АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2040/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 про накладення арешту та накладено арешт на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. на момент подання клопотання НОМЕР_2 .
Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши наявні підстави вважати, що вказаний автомобіль є предметом кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом, згідно постанови слідчого про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачі їх на зберігання від 28.11.2015 р., має значення доказу у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний автомобіль.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції власник майна подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 .

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що при поданні клопотання про арешт майна органом досудового розслідування не надано суду документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, не зазначено конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, взагалі не вказано хто є володільцем арештованого майна, що на думку апелянта є порушенням вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України. Одночасно, апелянт наголошує на тому, що він як власник вказаного автомобіля, придбаного по оголошенню, не є, а ні підозрюваним, а ні обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні, а тому арешт на належний йому автомобіль накладено безпідставно.

Також, власник майна, зазначає про те, що слідчий суддя, в порушення вимог кримінального процесуального закону, накладаючи арешт на автомобіль «HONDA CIVIC», прийшов до помилкового висновку про те, що вказаний автомобіль є предметом вчиненого кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження предметом розслідуваного кримінального правопорушення є автомобіль «Mercedes-Benz» моделі «ML-350», д.н.з. НОМЕР_4 .
Крім того, як зазначає апелянт, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі визначаючи правову підставу для накладення арешту на вказаний автомобіль послався на ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11.12.2015 р. втратила чинність, а тому, як вважає власник майна, така ухвала в будь-якому випадку має бути скасована.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що а ні прокурором в клопотанні, а ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України не оцінили та не врахували розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, власник майна, в поданій ним апеляційній скарзі, вказує на порушення прокурором, під час звернення з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді, строків звернення з відповідним клопотанням, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки вказаний автомобіль був вилучений у апелянта 24.03.2016 р., а арешт на нього було накладено 24.02.2016 р.

Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2016 р. В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження власник майна вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без його виклику, а копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 06.06.2016 р., про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах судового провадження.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у його відсутність, з чим також погодився і представник власника майна.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 24.02.2016 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, слідчим відділом Голосіївського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, які внесено 14.11.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010924, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, по факту незаконного заволодіння автомобілем марки «HONDA», моделі «CIVIC», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який було внесено до ІІПС «УГОН».

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 виклав оголошення в Інтернет, стосовно продажу свого автомобіля марки «HONDA», моделі «CIVIC», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . Через деякий час йому на мобільний телефон зателефонував громадянин, який представився ОСОБА_10 . Під час розмови останній запропонував зустрітися 04.11.2015 в м. Сіла, Черкаської області для того щоб здійснити обмін вищевказаного автомобіля на автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «ML-350», д.н.з. НОМЕР_4 з додатковою доплатою в розмірі 9000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на день 04.11.2015, становить 207000 гривень. Внаслідок чого, ОСОБА_9 погодився на запропоновану йому пропозицію, та здійснив даний обмін з додатковою доплатою в розмірі 9000 доларів США.

Також, органом досудового розслідування встановлено, що після обміну, 13.11.2015 ОСОБА_9 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz», моделі «ML-350», д.н.з. НОМЕР_4 по вул. М.Бажана в місті Києві, був зупинений працівниками поліції та в ході огляду документів ОСОБА_9 , останніми було встановлено, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «MF-350», д.н.з. НОМЕР_4 знаходиться в розшуку.
Після чого, як зазначає сторона обвинувачення, ОСОБА_9 , добровільно передав свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу та один автоматичний та ключ від автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «ML-350» д.н.з. НОМЕР_5 , працівниками поліції, для транспортування даного автомобіля на вул. Голосіївська, 15 у м. Києві. Проаналізувавши ситуацію, ОСОБА_9 прийшов до висновку, що став жертвою шахрайських дій, в ході яких останньому було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 414000 гривень.

