Справа № 357/8446/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1455/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 06.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
6 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, освіта вища, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.03.2011 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 09.11.2012 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду за ст.ст.190 ч.2, 309 ч.2,186 ч.1, 186 ч.2, ч.1 ст. 70,ст.71 КК України до позбавлення волі на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 31.08.2015 року умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 4 місяці 27 днів, із застосуванням ст. 81 КК України та встановленням адміністративного нагляду строком на 1 рік,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 09.11.2012 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 12.03.2016 року близько 16 год 30 хв. знаходячись біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 помітив потерпілого ОСОБА_9 , який йшов до під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_2 , та вирішив заволодіти його майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений зайшов до під`їзду будинку разом із потерпілим, де умисно, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна звалив потерпілого ОСОБА_9 на підлогу, в результаті чого потерпілий втратив можливість чинити будь-який опір та в результаті чого в нього випали з кармана гроші в сумі 812 гривень. При цьому, ОСОБА_7 забрав вказані гроші собі та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 812 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення та доведеність його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, просить вирок суду змінити та призначити покарання в мінімальних межах, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме стан здоров`я обвинуваченого та ряд захворювань, утримання батьків похилого віку, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які всебічно, повно та об`єктивно досліджено і є обґрунтованими. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, що не оспорюється в апеляційній скарзі, тому судова колегія визнає ці висновки правильними.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались сторонами провадження і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення йому покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованими, оскільки санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді від 4 до 6 років позбавлення волі, як вбачається з вироку суду обвинуваченому призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

З вироку суду вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, за даними облікової документації перебуває на обліку Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у період з 22.08.2016 року по 6.12.2016 року (дня набрання вироком законної сили), слід зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 22 серпня 2016 року по 6 грудня 2016 року (дня набрання вироком законної сили), в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Головуючий:

Судді: