Справа № 482/1285/13-к
В И Р О К

Іменем України
02 листопада 2016 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР № 0000006 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кечкемет, Угорщина, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, військовозобов`язаного, не працюючого, інвалідом не являється, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

з учасниками судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , представника останнього ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

СУД, В С Т А Н О В И В і ВИЗНАЄ ДОВЕДЕНИМ, що:
22 листопада 2012 р., близько 22.00 год., обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в лівій смузі проїжджої частини автодороги Ульянівка-Миколаїв (Р-06), з м. Миколаєва в сторону м. Нова Одеса Миколаївської області, у порушення вимог пунктів 2.3. «б» і 12.3. Правил дорожнього руху України, на 202 км. + 850 м. цієї автодороги, а саме поблизу с. Себине Новоодеського району Миколаївської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась при виявленні в його смузі руху перешкоди, не вжив заходів до негайного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до зупинки, хоча мав таку технічну можливість, здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на задню частину автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався у лівій смузі автодороги попереду у попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_11 та пасажир ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці події, а пасажир автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_6 і водій та пасажир автомобіля «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відповідно отримали тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких. Ці суспільно небезпечні наслідки знаходяться у причинному зв`язку з учиненими порушеннями Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження та спричинили загибель кількох осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює сам факт керування автомобілем «Jeep Grand Cherokee» та наїзд на автомобіль ВАЗ 2106, але в скоєнні цього кримінального правопорушення винуватим себе не визнав і в залі судового засідання пояснив, що 22.11.2012 р. близько 21.40 год. він, у тверезому стані будучи за кермом автомобіля «Jeep Grand Cherokeе» їхав з ОСОБА_5 з м. Севастополя в м. Київ. У вказаний час рухаючись зі швидкістю 60-70 км/год. з м. Миколаєва у лівій смузі дороги при вільній правій, оскільки покриття на ній було неякісне, під`їзжали до с. Себине. Вже було темно, а тому ввімкнено ближнє чи дальнє світло фар. Асфальтне покриття було сухим. Раптово перед ними з правої смуги на ліву перестроївся автомобіль ВАЗ без ввімкнених габаритів. Намагався уникнути зіткнення шляхом гальмування та спрямування свого автомобіля ліворуч від автомобіля ВАЗ, але зачіпив його та вдарив передньою правою частиною свого автомобіля в ліву задню частину автомобіля ВАЗ. Від цього автомобіль, яким він керував декілька разів перевернувся. Вважає, що порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок яких сталася ДТП допустив саме водій автомобіля ВАЗ 2106, за кермом якого знаходився потерпілий ОСОБА_6 , а не ОСОБА_11 (а. с. 96, том № 1).

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї вини у інкримінуємому йому кримінальному правопорушенні його вина підтверджуються дослідженими в ході провадження судового розгляду наступними письмовими доказами, показами потерпілих та свідків.

Так, з рапорту працівника Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що 22 листопада 2012 року о 21.50 год. до цього правоохоронного органу по телефону надійшло повідомлення про те, що біля с. Себине Новоодеського району Миколаївської області сталася ДТП з потерпілими (а. с . 120, том № 1).

Зі змісту витягу з кримінального провадження № 0000006 випливає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про ДТП, яка сталася 22.11.2012 р., близько 22.00 год. на 202 км. + 850 м. автодороги «Ульянівка-Миколаїв» (Р-06), а саме, зіткнення автомобілів «Jeep Grand Cherokee» та ВАЗ 2106, що рухалися у попутному напрямку, внаслідок яких водій автомобіля ВАЗ та пасажир загинули на місці, а пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_6 і водій автомобіля «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_3 і його пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. Ці дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України (а. с. 119, том № 1).
Зі змісту протоколу огляду місця події від 22.11.2012 р., схеми до нього та фототаблиці видно, що ДТП сталася на 202 км + 850 м. автодороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» в напрямку Ульянівки з м. Миколаєва, біля повороту на с. Себине Новоодеського району Миколаївської області. Дорога має дві смуги руху в одному напрямку. Зустрічні смуги руху розділені між собою газоном. У місці зіткнення дорога по напрямку руху транспортних засобів мала три смуги (третя смуга з`їзду). Ділянка дороги, де сталось ДТП є прямою. Поверхня автодороги вкрита асфальтобетоном (середньозернистий), стан покриття сухий, чистий. В ході огляду виявлено автомобіль «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який розташований на колесах на лівій смузі руху в напрямку м. Нова Одеса, передньою частиною в напрямку м. Миколаєва та автомобіль «ВАЗ-2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , що був розташований на газоні, що розділяє смуги дороги у попутному та зустрічному напрямках, в перевернутому (на даху) стані, передньою частиною в напрямку м. Миколаєва. При цьому довжина слідів гальмування коліс автомобіля «Jeep Grand Cherokee» складають 34,8 і 42,7 метрів, а сліди юзу цього автомобіля становлять довжину в 4,9 метрів (а. с. 121-160, том № 1).

