Ухвала іменем україни 29 лютого 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Російської Федерації,

зареєстрованого в м. Южноукраїнську

Миколаївської області, фактично проживав

в АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 289 КК на строк3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він у стані алкогольного сп`яніння 26 травня 2015 року приблизно о 23.00 год. проник до офісного приміщення неподалік заводу «Експериментальних конструкцій», що по вул. Алма-Атинській, 8, у м. Києві, де взяв ключі від автомобіля «Тойота Ауріс», що належить ОСОБА_6 , після чого незаконно заволодів вказаним автомобілем. У подальшому 27 травня 2015 року приблизно о 00.30 год., керуючи даним автомобілем по вул. Новодарницькій 30 у м. Києві, не впорався з керуванням та потрапив у ДТП, пошкодивши автомобіль, заподіяв шкоду на загальну суму 11806,63 грн, після чого залишив місце події.

Крім цього, 07 червня 2015 року ОСОБА_4 незаконно проник до офісного приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 1089 грн.

Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він ставить питання про зміну постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, добрі відносини між потерпілим та засудженим, які товаришували. Просить звільнити засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України або зменшити розмір призначеного покарання.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, частково повернув викрадене майно. Крім того суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на це суд призначив засудженому покарання наближене до мінімального його розміру, передбаченого санкціями закону, за яким засуджено ОСОБА_4 , але не знайшов підстав для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3