АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

17 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з Київським СІЗО УДПтС України в м. Києві та Київській області матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні №0000178, внесеному 23.09.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився в м. Старокостянтинів, Хмельницької області, з незакінченою вищою освітою, працюючого електриком в ТОВ «Реалбудсервіс», студента 4 курсу Київського Національного університету харчових технологій, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого у 2015 році Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

якому оголошена підозра у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, який обчислюється з моменту затримання, тобто по 11 грудня 2016 року включно.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя суду першої інстанції врахував наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, про які йому повідомлено 13.10.2016 року, що об`єктивно підтверджується наданими слідчим доказами, які носять вагомий характер, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими оголошено підозру (позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років), особу підозрюваного, який не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, не має соціальних зв`язків, раніше судимий, схильний до вчинення злочинів, у зв`язку з чим може продовжити злочинну діяльність, та прийшов до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, на підставі чого дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді місцевого суду захисник ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій вважає, що ухвала є формальною, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, не відповідає прецедентним рішенням Європейського суду з прав людини, на підставі чого просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2016 року у справі №755/15206/16-к щодо продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що в порушення вимог КПК України та Конвенції слідчий суддя обґрунтував своє рішення лише тяжкістю злочину, без зазначення конкретних обставин та підстав застосування такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Крім того посилається на те, що в клопотанні та ухвалі слідчого судді наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 злочинів підтверджується неналежними доказами, які не підтверджені наявними у матеріалах провадження даними та документами.

Зазначає, що у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу прокурор лише формально зазначив про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 184 КПК України, жодного обгрунтування цього не навів, не виклав обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного і не послався на матеріали кримінального провадження, які б підтверджували ці обставини, а також не обґрунтував неможливість запобігти зазначеним у клопотанні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не надано доказів та не зазначено жодної будь-якої події чи факту про намір або вчинення ОСОБА_6 будь-якої дії, яка передбачена ч. 1 ст. 177 КПК України.Не зважаючи на те, що прокурором не було доведено наявності всіх обставин, передбачених частиною першою ст. 194 КПК України слідчий суддя, у порушення вимог даної норми закону задовольнив клопотання слідчого.

Також звертає увагу на те, що слідчий взагалі не зазначив в своєму клопотанні, а слідчий суддя не обгрунтував в ухвалі, чому жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва не відповідає зазначеним у ст. 196 КПК України вимогам, оскільки не містить ні зазначення обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, ні посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Отже, слідчим суддею, на думку захисника, було порушені пункти 1 і 3 статті 5 Конвенції, вимоги ст. ст. 7, 8, 177, 183, 184, 194,196, 370 КПК України.

В підсумку вказує на те, що слідчий суддя не в повній мірі оцінив дані про особу підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів справи, в провадженні СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000178 від 23.09.2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 визначивши вчинення злочину, як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих мотивів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , з метою викрадення людини та подальшого вимагання грошових коштів за її волю.

Так, в період з 14.09.2016 по 07.10.2016, ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , розподілили між собою злочинні ролі, при цьому при готуванні до вчинення даних кримінальних правопорушень невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 було запропоновано прийняти участь у вчиненні даних кримінальних правопорушень ОСОБА_12 , якій було повідомлено про план вчинення вказаних кримінальних правопорушень, на що остання погодилась.

Отримавши від ОСОБА_10 , невстановленої особи на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 інформацію про вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_12 звернулась до правоохоронних органів та повідомила дану інформацію, з метою відвернення злочинних наслідків та належного документування злочинних дій ОСОБА_10 , невстановленої особи на ім`я ОСОБА_11 , а також ОСОБА_6 , про що підписала згоду про співпрацю з правоохоронними органами та про нерозголошення відомостей досудового слідства.

В подальшому, ОСОБА_10 , невстановлена особа на ім`я ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , розробили план вчинення кримінальних правопорушень, а саме викрадення та утримання ОСОБА_13 або його матері ОСОБА_14 , з метою подальшого вимагання грошових коштів за звільнення, після чого розподілили між собою злочинні ролі, відповідно до яких безпосередньо викрадення ОСОБА_13 або його матері ОСОБА_14 , згідно спільної домовленості мала вчинити ОСОБА_12 самостійно або із залученням третіх осіб на її розсуд, та повідомити про це ОСОБА_10 , невстановлену особу на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_10 , невстановлена особа на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , згідно розподілу ролей, повинні були зателефонувати близьким родичам викраденої особи та за викуп останньої вимагати грошові кошти.

07.10.2016 року, ОСОБА_12 , діючи за погодженим з правоохоронними органами планом документування протиправних дій, без фактичного викрадення потерпілого, умисно повідомила в ході телефонної розмови невстановлену особу на ім`я ОСОБА_11 про викрадення ОСОБА_14 , переконавши її у реалізації їх спільного плану та готовності про вступ в переговори про подальше отримання грошових коштів за звільнення ОСОБА_14 .

07.10.2016 року ОСОБА_10 , невстановлена особа на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були переконані, що викрали та утримують ОСОБА_14 , всупереч її волі в обумовленому місці до часу отримання грошових коштів за звільнення.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на отримання грошових коштів, ОСОБА_6 08.10.2016 року здійснив телефонний дзвінок чоловіку ОСОБА_14 - ОСОБА_15 та в ході телефонної розмови повідомив, що саме він контролює місце перебування його дружини та повідомив, що її повернення можливе за умов передачі йому грошових коштів у сумі 150 000 доларів США. При цьому, ОСОБА_6 , пред`явив вимогу передачі грошових коштів у найкоротші терміни та одночасно висловив погрози спричинення смерті близькому родичу, а саме його дружині.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану ОСОБА_10 , 9 жовтня 2016 року, здійснив повторний телефонний дзвінок з іншого номеру мобільного телефону на мобільний телефон чоловіка ОСОБА_14 ОСОБА_15 та в ході телефонної розмови повторно, з метою залякування повідомив останньому, що місце перебування його дружини під контролем та її повернення можливе за умови передачі йому грошових коштів у сумі 150 000 доларів США, при цьому повторно пред`явив вимогу передачі грошових коштів у найкоротші терміни та одночасно висловив погрозу спричинення смерті близькому родичу, а саме його дружині.

В подальшому, згідно заздалегідь розробленого плану ОСОБА_6 , 11.10.2016 року та 12.10.2016 року, здійснив повторні телефонні дзвінки з різних номерів мобільних телефонів на мобільний телефон чоловіка ОСОБА_14 - ОСОБА_15 та в ході телефонної розмови продовжив переговори, щодо передачі грошових коштів за повернення його дружини.

Потерпілий ОСОБА_15 , усвідомлюючи, що з дружиною все гаразд, однак для подальшого співробітництва з правоохоронними органами та затримання даних осіб, нібито сприйняв погрози спричинення смерті близькому родичу як реальні, достовірно усвідомлюючи небезпеку та хвилюючись за здоров`я своєї дружини ОСОБА_15 , погодився на пропозицію ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , про виплату грошових коштів у
сумі 130 000 доларів США, що станом на 08.10.2016 року згідно курсу НБ України становило 3 364 400 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та, діючи з корисливих мотивів з метою заволодіння шляхом вимагання грошовими коштами потерпілого ОСОБА_15 у сумі 130 000 доларів США, що станом на 08.10.2016 року згідно курсу НБУ становило 3 364 400 гривень, діючи згідно розробленого плану, призначив зустріч останньому 13.10.2016 року біля ТЦ «Даринок», що знаходиться по вулиці Біломорській, 1 в місті Києві, о 16 годині 00 хвилин, де приблизно о 16 годині 00 хвилин був затриманий під час передачі грошових коштів разом з ОСОБА_10

13 жовтня 2016 року, ОСОБА_6 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Крім того, 13 жовтня 2016 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
15.10.2016 року старший слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.Мотивуючи клопотання щодо необхідності застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 слідчий посилається на існування ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, може незаконно впливати на свідків, потерпілих, продовжити злочинну діяльність та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим підозрюваного слід утримувати під вартою.

15.10.2016 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, який обчислюється з моменту затримання, тобто по 11.12.2016 року включно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді взяття під варту судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена слідчим та сумнів не викликає.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 може перешкодити кримінальному провадженню, зокрема шляхом здійснення впливу на потерпілого, свідків,продовжити злочинну діяльність, на підставі чого більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та відомості про його особу.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України не визначив підозрюваному розмір застави, врахувавши як встановлені під час розгляду клопотання ризики так і те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.

Доводи захисника щодо необґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинівне грунтуються на вимогах закону, оскільки при обранні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, кримінальний процесуальний закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу.

Посилання захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими, оскільки слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також можливість впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обгрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Крім того, всі інші доводи захисника не відповідають матеріалам справи та не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 336, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2016 року, якою в кримінальному провадженні №0000178, внесеному 23.09.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено клопотання старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосованощодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, який обчислюється з моменту затримання, тобто по 11 грудня 2016 р. включно, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 р я с у н