняту судимість, раніше двічі засуджувався за корисливі злочини.

Отже, існує ризик того, що він, перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність таких ризиків спонукає суд продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.

Із зазначеного вище суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 26.08.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000910, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 25.11.2016 р. по 23.01.2017 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 30.11.2016 р. о 08 год 30 хв.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3