Крім того органом досудового розслідування встановлено, що з метою пошуку автомобіля марки «HONDA», моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 із заявою звернувся до Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, та почав самостійно моніторити засоби масової інформації та всесвітню мережу Інтернет.
В подальшому як було встановлено, при спробі поставити на реєстрацію, в МРЕВ, яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Леся Українка, 21, автомобіль марки «HONDA», моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться в базі ІІПС «УГОН», після чого, автомобіль було доставлено на територію Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.
22.02.2016 р. прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. якого на момент подання клопотання НОМЕР_2 , посилаючись на те, що вказаний автомобіль визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні, а незастосування арешту до цього автомобіля може призвести до його повторного відчуження, особами, які зацікавлені в цьому, а також надасть можливість вищевказаним особам вільно розпоряджатися вказаним автомобілем, послужити підставою для настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та викриттю злочинних дій учасників вчинення кримінального правопорушення.
24.02.2016 р. ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на зазначений автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки вказаний автомобіль відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Разом з тим, такі висновки слідчого судді не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, про що обґрунтовано зазначає апелянт, в поданій ним апеляційній скарзі, посилаючись на положення ст.ст. 167, 170 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України (в редакції від 11.12.2015 р.) підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції, слідчий суддя не врахувавши вище вказані зміни, внесені до кримінального процесуального закону, зокрема, що стосується підстав для накладення арешту на майно, наклав арешт на на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», з підстав, передбачених ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України, що як вважає колегія суддів, призвело до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.

Разом з тим, колегія суддів, дослідивши всі обставини, наданої до апеляційного суду справи, враховуючи, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність підстав вважати, що автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC» є предметом кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності на вказане майно завданням кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль, оскільки вважає наявні для цього підстави, які передбачені ст. 170 КПК України.
Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

З огляду на вказане, майно, яке відповідає визначеним у ч. 3 ст. 170 КПК України критеріям, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Апеляційний суд м. Києва, врахувавши вищезазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке є предметом вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що клопотання слідчого, слід задовольнити та накласти арешт на відповідне майно.

Крім того, як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження постановою слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_11 автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Тому, доводи апелянта про те, що при поданні клопотання про арешт майна органом досудового розслідування не надано суду документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, не зазначено конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, взагалі не вказано хто є володільцем арештованого майна, що на думку апелянта є порушенням вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України. Одночасно, апелянт наголошує на тому, що він як власник вказаного автомобіля, придбаного по оголошенню, не є, а ні підозрюваним, а ні обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні, а тому арешт на належний йому автомобіль накладено безпідставно є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Обираючи спосіб обтяження майна, колегія суддів об`єктивно переконана в тому, що необхідно заборонити використовувати та розпоряджатися цим майном, оскільки незастосування таких заходів може призвести до зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Як вважає колегія суддів, такий ступінь втручання у права та свободи ОСОБА_7 є цілком співрозмірний з потребами кримінального провадження.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б переважали інтереси держави, колегією суддів не встановлено та апелянтами не доведено.

Крім того, слід зазначити, й про те, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Не обґрунтованими є також і посилання апелянта, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, на пропуск прокурором встановлених кримінальним процесуальним законом строків для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, як якої його було вилучено, разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 22.02.2016 р., а вилучення вказаного автомобіля відбулося 24.03.2016 р, про що також зазначає в своїй апеляційній скарзі і власник майна, тобто така процесуальна дія як арешт майна передувала фактичному вилученню цього майна, а тому на момент звернення прокурора з відповідним клопотанням автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 22.02.2016 р. не можна вважати тимчасово вилученим майном, отже й строк звернення з відповідним клопотанням, визначений чинним кримінальним процесуальним кодексом, прокурором пропущений не був.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, на які посилається власник майна, як на підстави для скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються вищевикладеним.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
З урахуванням викладеного та виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора, та накласти арешт на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. на момент подання клопотання НОМЕР_2 .

Керуючись ст.ст. 117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 про накладення арешту та якою накладено арешт на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. на момент подання клопотання НОМЕР_2 . скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль марки «HONDA» моделі «CIVIC», 2008 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. на момент подання клопотання НОМЕР_2 ..
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4