Виходячи зі змісту судово-медичного висновку у обвинуваченого ОСОБА_3 наявні тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу і основи черепа, обширної рани тіменно-потиличної області, садни на кінцівках, забиття грудної клітини і правого тазостегнового суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та не виключається їх отримання в умовах ДТП (а. с. 175, том № 1).

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що приблизно о 16.00 год. 22.11.2012 р., на власному автомобілі «Jeep Grand Cherokee», разом з ОСОБА_3 виїхали з м. Севастополя у м. Київ. За кермом сидів ОСОБА_3 . У вечірній час цього дня, біля с. Себине, рухаючись зі швидкістю 70-80 км/год. на дорозі раптово з`явився автомобіль без ввімкнених габаритів, якого Сорочан намагався об`їхати, але сталося зіткнення (а. с. 106, том № 1).

Згідно висновку судово-медичного експерта у потерпілого ОСОБА_5 наявні тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забиттям головного мозку, лінійним переломом кісток зводу черепа, крововиливів і садни на обличчі, рваної рани верхнього лівого ока, забої грудної клітини, закритого перелому правої ліктьової кістки зі зміщенням, закритих переломів лонної і сідаліщної кісток з права, садин нижніх та верхніх кінцівок, які відносяться до категорії тяжких та не виключається їх отримання в умовах ДТП (а. с. 173, том № 1).

В ході слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 з`ясовано, що на швидкості його автомобіля в 90 км/год. видимість попутного автомобіля без ввімкнених габаритів складала 96,7 метрів, а з ввімкненими 250 метрів, що не узгоджується з його свідченнями даними у судовому засіданні щодо раптовості появи автомобіля ВАЗ 2106 на дорозі та неможливості уникнення наїзду (а. с. 189, том № 1).

Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_6 , що 22.11.2012 р., близько 21.30 год. дозволив ОСОБА_11 сісти за кермо свого автомобіля «ВАЗ-2106», сам сидів в салоні на задньому сидінні, а на передньому пасажирському сидінні знаходилась його дружина ОСОБА_12 Рухались по автодорозі Ульянівка-Миколаїв з с. Себине в сторону м. Нова Одеса з ввімкненим ближнім чи дальнім світлом фар, зі швидкістю 20-30 км/год. Недалеко від повороту на с. Себине перестроїлись з правої смуги руху в ліву з метою звернути з дороги до автозаправочної станції «Лукойл», при цьому був ввімкнений покажчик лівого повороту. Із-за відображення світла в салоні автомобіля зрозумів, що позаду їхав автомобіль, але не встигли доїхати до повороту, як сталося зіткнення. Невідомий йому чоловік витягнув його з машини, а він вже свою дружину (а. с. 98, том № 1).

В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 показав та розповів про обставини ДТП, що узгоджується з його показами даними у судовому засіданні (а. с. 177, том № 1).

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з наявністю лінійного перелому потиличної кістки з переходом на звід, забиття головного мозку, садни потиличної області, закриті травми грудної клітини з переломом 5-6 ребер з права, садни на грудній клітині з права та крововиливом лівого передпліччя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та не виключається їх отримання в умовах ДТП (а. с. 171, том № 1).

З висновку повторної автотехнічної експертизи (№ 1/49 від 23.07.2015 р.) вбачається, що на момент ДТП ходова частина і рульове керування автомобіля ВАЗ-2106 знаходились в працездатному стані, але технічно несправному, що з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У вказаній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2106 мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання технічних вимог пунктів 10.1. і 10.3. Правил дорожнього руху України. В той же час на момент ДТП ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля «Jeep Grand Cherokeе» знаходились в працездатному стані. У наведеній дорожній ситуації водій автомобіля «Jeep Grand Cherokeе» мав технічну можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання технічних вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України (а. с. 45, том № 3).
Крім того, зі змісту комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди (№ 09-1-248 від 03.06.2016 р.) випливає, що у вказаній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Jeep Grand Cherokeе» ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, в діях водія автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1. і 10.3. Правил дорожнього руху України, що також з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Під час первісного контактування автомобіль ВАЗ-2106 розташовувався задньою частиною до передньої (переважно лівої) частини автомобіля «Jeep Grand Cherokeе», а кут між повздовжніми осями цих автомобілів складав величину близьку до 5+5 градусів (при відліку кута від повздовжньої осі автомобіля ВАЗ-2106 до повздовжньої осі автомобіля «Jeep Grand Cherokeе» по ходу руху годинникової стрілки (а. с. 155, том № 3).
Згідно висновку судово-медичного експерта смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми тіла, що супроводжувалася численними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів та знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть та отримані під час дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 211, том № 1).

Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломами зводу і основи черепа та знаходиться в прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть та отримані під час дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 220, том № 1).

Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 , рухаючись на автомобілі «Jeep Grand Cherokee» із зазначеними саме ним швидкістю та дорожніми умовами, мав технічну можливість своєчасно виявити перешкоду у виді автомобіля ВАЗ-2106 та вжити заходів для уникнення зіткнення з цим транспортним засобом, а тому вважає винуватим обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження та спричинили загибель кількох осіб.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, а також те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Виходячи з посткримінальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , який не визнав своєї вини у вчиненій ДТП, не вибачився перед потерпілими, добровільно не відшкодував завдані збитки, тобто своєю поведінкою не проявив щирого каяття у вчиненому злочині, а тому суд вважає, що обставини, які пом`якшують його покарання відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлені.

Разом з цим, при визначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує порушення Правил дорожнього руху України водієм ВАЗ 2106, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини при яких він скоїв злочин та їх наслідки, вчинення злочину вперше, а також те, що цей злочин відноситься до необережної форми вини, його посткримінальну поведінку, суд вважає, що необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження нових злочинів слід призначити покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Суд критично оцінює вимоги захисника щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього, який проведено з порушенням процесуального законодавства, а саме, він проведений не вповноваженою особою, використовувалися технічні прилади вимірювальної техніки (рулетка-колесо), які не сертифіковані та невірно відображені обставини місця події ДТП, а також в ньому неналежним чином приймали участь поняті (а. с. 164, 167, том № 1).

Так, огляд місця події був проведений уповноваженою на те особою (слідчим) відповідно до вимог статей 223, 237 КПК України за участю спеціалістів та понятих. Хід і результати проведення даної слідчої дії зафіксовані в протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього. Протокол слідчим складено відповідно до вимог статей 104, 106 КПК України, підписаний всіма учасниками даної слідчої дії, яким перед початком огляду роз`яснено їх права та обов`язки, а тому цей доказ є належним та допустимим (а. с. 121-160, том № 1).
Крім того слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 223 КПК України залучення понятих під час проведення огляду місця події не є обов`язковим.
Разом з тим, допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 показали, що приймали безпосередню участь в огляді місця пригоди в якості понятих та підписували відповідні документи (а. с. 63, 64, том № 2).
Суд вважає помилковим твердження захисника про визнання недопустимим доказом клопотання слідчого від 22 травня 2013 р. про продовження строку досудового слідства з мотивів неповідомлення підозрюваного про це (а. с. 83, том № 2).

Так, під час винесення спірного клопотання слідчим дотримано порядок продовження строку досудового слідства визначений ст. 295 КПК України, на підставі якого прокурором продовжено строк досудового розслідування, а не вручення або несвоєчасне вручення слідчим копії підозрюваному не тягне за собою скасування цього клопотання або визнання його недопустимим доказом, а може лише слугувати підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого або процесуального прокурора (а. с. 152, том № 2).

