Код суду 233 Справа № 233/1893/16-к
Вирок
Іменем України
05 травня 2016 року. Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рені Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимого 30 травня 2012 року Київським районним судом м.Одесси за ч.2 ст.186, 69 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 14 березня 2014 року по відбуттю покарання, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, сержанта командира відділення протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» №505/2015, обвинувачений ОСОБА_4 4 серпня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних сил України.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині №225 від 9 вересня 2015 року ОСОБА_4 зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду головного сержанта-командира відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до п. п. 1, 2 ст.1, п. 4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільового) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» № 404/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог зазначених нормативних актів, будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування, 14 грудня 2015 року вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_2 .
Тим самим, 14 грудня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин на службу, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилився від виконання обов`язків військової служби до 29 січня 2016 року в умовах особливого періоду.
29 січня 2016 року ОСОБА_4 , будучи повідомлений представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 .
В період часу з 14 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебував за місцем власної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 29 січня 2016 року в умовах особливого періоду.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді головного сержанта-командира відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9,11, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3ст.4, ч.1 ст.5, ч.3ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» №505/2015, п.п. 4,7,12,122 «Положення про надходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, 14 грудня 2015 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних на те причин та ухилився від несення обов`язків військової служби до 29 січня 2016 року, проводячи час за місцем реєстрації за адресою у АДРЕСА_1 , не виконуючи обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив суду, що у травні 2014 року був призваний по мобілізації до прикордонної служби, де проходив службу до червня 2015 року. Після цього він добровільно вступив до лав Збройних Сил України, де по теперішній час проходить службу за контрактом на посаді сержанта командира відділення протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько, ОСОБА_5 . Після його смерті дома залишилась лише матір, ОСОБА_6 , 1955 року народження, яка потребувала його підтримки. Він дуже переживав смерть батька, намагався підтримати престарілу матір, у зв`язку з чим 14 грудня 2015 року, внаслідок вказаного збігу сімейних обставин, самовільно залишив військову частину та знаходився за місцем свого проживання, розуміючи при цьому, що таким чином він ухиляється від виконання обов`язків військової служби. 29 січня 2016 року він добровільно повернувся до своєї військової частини, оскільки усвідомив свою провину у самовільному залишенні військової частини та щиро кається у скоєному злочину.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, умисно самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , який раніше був судимий, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, має на утриманні матір похилого віку.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 ,, суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також при призначенні йому покарання визнає таким, що пом`якшує покарання, таку обставину, як безпосередня участь у бойових діях.
За наявності кількох наведених обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за можливе при призначенні йому покарання застосувати вимоги ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4ст.407 КК України, а саме арешту з відбуванням покарання на гауптвахті у відповідності до вимог ч.2ст.60 КК України, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем.
Керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відповідно до вимог ч.2ст.60 КК України та ст.55 КВК України.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу поміщення його до гауптвахти.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя