Дата документу Справа № 333/5045/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1674/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.189 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року прокурору повернуто обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через невідповідність даного акту вимогам ч.2 ст.291 КПК.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважаючи, що обвинувальний акт складений згідно всіх передбачених КПК вимог. Тому апелянт просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вважаючи її такою, що підлягає задоволенню; обвинувачених і їх захисників, які вважали за необхідне ухвалу суду залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити її без змін.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі зведено до загального декларування того, що обвинувальний акт вцілому відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.291 КПК, зміст інкримінованого злочину викладено у відповідності до вимог норм матеріального і процесуального права, а якщо суд дійде протилежного висновку, то він вправі буде ухвалити виправдувальний вирок.

Проте з такими запереченнями погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.314 КПК суд вправі у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він (акт) не відповідає вимогам цього кодексу, зокрема ст.291 КПК.

Із обвинувального акту слідує, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обвинувачуються за ч.2 ст.189 КК у вимаганні, а саме вимозі передачі чужого майна із застосуванням погроз насильства над потерпілими чи його близькими родичами та погроз розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою.

Проте зазначаючи в обвинувальному акті, що 02 серпня 2016 року приблизно о 01:00 годині ними поблизу вулиці Луначарського у м. Запоріжжі здійснювався психологічний та фізичний тиск, що виразилось у постійному залякуванні та висловлюванні погроз у бік потерпілого, змусили потерпілого ОСОБА_11 визнати себе винним у вчиненні тяжкого злочину, обвинувачення не зазначило з чого складались так звані «постійні залякування та висловлювання погроз». Про залякування чим і погрози чого йде мова? ОСОБА_12 незрозумілим як так званий «фізичний тиск» може проявлятись у «залякуванні та висловлюванні погроз».

Є вкрай неконкретним опис протиправних дій обвинувачених 06 і 08 серпня 2016 року, які обвинуваченням зазначені як «застосовуючи психологічний тиск, залякуючи потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ». Знову таки обвинувачення не конкретизувало в чому проявились психологічний тиск та залякування».

Обвинувачення має у собі суперечності. Так, залякування і тиск згідно з обвинувальним актом мали місце щодо обох потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висували їм обом вимогу щодо передачі грошових коштів за нерозголошення компрометуючого відеозапису, при цьому згідного того ж обвинувального акту умисел обвинувачені мали на отримання грошових коштів лише від потерпілого ОСОБА_13 .

Зазначаючи, що обидва обвинувачені діяли за попередньою змовою і реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачення жодного разу не зазначило на вчинення якого саме злочину цей умисел був спрямований. Двічі в обвинувальному акті зазначено факультативну ознаку злочину - «мету», і жодного разу не зазначено мотив, з яким діяли обвинувачені, що є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст.189 КК.

Інкримінуючи обвинуваченим вимагання, тобто вимогу передачі чужого майна із застосуванням погроз насильства над потерпілими чи його близькими родичами та погроз розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою, обвинувачення припустилось нечіткості безальтернативної кваліфікації дій обвинувачених, оскільки зазначена в обвинувальному акті кваліфікація їх дій викладена з альтернативними варіантами «над потерпілими чи його близькими родичами», що є неприпустимим. Про яких родичів йдеться в обвинуваченні, і в чому полягає їх відмінність від потерпілих є незрозумілим.

Більш того, зазначивши, що в кваліфікації дій обвинувачених має місце вимога передачі чужого майна із застосуванням погроз насильства над потерпілими, обвинувачення в обвинувальному акті жодного разу не обмовилось про погрози застосування такого насильства, як щодо потерпілих так і їх родичів.

Зазначивши, що вказаний злочин вчинено групою, обвинувачення не зазначило групою кого?

Є геть незрозумілим необхідність в контексті вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК зазначення в обвинувальному акті того, що 08 серпня 2016 року ОСОБА_9 , висуваючи вимогу передачі грошових коштів і «будучи освідченим про методи та засоби діяльності правоохоронних органів, попередньо надягнув на руки стерильні медичні рукавиці з метою приховування злочинної діяльності».

Вищезазначені недоліки обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України тягнуть за собою правову невизначеність та неконкретність обвинувачення, що призводить до порушення прав обвинувачених на захист від пред`явленого їм обвинувачення.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає правильним рішення районного суду про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта в тій його редакції обвинувачення, що було висунуто ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та надійшло на розгляд суду.

У зв`язку з чим, суд обґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 для усунення його недоліків.

Доводи апеляційної скарги прокурора наведених мотивів суду не спростовують.

За таких обставин оскаржувану ухвалу суду можна визнати законною і обґрунтованою, а тому вона не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 407, 418 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддіСудді
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3