Головуючий суддя в суді
Єдиний унікальний № 374/325/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2016 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000272 стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Вірменія, вірменина, громадянина України, освіта неповна-середня, не одруженого, не працюючого, студента 1-го курсу Ржищівського індустріально-педагогічного технікуму, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
17 квітня 2015 року приблизно о 12 годині, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на навчанні в приміщенні Ржищівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів ім. О. Кошового, яка розташована в м. Ржищів по вул. 1-го Травня, 10, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до учня 10-го класу ОСОБА_4 , зайшов до учбового кабінету української мови та літератури № 22 на третьому поверсі школи, де на той час знаходився ОСОБА_4 , в якому підійшов до останнього та умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву сторону обличчя ОСОБА_4 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 50 від 22 липня 2015 року за даними наданої медичної документації та рентгенограм у потерпілого ОСОБА_4 були виявлені: перелом лівого вилично-орбітального комплексу - переломи нижнього краю лівої очниці в ділянці верхньо щелепно-виличного шва (зі значним зміщенням уламків), лівого вилично-лобного шва (зі значним зміщенням уламків), лівої виличної дуги в ділянці вилично-скроневого шва (з незначним зміщенням уламків); перелом зовнішньої стінки лівої верхньощелепної пазухи (зі зміщенням уламків та крововиливом у порожнину пазухи); синець у ділянці повік лівого ока, крововилив під сполучну оболонку лівого ока. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок нанесення одного удару кулаком в обличчя зліва. Наявні у ОСОБА_4 три переломи в ділянці лівого вилично-орбітального комплексу та перелом стінки лівої верхньощелепної пазухи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково, а саме: визнав, що він завдав один удар неповнолітньому ОСОБА_4 , але не визнав, що хотів умисно нанести йому такі травми. Повністю, підтвердив, що злочин скоїв у спосіб та при обставинах, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що 17 квітня 2015 року він перебував у школі на навчанні. Також у школі у 10 класі навчався його знайомий ОСОБА_4 з яким у нього були дружні стосунки. Вказував, що при цьому коли вони з ним спілкувались, він інколи міг його образити словесно, назвати образливими словами пов`язаними з його національністю. На це він йому неодноразово робив зауваження, попереджував, однак ОСОБА_4 на це не реагував. Того ж дня, приблизно о 12 год. 10 хв. закінчився урок та розпочалася перерва. По закінченню уроку, йому на телефон знайомий ОСОБА_10 , який навчається в одному класі з ОСОБА_4 відправив з телефону останнього СМС-повідомлення, які він прочитав. При цьому побачив, що ОСОБА_4 переписувався з його знайомою дівчиною ОСОБА_11 , з якою він напередодні посварився, і при цьому, підтримавши дівчину, ображав його нецензурними словами називав «хачем», «з гір спустився», а також надіслав малюнок непристойного значення «середній палець». Після цього, він, знаючи, що ОСОБА_4 перебуває у класі української мови та літератури, пішов до вказаного класу з метою з`ясувати по якій причині він таке міг написати. Його це обурило, він не стримався та завдав один удар кулаком в обличчя зліва ОСОБА_4 . Указував, що він не бажав тілесних ушкоджень, а мав бажання лише налякати потерпілого. ОСОБА_4 позадкував, потім присів. Він тоді сказав покликати медсестру і в цей час вийшов з класу і більше ОСОБА_4 не бачив. Приблизно через місяць після цього, ОСОБА_4 покликав його на вулицю та сказав, що він був не правий, вибачився перед ним, він також вказав, що був не правий, що ударив його і що міг вирішити це по іншому.

У тому що він вдарив ОСОБА_4 та спричинив йому тілесні ушкодження він винним себе визнає повністю, в скоєному розкаюється, але вважає, що він не мав права постійно його так ображати. Крім того, потерпілий спровокував даний конфлікт, принижуючи його. У подальшому він, знаючи що ОСОБА_4 перебуває на лікуванні, відправив останньому повідомлення, за змістом якої цікавився станом здоров`я потерпілого, побажавши швидкого одужання.

У вчиненому каявся, не хотів завдати тілесних ушкоджень, а хотів лише налякати потерпілого, шкодує про вчинене.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 показав, що разом із ОСОБА_7 він підтримував дружні стосунки з вересня 2014 по квітень 2015 року. Вони разом ходили на пікніки, брали участь у заходах КВК, спілкувались у школі. 17 квітня 2015 року з 8 год 30 хв. перебував у школі на навчанні. ОСОБА_7 спілкувався із ОСОБА_11 , яка також навчається у школі, але тоді вона перебувала у 8 класі. З нею ОСОБА_7 посварився, а він з ОСОБА_11 підтримував дружні стосунки. Вони з нею переписувались СМС-повідомленнями, у яких між собою ображали ОСОБА_7 , про що останній не знав. На перерві між уроками він залишив свій телефон без нагляду у класі, і його однокласник ОСОБА_10 , скориставшись цим надіслав зазначені СМС-повідомлення ОСОБА_7 . Він про це не знав, оскільки був у іншому кабінеті та сидів за партою поряд з ОСОБА_11 . Приблизно о 12 год до класу увійшов ОСОБА_7 , стягнув його з парти, та нічого не пояснюючи, наніс один удар кулаком правої руки в область лівої вилиці під ліве око. Від нанесеного удару він присів. Зразу після цього, коли до класу увійшла завуч ОСОБА_12 , його відвели до медпункту, викликали батьків. У подальшому він дізнався, що у нього перелом верхньої щелепи зліва, у зв`язку з чим двічі перебував на лікуванні в Київській обласній клінічній лікарні. Після лікування запросив ОСОБА_7 на розмову, де він ( ОСОБА_13 ) ще раз вибачився за образливі висловлювання. Під час його лікування ОСОБА_7 надіслав одне СМС-повідомлення, у якому цікавився його станом здоров`я та побажав одужання, однак указав на те, що так як вчинив потерпілий не поступають. У подальшому ОСОБА_7 вибачення не просив, шкоди не відшкодував. Вважав, що можна було все обговорити, він не дав змоги йому пояснити свою поведінку.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що тривалий час знає ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . 17 квітня 2015 року близько 12 години вона перебувала на перерві у своєму класі у школі. Із ОСОБА_7 вони напередодні посварились. Разом з нею у класі перебував ОСОБА_4 . Вона підійшла до нього та розмовляла з ним. До класу зайшов ОСОБА_7 та підійшовши до ОСОБА_4 , без пояснень стягнув його з парти, запитавши: "от такий ти мені друг?", після чого вдарив його один раз кулаком по обличчю. ОСОБА_4 присів та схопив обличчя руками. ОСОБА_7 вийшов з класу. Потім прийшла медсестра та надала першу допомогу. На її думку так сталось через те, що ОСОБА_7 дізнався про переписку СМС-повідомлень між нею та ОСОБА_4 , де останній ображав та обзивав його, називав «хачем», а також надіслав малюнок непристойного значення «середній палець». Після того ОСОБА_15 вибачення не просив.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_16 та ОСОБА_13 . 17 квітня 2016 року він перебував у школі на навчанні. Приблизно о 12 годині цього дня він помітив на парті телефон ОСОБА_4 , а самого ОСОБА_4 у класі не було. Взявши телефон, він прочитав кілька СМС-повідомлень між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , де побачив, що в цих повідомленнях ОСОБА_4 обзивав ОСОБА_7 , називав «хачем», а також надіслав малюнок непристойного значення «середній палець». Одне з таких повідомлень він переадресував з телефону ОСОБА_4 на телефон ОСОБА_7 . ОСОБА_13 неодноразово ображав ОСОБА_14 , наприклад, висловлювався «з гір спустився». Просив ОСОБА_14 не бити ОСОБА_13 , але знає, що той таки завдав удар.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що вона є заступником директора Ржищівської ЗОШ № 1, та є керівником у класі де навчається ОСОБА_4 17 квітня 2015 року близько 13 години її викликали до медичної сестри. У кабінеті медичної сестри вона побачила, що ОСОБА_4 надавалась медична допомога, у нього було набрякше лице. Згодом вона дізналась, що його по обличчю вдарив ОСОБА_7 . Скарг на образи Міши не було. До того хлопці були друзями, конфліктів не було. У вчительському кабінеті ОСОБА_15 повідомляв про те, що ОСОБА_13 його ображав. Міша вів себе зухвало, вибачення у батьків ОСОБА_4 не просив, із мамою ОСОБА_13 вступив у словесну перепалку. Як до учня до Міши претензій не було.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що у її сина ОСОБА_4 з ОСОБА_7 були дружні стосунки. Коли вона дізналась про бійку, приїхала до школи, у медичному пункті перебував ОСОБА_13 та повідомив, що обізвав Мішу «хачем». Перед цим ніяких скарг про образи не було, про конфлікти між хлопцями їх не відомо. У вчительському кабінеті вона на ґрунті емоцій матері вступила у словесну перепалку із ОСОБА_7 , останній не вибачався й навпаки погрожував. Стосунки після цього погіршились, шкоду не відшкодовано.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показала, що вона була класним керівником дев`ятого класу, у якому навчався ОСОБА_7 17 квітня 2015 року близько 13 години до неї підійшла класний керівник десятого класу ОСОБА_17 та повідомила, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 сталась бійка, також повідомила причини конфлікту, що саме ОСОБА_4 неодноразово ображав ОСОБА_7 . Коли вона запитала ОСОБА_14 , навіщо він так зробив, він відповів, що не хотів так сильно. Із матір`ю ОСОБА_13 у ОСОБА_20 була розмова на підвищених тонах, ОСОБА_15 на емоціях огризався. Стосовно ОСОБА_20 скарг не було, він казав, що ОСОБА_13 сам винен, але цікавився про його стан здоров`я. Повідомила, що умови виховання ОСОБА_7 добрі, не всі предмети давались, але в останньому класі навчався добре. Під час навчання у школі приймав участь у конкурсі «Шукаємо таланти», мав спортивні нагороди з секції боксу, у класі ОСОБА_15 був заступником старости, мав високі організаторські здібності. У 9-му класі залишив навчання.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показала, що вона працює медичним працівником в Ржищівській ЗОШ 1-3 ступеня. 17 квітня 2015 року близько 12 години учень школи попросив, щоб вона підійшла до кабінету, де навчається 8 клас. Прийшовши на третій поверх у вказаний кабінет, вона побачила, що ОСОБА_4 сидів у класі. Вона відразу повела ОСОБА_4 до свого кабінету, який знаходився напроти кабінету 8 класу, надала першу медичну допомогу ОСОБА_4 та викликала його батьків. Попередній діагноз травми обличчя. Надалі їй стало відомо, що тілесні ушкодження у ОСОБА_4 отримані внаслідок удару його ОСОБА_7 . ОСОБА_15 раніше відвідував секцію з боксу, у зв`язку із чим неодноразово звертався до неї з головними болями, були зміни тиску, після струсу мозку заняття з боксу покинув.

Допитаний у судовому засіданні як свідок законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 показав, що відносини у сім`ї нормальні, скарг на образи від ОСОБА_20 не було. Агресії до інших він не помічав, це перша скарга. Були лише одні подяки, про нього була стаття у місцевій газеті. До того ОСОБА_15 не знав значення висловлювань «хач», він йому роз`яснив. Виховання на його думку достатнє, матеріальне становище добре. У розмові з сином він пояснив, що битися не потрібно. У випадку із ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не стримався через образи, не хотів завдати сильного удару. Міша дисциплінований, алкоголю не вживає.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_22 , а саме: визнання вини щодо факту нанесення удару потерпілому ОСОБА_4 , його вина у скоєному підтверджується матеріалами кримінального провадження:

- висновком експерта № 50 від 19 липня 2015 року встановлено, що за даними наданої медичної документації та рентгенограм у ОСОБА_4 , 1998 року народження, виявлені: перелом лівого вилично-орбітального комплексу - переломи нижнього краю лівої очниці в ділянці верхньощелепно-виличного шва (зі значним зміщенням уламків); лівого вилично-лобного шва (зі зміщенням уламків), лівої виличної дуги в ділянці вилично-скроневого шва (з незначним зміщенням уламків); перелом зовнішньої стінки лівої верхньощелепної пазухи (зі зміщенням уламків та крововиливом у порожнину пазухи); синець у ділянці повік лівого ока; крововилив під сполучну оболонку лівого ока. Ушкодження виникли в результаті дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразились. Встановлюваний також потерпілому діагноз струсу головного мозку з легким клінічним перебігом у наданій медичній документації не підтверджується як достатньою об`єктивною неврологічною симптоматикою, так і даними анамнезу та характером перебігу після травматичного періоду, через що, з судово-медичної точки зору, до уваги не береться та не оцінюється. Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження могли утворитися «за обставин, вказаних у постанові, тобто внаслідок нанесення одного удару кулаком в обличчя» зліва. Наявні у ОСОБА_4 три переломи в ділянці лівого вилично-орбітального комплексу та перелом стінки лівої верхньощелепної пазухи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Окремо взяті синець у ділянці повік лівого ока та крововилив під сполучну оболонку лівого ока відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 60-61).

Суд приймає до уваги документи, які характеризують особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 :

- копію свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 06 квітня 1999 року, з якого встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідку про реєстрацію особи громадянина України № 17/3-54-6165 від 11 серпня 2008 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України з 11 серпня 2008 року (а.с. 84);

- довідку про судимість № 6769 від 20 липня 2015 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий (а.с.85);

- характеристику з місця проживання в м. Ржищів Київської області від 27 липня 2015 року, з якої встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.86);

- довідку поліклініки Кагарлицької ЦРЛ № 259 від 15 червня 2015 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 за психіатричною допомогою не звертався і на "Д" обліку в психіатричного кабінеті не перебуває (а.с. 88);

- довідку поліклініки Кагарлицької ЦРЛ № 367 від 15 липня 2015 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває та за допомогою до лікаря-нарколога не звертався (а.с.90);

- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12 червня 2015 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 на диспансерному обліку не стоїть (а.с.91);

- акт обстеження умов проживання № 29 від 29 червня 2015 року, з якого встановлено, що матеріально-побутові умови проживання неповнолітнього ОСОБА_7 такі: дитина має окрему кімнату, обладнану необхідними речами, стосунки в сім`ї доброзичливі, побудовані на взаємоповазі і розумінні (а.с. 92);

- довідку з місця проживання, видану виконкомом Ржищівської міської ради Київської області № 4-52-1216 від 15 червня 2015 року, з якої встановлено, що ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_2 , та до складу його сім`ї входить батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_23 , сестра ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_24 (а.с.93);

- характеристику з місця навчання, з якої встановлено, що ОСОБА_7 по місцю навчання характеризується позитивно (а.с.94);

Суд, проаналізувавши зібрані на досудовому розслідуванні та перевірені судом докази, вважає вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Разом із тим, судом відповідно до ст. 349 КПК України для з`ясування обставин, передбачених ст. ст. 485, 487 КПК України ухвалено допитати як свідків педагогів неповнолітнього, законного представника обвинуваченого та потерпілого.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання та за місцем навчання характеризується позитивно, має винагороди за участь у спортивних змаганнях з боксу, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я та загального розвитку, проживає в повній, багатодітній сім`ї, матеріально-побутові умови проживання добрі.

Обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , є скоєння злочину неповнолітнім, каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , слід врахувати те, що він вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості та, приймаючи до уваги те, що покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Також суд враховує обставини, які було встановлено в судовому засіданні, а саме те, що ОСОБА_7 на момент скоєння злочину та розгляду справи є неповнолітнім, має задовільний стан здоров`я та загального розвитку, не маючи при цьому, розумової відсталості, не пов`язаної з душевним захворюванням, повністю усвідомлюючи значення своїх дій і керуючи ними, маючи позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, проживаючи в повній родині разом з батьками та сестрами, тому суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нового злочину.
До початку судового розгляду у відповідності до ст. 128 КПК України законний представник потерпілого ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 подав цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 11 270 грн. 93 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 40 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяних злочином, передбаченим ч. 1 ст. 122 КК України, та судових витрат, пов`язаних з розглядом кримінального провадження (том №3 а.с. 40-58).
18 квітня 2016 року, у судовому засіданні, представник потерпілого ОСОБА_6 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що судові витрати складають 3 500 грн., пред`явивши прибуткові касові ордери від 9 листопада 2015 року та від 29 лютого 2016 року.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявлених цивільних позовів.
Заслухавши пояснення сторін, зокрема думки цивільного відповідача ОСОБА_8 , який визнав цивільний позов частково, а саме не визнав в частині відшкодування сум благодійних внесків та відшкодування моральної шкоди, думки обвинуваченого та його захисника, думки прокурора, думки законного представника потерпілого та представника потерпілого, які підтримали поданий цивільний позов повністю, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Факт та обставини отримання внаслідок протиправних умисних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, тривалим лікуванням, поєднаним із хірургічним втручанням підтверджуються наведеними вище доказами.
Однак, не всі витрати на лікування потерпілого підтверджені дослідженими в судовому засіданні фіскальними чеками та іншими первинними документами. Як вбачається з досліджених квитанцій №1179 та № 5053 від 20 квітня 2015 року та № 10526 від 25 серпня 2015 року на загальну суму 1 245 грн. позивач поніс витрати на благодійні внески (т. 3 а.с. 46, 48), які не можна визнати витратами на лікування потерпілого, оскільки ці кошти є благодійною пожертвою, яка визнається безоплатною передачею благодійником коштів у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності. Крім того, витрати на суму 111 грн. 96 коп. взагалі не підтверджені жодним документом. Отже, вимоги позивача в цій частині безпідставні, а тому його позов відповідно до положень ст. 23 ЦК України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ст. 1167, ст. 1179, ч. 1 ст. 1195 ЦК України в частині відшкодування матеріальної шкоди може бути задоволений частково, лише на суму доведених витрат (т. 3 а.с. 46-52), яка становить лише 9 913 грн 97 коп (117,81 + 70,74 + 500 + 100 + 11,27 + 70,08 + 1137, 86 + 705,72 + 1200,5 + 5500 + 399, 95 + 100, 04). При цьому суд не враховує доводи сторони захисту про те, що придбання відповідно до квитанції № 49761, № 41196, товарного чеку № 000001 (т. 3 а.с. 47-49) лікарських препаратів та медичних засобів не підтверджені випискою із історії хвороби, оскільки зазначені препарати та засоби придбані за призначенням, що підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, згідно консультативним висновком лікаря від 17 квітня 2015 року (т. 3 а.с. 52), та іншими доказами (т. 3 а.с. 53, 101, 102). У решті вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого. Позивач моральну шкоду в розмірі 40 тис. грн. обґрунтовує фізичними та душевними стражданнями потерпілого внаслідок вчинення відносно нього злочину (том № 3 а.с. 42-44).
Суд на підставі ст. ст. 23, 1167 1168 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_25 про відшкодування моральної шкоди частково, враховуючи при цьому характер протиправних дій, ставлення до потерпілого після події злочину (наявність проявів співчуття), ступінь вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, пов`язаних з тривалим лікуванням та проведеним хірургічним втручанням. При цьому, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, а саме показання обвинуваченого щодо обставин, які спонукали його до вчинення злочину, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які пояснили, що потерпілий неодноразово ображав обвинуваченогоназивав «хачем», «з гір спустився», надіслав у СМС-повідомленні малюнок непристойного значення «середній палець», а також показання самого потерпілого, який неодноразово вибачався перед обвинуваченим за принесені образливі висловлювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача можливе в сумі 8 тис. грн, оскільки позивачем доведено, що неправомірними діями відповідача, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях. В задоволенні решти вимог позову слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат в розмірі 3 500 грн., на підтвердження яких представником потерпілого у судовому засіданні надано 2 квитанції до прибуткового касового ордеру, суд відповідно до ст. 84, ч. 1 ст. 88 ЦПК, пунктів 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 р. №10 виходить із такого.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», про що зазначено в пункті 47 указаної вище постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У зв`язку із цим, суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_5 про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу, суд був позбавлений можливості перевірити, чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом.
До початку судового розгляду у відповідності до ст. 128 КПК України прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» подав цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 , 2 614 грн. 3 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення (том №3 а.с. 95-103).
З урахуванням думки учасників процесу, зокрема думки цивільного відповідача ОСОБА_7 , та його законного представника ОСОБА_8 , які визнали цивільний позов прокурора повністю, думки захисника та прокурора, думки законного представника потерпілого та представника потерпілого, суд вважає, що цивільний позов прокурора підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. ст. 1179, 1206 ЦК України, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 128 КПК України, ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та досліджених у судовому засіданні доказах вартості стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_4 .
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні, запобіжний захід неповнолітньому ОСОБА_7 не обирався.

Керуючись ст. ст. 128, 129, 368 -371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 (один) рік.
В порядку ст. 76 п.п. 2, 3 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язок:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У порядку ч. 4 ст. 104 КК України обов`язок щодо нагляду за засудженим ОСОБА_7 та проведення з ним виховної роботи покласти на ОСОБА_8 .
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_8 , діючого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_5 , діючого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 9 913 (дев`ять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 97 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, та 8 000 (вісім тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , - відмовити.
Цивільний позов прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», - задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» 2 614 (дві тисячі шістсот чотирнадцять) гривень 03 копійки на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Ржищівський міський суд Київської області.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: