Дата документу Справа № 226/2648/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/33/16
Єдиний унікальний № 226/2648/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001246, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 04 грудня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого Димитровським міським судом Донецької області:
- 26.06.2009 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 25.03.2010 року за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 25.11.2013 року за відбуттям строку покарання;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 14.10.2014 року приблизно о 12.00 год., точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, через незаперту хвіртку, проникнув на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, демонтував раму з вікна літньої кухні та через отвір, що утворився, проник до вказаного приміщення, звідки умисно, таємно, повторно, з корисливою метою викрав майно потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 517 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_7 посередньо характеризується у побуті, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше був судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжких, які не зняті і не погашені в установленому законом порядку, та знов вчинив умисний тяжкий злочин, а тому безпідставно застосував до останнього ст. 75 КК України.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
ВинуватістьОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, дані про його особу, а саме те, що він скоїв злочин у період непогашеної судимості, характеризується посередньо, не працює, сімейний стан та відсутність на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, відшкодування збитків, думку потерпілої, відсутність обставин обтяжуючих покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення завданого збитку у якості обставин, які пом`якшують покарання, і тому прийшов до висновку, що виправлення останнього можливо з призначенням покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Отже, поряд з загальними обставинами встановленими нормами закону про кримінальну відповідальність (ст. 65 КК України), суд першої інстанції навів і інші обставини, для його переконання у можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , від призначеного покарання з випробуванням, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості, у зв`язку з його м`якістю безпідставні, оскільки суд першої інстанції призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі, а прокурор, який брав участь у провадженні, просить призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що ОСОБА_7 , раніше був судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжких, які не зняті і не погашені в установленому законом порядку, та знов вчинив умисний тяжкий злочин, безпідставні, оскільки обґрунтовуючи призначення покарання, суд у вироку зазначив, про скоєння злочину у період непогашеної судимості.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що обвинувачений посередньо характеризується у побуті, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, то вони самі по собі не можуть бути перепоною для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, необґрунтованість та незаконність рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , від відбування покарання з випробуванням, у апеляційній скарзі взагалі не мотивовано, тому колегія суддів, зберігаючи принцип неупередженості, не виходить за межі апеляційної скарги з метою погіршення становища обвинуваченого.

Враховуючи наведене, а також те, що покарання повинно бути адекватним і співмірним скоєному, та яке є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений ОСОБА_7 , не уникнув за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає, що за таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , випливає з дотримання судом принципів справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку за м`якістю призначеного ОСОБА_7 покарання по доводах зазначених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 04 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

На вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4