Суд також вважає таким, що не підлягає задоволенню клопотання захисника про визнання недопустимими як доказів письмові заяви ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на адресу слідчого про залучення їх в якості потерпілих, оскільки їх зміст не відповідає вимогам ч. 6 ст. 55 КПК України (а. с. 69, 71, том 2).

По перше судом не досліджувалися оригінали письмових заяв ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на адресу слідчого про залучення їх в якості потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки такі як доказ не надавалися суду стороною обвинувачення.

По друге, відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта прокурором визначено статус, зокрема ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , які в цьому кримінальному провадженні є потерпілими, що для суду є безспірним і сумніву в їх достовірності не підлягає (а. с. 2-6, том № 1).

28 листопада 2012 р. ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобілі «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_4 (а. с. 81, том № 2).

Вказана ухвала слідчого судді під час досудового розслідування його учасниками в апеляційній інстанції не оскаржувалась, а тому для суду, що розглядає це кримінальне провадження по суті є чинною, а відтак, то не підлягає аналізу і оцінці щодо її законності.

За такого цей доказ, як і клопотання слідчого про арешт майна є належним та допустимим (а. с. 75, том № 2).

Суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання захисника (а. с. 201, 213, 222, том № 1) щодо визнання недопустимими як доказів висновків медичних експертів за номерами 15, 776 і 777 щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_6 (а. с. 171, том № 1), ОСОБА_11 (а. с. 211, том № 1) і ОСОБА_12 (а. с. 220, том № 1) відповідно.

Оспорювані захисником медичні висновки отримані у порядку встановленому кримінально-процесуальним законодавством і не містять в собі інформації щодо порушень прав та свобод людини, що визначені статтею 87 КПК України, а також їх зміст підтверджений судовим експертом ОСОБА_15 , що безпосередньо була допитана у судовому засіданні (а. с. 128, том № 2).

Також є безпідставним твердження захисника щодо визнання доказу недопустимим у виді протоколу проведення з підозрюваним ОСОБА_3 слідчого експерименту, оскільки той є підробленим та здійснений у порушення вимог процесуального законодавства (а. с. 189, том № 1).

Судом з`ясовано, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_3 проведений відповідно до вимог ст. 240 КПК України. У судовому засіданні обвинувачений суду пояснив, що з ним був проведений слідчий експеримент за участю слідчого та понятих, який він підписав, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи (а. с. 212, том № 2).

З цих же підстав суд вважає допустимими та належними доказами у виді протоколу слідчого експерименту, що проведений з потерпілим ОСОБА_6 (а. с. 177, том № 1) та висновки повторної автотехнічної експертизи (№ 1/49 від 23.07.2015 р. (а. с. 45, том № 3) і комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди (№ 09-1-248 від 03.06.2016 р. (а. с. 155, том № 3), які виготовлені, зокрема, виходячи зі свідчень потерпілого ОСОБА_6 .

Не підлягають задоволенню й клопотання захисника (а. с. 236, 248, том № 1 і а. с. 123, том № 2) про визнання недопустимими постанови про призначення авто-технічної експертизи та висновку експерта № 2/294 від 28.01.2013 р. (а. с. 225, 227, том № 1), постанови про призначення авто-технічної експертизи та висновку експерта № 2/295 від 25.01.2013 р. (а. с. 239, 241, том № 1) і постанови про призначення транспортно-трасологічної експертизи від 29.11.2012 р. і висновку експерта № 4/155 від 08.01.2013 р. (а. с . 23, том № 2).

Так, зазначені захисником письмові докази, що здобуті під час досудового розслідування та були предметом дослідження у судовому засіданні не покладені судом в основу обвинувачення, а тому й втрачається доцільність про вирішення питання щодо визнання їх недопустимими.

Дослідженими у судовому засіданні доказами не підтверджуються твердження захисника, обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та представника останнього про те, що за кермом автомобіля ВАЗ 2106 перебував не ОСОБА_11 , а потерпілий ОСОБА_6 .

Так, у своїх висновках судово-медичний експерт вказав, що наявність тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_11 , їх характер та механізм утворення свідчать про перебування ним у салоні автомобіля у момент ДТП за кермом (а. с. 211, том № 1), а наявність тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_6 , їх характер та механізм утворення з більш вірогідністю вказують на те, що у момент ДТП він не перебував за кермом автомобіля, а був його пасажиром (а. с. 171, том № 1).

Питання щодо закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що за обвинувальним актом ОСОБА_3 має статус підозрюваного, а не обвинуваченого вже був вирішений ухвалою суду від 14 січня 2015 року, а тому таке твердження захисника є безпідставним (а. с. 12, том № 3).

Суд визнає недопустимим доказом наданий захисником суду відеозапис нібито ДТП, що є предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні, оскільки він здобутий без дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства.

Не заслуговує на увагу й посилання захисника про ненадання органом досудового розслідування юридичної оцінки діям водія ВАЗ 2106, що також призвели до ДТП, оскільки чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено надання юридичної оцінки діям осіб, які померли до внесення відомостей про злочин до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Під час підготовчого судового засідання потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_8 звернулися з цивільними позовами до ОСОБА_3 (а. с. 21, 46, том № 1).

Так, ОСОБА_8 просив стягнути з відповідача завдану злочином шкоду в сумі 259 991,19 грн, з яких 250 000 грн моральної і 9 991,19 грн матеріальної шкоди, а ОСОБА_6 257 911,35 грн, з яких 250 000 грн моральної і 7 911,35 грн матеріальної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_8 обґрунтовував тим, що в ДТП загинув його син ( ОСОБА_11 ), на поховання якого поніс затрати в сумі 9 991,19 грн.

ОСОБА_6 вказав, що під час ДТП отримав тілесні ушкодження у результаті чого був госпіталізований та проходив лікування в районній лікарні, на що ним витрачено 995,35 грн. Крім того, в ДТП загинула його дружина ( ОСОБА_12 ), на поховання якої витратив 6 916 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити за відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позови підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК).

За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям.

Судом з`ясовано, що потерпілий ОСОБА_8 є батьком загиблого ОСОБА_11 , який здійснив поховання сина. В результаті зазначеного злочину потерпілий втратив сина, від чого пережив нервовий стрес, переніс нервові переживання і душевні страждання.

За такого, суд дійшов висновку, що на користь потерпілого ОСОБА_8 підлягає стягненню з ОСОБА_3 компенсація моральної шкоди у грошовій формі в розмірі 100 000 грн.

Крім того, в силу ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_8 витратив на поховання сина 9 991,19 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, рахунками та фіскальними чеками, яка підлягає стягненню з відповідача (а. с. 35-39, том № 1).

Потерпілий ОСОБА_6 є чоловіком загиблої ОСОБА_12 , який здійснив поховання дружини. В результаті зазначеного злочину потерпілий втратив дружину, від чого пережив нервовий стрес, переніс нервові переживання і душевні страждання.

За такого, суд дійшов висновку, що на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню з ОСОБА_3 компенсація моральної шкоди у грошовій формі в розмірі 100 000 грн.

Підлягають у повному обсязі стягненню з відповідача витрати на лікування позивача в сумі 995,35 грн, а також витрати здійснені на поховання дружини в розмірі 6 916 грн, що підтверджується відповідними накладною, рахунком, квитанцією та довідкою (а. с. 27-30, том № 1).

Відповідно до вимог ст. 122 КПК України з обвинуваченого слід стягнути 9 798,52 грн витрат на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведення криміналістичних експертиз (а. с. 211, том № 2, а. с. 44, 154, том № ).

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з відбуванням у кримінально виконавчій установі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_8 завдану злочином моральну шкоду у сумі 100 000 грн та 9 991,19 грн матеріальної шкоди, а всього 109 991,19 (сто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто один гривень 19 коп.) гривень.

В решті позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_6 завдану злочином моральну шкоду у сумі 100 000 грн та 7 911,35 грн матеріальної шкоди, а всього 107 911,35 (сто сім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 35 коп.) гривень.

В решті позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2012 року про накладення арешту на автомобіль «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_16 , який володіє ним на правовій підставі;

автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_17 , яка володіє ним на правовій підставі.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 9 798,52 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень 52 коп.) гривень.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий