Справа №473/750/16-к 12.05.2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001072 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.02.2016р. відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ,

про застосування за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, примусового заходу виховного характеру,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

особи, відносно якої застосовуються заходи виховного характеру, ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин вчиненого суспільно-небезпечного діяння та застосованого примусового заходу відносно його неповнолітнього сина, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , та цивільного позову прокурора Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах Миколаївської обласної офтальмологічної клініки.

Ухвалою суду до неповнолітнього ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 строком на один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 2449,10 грн. матеріальної шкоди і 20000 грн. моральної шкоди, а всього 22449,10 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь Миколаївської обласної офтальмологічної лікарні 7235,15 грн., витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_11 .
На обґрунтування апеляційних вимог законний представник неповнолітнього посилається на те, що оскаржувана ухвала в частині задоволення цивільних позовів є незаконною, оскільки питання щодо позовів має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. В порушення вимог ст.501 КПК України та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15.05.2006р.. де зазначено, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину чи суспільно-небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує. Проте, суд, поставляючи рішення про застосування заходів виховного характеру, розглянув цивільні позови та стягнув з нього завдану суспільно-небезпечним діянням шкоду.

В запереченнях прокурор вказує, що суд 1-ої інстанції обґрунтовано задовольнив позов прокурора Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах Миколаївської офтальмологічної лікарні, оскільки лікарня є бюджетною установою, а факт не відшкодування витрат є порушенням державного інтересу. Крім того, позовні вимоги підтверджуються доказами, які зібрані в ході досудового розслідування.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 14.02.2015р. близько 12:00 год. заходячись біля непрацюючої будівлі дитячого садка по АДРЕСА_3 , пострілом з рогатки, яка була заряджена каменем, влучив у ліве око неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок необережних, протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом в передню камеру кришталика, що призвело до падіння зору на ліве око. Спричинене тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ст.128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги законного представника неповнолітнього, прокурора, який просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та розглянувши апеляційну скаргу в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що суб`єктом злочину, передбаченого ст.128 КК України є особа, яка досягла 16-ти років. За обставин вчинення даного кримінального правопорушення воно вчинене ОСОБА_6 у 14-тирічному віці. Вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому до останнього обґрунтовано застосовані примусовий захід виховного характеру.

Згідно вимог ч.2 ст.127 та ч.1 ст.129 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Тому суд 1-ої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільні позови законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Вознесенської прокуратури, керуючись нормами діючого кримінально-процесуального законодавства.

Посилання апелянта на те, що питання щодо вказаних цивільних позовів може вирішуватися лише в порядку цивільного судочинства, не відповідають нормам КПК України, які діють на даний час..

Крім того, підстави задоволення позовів та розмір, стягнутих сум, судом належним чином вмотивовані. До того ж апелянт розмір стягнень не оспорює, а лише зазначає бажання вирішити вказане питання у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку про відшкодування шкоди, яка завдана суспільно-небезпечним діянням, за результатами розгляду цивільних позовів в кримінальному провадженні. А тому підстав для скасування ухвали суду в частині задоволення позовів, як того просить апелянт, немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.02.2016р. відносно неповнолітнього ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча
Судді