Справа № 534/1761/16-к
Провадження № 1-кп/534/181/16
Вирок
Іменем України
07 жовтня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001098, внесеного до ЄРДР 06 вересня 2016 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.. Станіславчик Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.08.2009 р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.164 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням в порядку ст.75 КК України з однорічним іспитовим строком;

- 29.09.2010 р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 18.01.2012 р. Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1, ч.2 ст.309, ч.1 ст.185, ч.1,ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений за ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.11.2013 р. умовно-достроково на 4 місяці 24 дні

08.05.2014 року Комсомольським міським судом за ч.1 ст.395, 71 КК України до 5 місяців арешту. Звільнився 08.10.2014 року по відбуттю строку покарання.

15.10.2015 року Комсомольським міським судом за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185,70 КК України до двох років обмеження волі.

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,
встановив:
Обвинувачений вчинив повторний закінчений замах на вчинення крадіжки за таких обставин:
12 серпня 2016 року в період відбування покарання у вигляді обмеження волі, ОСОБА_4 знаходячись у відповідності з умовами договору на використання праці спецконтингенту (а.с. 47-50) на території науково-виробничого підприємства «Фероліт», розташованого по вул. Будівельників, 66 в м. Горішні Плавні, в порушення п.4.19 Положення про пропускний режим на підприємстві (а.с. 37-40), близько 11.20 год. залишив своє робоче місце на території деревообробного цеху підприємства та перейшов на територію шихти згаданого підприємства, де, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно, повторно, шляхом вільного доступу заволодів ломом міді загальною вагою 17, 6 кг. вартістю 1584 грн. (а.с. 45-46), який намагався перемістити за територію підприємства, але злочинний намір не довів до кінця з причини, що не залежала від його волі, оскільки на території підприємства разом з викраденим був затриманий службою охорони НВП «Фероліт» (а.с. 28-30).

Свою вину в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 не визнав. Не заперечуючи по суті самого факту заволодіння ломом за умов та обставин, зазначених у вироку, суду показав, що на територію шихти підприємства в той день пішов, оскільки потребував проволоку для роботи, а випадково знайдений лом мав на меті одразу передати адміністрації підприємства і отримати відповідну винагороду, про наявність якої дізнався від інших працівників.

Втім, відсутність будь-якої ініціативи з боку адміністрації в заохоченні працівників, тим більше, шляхом здійснення будь-яких виплат, категорично заперечив допитаний в якості свідка начальник деревообробного цеху підприємства ОСОБА_5 . Свідок також зазначив суду, що в той день з 11.00 год. до 12.00 год. ОСОБА_4 мав наряд-завдання на прибирання деревообробного цеху приміщення (а.с.33) і в порушення положення про пропускний режим на підприємстві не мав права залишати приміщення цеху без дозволу адміністрації. Свідок зазначив також, що в силу характеру виконуваної ним в той день роботи, потреба в проволоці була відсутня.

За переконанням суду наявність суб`єктивної сторони в діях ОСОБА_4 підтвердила суду також працівник пропускного пункту підприємства ОСОБА_6 , яка показала, що на її запитання щодо походження мішка, який ніс ОСОБА_4 по території підприємства, останній одразу покинув мішок і пішов до свого місця роботи.

Представник потерпілої особи до суду не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, претензії матеріального характеру до обвинуваченого не пред`являє в зв`язку із поверненням викраденого.

Отже, обгрунтовуючи висновки про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину, суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю, а кваліфікацію його умисних дій за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України вірною, оскільки він вчинив повторний закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Заперечення ОСОБА_4 власної причетності до вчинення інкримінованого злочину розцінене судом нічим іншим, як спробою тлумачити події у вигідному для себе світлі /факт самовільного залишення робочого місця, відсутність будь-яких офіційних розпоряджень з боку адміністрації щодо заохочень працівників за умови здачі лому, відсутність потреби в проволоці, що за поясненням самого обвинуваченого виправдало в той день необхідність залишення ним свого робочого місця, і наприкінці його поведінка під час затримання/, є доказами, які за елементарною логікою виключають випадковість або збіг обставин, як на тому наполягає сам обвинувачений і які у своєму логічному зв`язку, у відповідності до положень ст..85 КПК України за умови їх належності визнаються законом такими, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Крім того, наявність чисельних попередніх вироків, якими ОСОБА_4 був засуджений за вчинення умисних, в т.ч. тяжких злочинів проти власності, дають суду право, у відповідності до положень ч.3 ст.88 КПК України вважати дану обставину допустимим доказом тому, що інкриміноване за загаданим провадженням кримінальне правопорушення узгоджувалось із певною звичкою обвинуваченого до вчинення правопорушень, направлених проти власності.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний ОСОБА_4 злочин не є тяжким, втім вчинений ним під час відбування покарання за попереднім вироком, що прямо свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Згідно із представленою довідкою обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-нарколога, від проходження медогляду відмовився. На разі відбуває покарання за вчинення умисних злочинів проти власності. До початку відбування покарання не працював, зі слів обвинуваченого існував за рахунок випадкових заробітків у приватних осіб. Проживав однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу. За місцем відбування покарання характеризується, як засуджений, який не проявляє грубість до адміністрації, втім є схильним до створення конфліктної ситуації, має дав стягнення, заохочень не має (а.с. 60).

Врахування даних про особу ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, і знову вчинив замах на вчинення умисного злочину під час відбування покарання за попереднім вироком, в своїй сукупності дають суду підставу дійти висновку про необхідність призначення останньому покарання у вигляді позбавлення волі, який в даній ситуації стане найбільш дієвим заходом примусу, що сприятиме виправленню ОСОБА_4 та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів.

Загальний строк покарання, з врахуванням положень ст.71,72 КК України визначений судом з врахуванням тяжкості вчиненого злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України із призначенням покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

У відповідності до положень ст.71 КК України з врахуванням положень ст..72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду від 15 жовтня 2015 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання судового рішення у відношенні засудженого обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 07 жовтня 2016 року з 10-00 год.
Речові докази у справі (а.с. 31) залишити НВП «Фероліт», як йому належні.

На вирок суду протягом 30 днів з часу проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1