Справа № 442/7632/13-к
Провадження № 1-кп/442/7/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі заяву ОСОБА_5 про повернення обвинувальних актів в кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 16.05.2013 року та за №0000307 від 16.05.2014 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

4 листопада 2013 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та 23 грудня 2014 року надійшов обвинувальний акт, затверджений старшим прокурором м. Борислава ОСОБА_8 , про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вважають, що такий не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зокрема в порушення принципу презумпції невинуватості особи із змісту обвинувальних актів вбачається, що особа не обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів, а вчинила такі. Тобто сформована наперед позиція про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, винуватість у вчиненні яких ще не доведена, до вироку суду. Також не чітко сформульоване обвинувачення в частині придбання наркотичних засобів. В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 незаконно придбав у невстановленому місці, у невстановленої слідством особи, у невстановлений час наркотичні засоби. Таке формулювання обвинувачення у вчиненні окремого діяння, передбачено ст.309 КК України, а саме придбання, є неприпустимим. Також пояснили, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування немає реквізитів обвинувальних актів, а тому такі реєстри не відповідає вимогам, передбаченим нормами кримінально-процесуального закону. За наведених вище підстав вважають, що клопотання слід задоволити та повернути обвинувальний акт прокурору для виправлення недоліків.

Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили проти поданого клопотання через його безпідставність.

Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних міркувань.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Зі змісту цієї статті вбачається, що обвинувальний акт може бути повернуто прокурору за умови невідповідності його вимогам кримінального-процесуального закону.

Як було зазначено вище, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам закону за формою або змістом, складений не уповноваженою посадовою особою, не містить необхідних реквізитів або відомостей, наданий без додатків, передбачених статтею 291 КПК України як обов`язкові.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і має містити відомості зазначені в ч.2 ст. 291 КПК України.

Змістом статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості : 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Надання до суду інших документів до початку судового засідання забороняється.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008 року висловлено заборону формування передчасної позиції суду, в якій відображається думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.
У справі «Шагін проти України» (остаточне рішення від 10.03.2010року)Європейський суд зазначив, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6. Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року Суд нагадує, що Конвенція повинна трактуватися так, щоби гарантувати конкретні і реальні, а не ілюзорні і теоретичні права і вважає, що посягання на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від судді чи від суду, але й від іншої публічної влади, тобто для всіх інших органів держави.
На підставі наведеного вище суд вважає, що прокурор під час підготовки та розгляду обвинувального акта повинен дотримуватись цих вимог щодо обвинуваченого і жодним чином не стверджувати, що певна особа винувата у вчиненні злочину чи вчинила його, а лише може стверджувати, що певна особа обвинувачується у вчиненні певного злочину, оскільки за цими обвинуваченнями особи відсутній вирок суду про її винуватість.
Так, із обвинувальних актів вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що він скоїв та вчинив злочини, що є неправомірним, оскільки в даній стадії процесу можливо вказувати лише на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.
Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Окрім того, захисник обвинуваченого вказує на те, що обвинувачення щодо вчинення обвинуваченим придбання наркотичних засобів сформульовано некоректно, не зазначено місця , часу та способу вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Отже судом встановлено, що органом досудового слідства в обох обвинувальних актах сформульовано некоректне обвинувачення в частині придбання наркотичних засобів, тобто не зазначена подія кримінального правопорушення, а саме місце, час,спосіб вчинення такого, які підлягають доказуванню. Оскільки придбання наркотичних засобів є окремим складом кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 ч.2 КК України, суд вважає, що подія такого підлягає окремому доказуванню, а тому обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в цій частині.
Також захисник як на підставу повернення обвинувального акту покликався на те, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає встановленим вимогам, немає реквізитів обвинувальних актів.
Як вбачається з вимог ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який надсилається до суду разом з обвинувальним актом, повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Так, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено номерів обвинувальних актів, однак на думку суду це не є підставою для повернення обвинувального акту, перелік яких передбачений статтею 291 КПК України та є вичерпним.

За таких обставин обвинувальний акт, складений 1 листопада 2013року, та обвинувальний акт, складений 18 грудня 2014року підлягають поверненню прокурору Дрогобицької місцевої прокуратури.

На підставі викладеного, суд вважає, що при таких обставинах обвинувальні акти не можуть бути призначені до судового розгляду і повинні бути повернені прокурорам, зобов`язавши їх усунути виявлені недоліки у розумний строк з дня отримання ними обвинувальних актів, а саме виключити з формулювання обвинувачення твердження про те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, виклавши обвинувачення так, що особа обвинувачується у вчиненні таких злочинів, а також чітко сформулювати обвинувачення в частині придбання наркотичних засобів, вказавши на подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце та спосіб вчинення.
Керуючись ст.ст. 290, 291, 314 КПК України, суд,
постановив :

Обвинувальні акти в кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 16.05.2013року та за №0000307 від 16.05.2014 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, повернути Дрогобицькій місцевій прокуратурі, зобов`язавши усунути виявлені недоліки у місячний строк з дня отримання обвинувального акту.
Ухвала підлягає оскарженню до апеляційного суду Львівської області впродовж семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1