У Х В А Л А
судового засідання
22 червня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 31 травня 2016 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, українцю, громадянину України, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1
20 березня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: «Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_3 , під час перебування на обліку у центрі зайнятості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, подав до вказаного центру перелік документів передбачений п. 3 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого Кабінетом міністрів України від 20.03.2013 року № 198, на підставі яких головним спеціалістом відділу надання соціальних послуг ЛМЦЗ останньому була видана персональна картка та заява про надання статусу безробітного, які останнім було підписано власноруч. Будучи ознайомленим із правами та обов`язками, як безробітного, згідно наказу № 2214-К від 17.03.2014 року влаштувався на роботу ТзОВ "Директива" на посаду заправних станцій в структурний підрозділ «Автозаправна станція № 11-46 «Сокільники», в особі директора ОСОБА_4 .
Отже, ОСОБА_3 , перебуваючи на обліку у ЛМЦЗ, як безробітний не повідомив службу зайнятості про працевлаштування на роботу у ТзОВ "Директива" з 17 березня 2014 року та отримав дохід, в результаті чого незаконно за період з 17.03.2014 про 27.04.2014 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 1296,19 грн.
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що встановлено достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 в заволодінні чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами, що перебувають на балансі ЛМЦЗ, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_5

Сторона захисту адвокат ОСОБА_6
Потерпіла сторона - Львівський міський
центр зайнятості в особі ОСОБА_7

Як вбачається із протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, від 22 червня 2016 року, підставою для передачі є: «Після дооформлення».
Разом з тим, така підстава не передбачена ні ст. 35 КПК України, ні положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.
Отже, розглядувані матеріали передані судді по за межами автоматизованої системи документообігу, у ручному режимі, що вказує на несанкціоноване втручання в роботу системи Франківського районного суду м. Львова секретарем суду ОСОБА_9 та має ознаки для відповідальності, передбаченої ст. 376 1 КК України.
У протоколі передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 червня 2016 року також вказано підстави передачі судді матеріалів, які не відповідають фактичним обставинам, оскільки обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не скеровувався на дооформлення, а повертався прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України та іншим вимогам процесуального закону, як це зазначено в ухвалах від 28 вересня 2015 року та 23 лютого 2016 року з якими двічі погодився й суд апеляційної інстанції.
Відтак вважаю, що автоматизований розподіл відбувся по за межами автоматизованого розподілу, в супереч вимогам ст. 35 КПК України та є наслідком безпрецедентного втручання працівників апарату суду і зокрема секретаря суду ОСОБА_9 в автоматизовану систему документообігу.
Так, відповідно до ч. 3 КПК України, визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали , про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.
Разом з тим, матеріали обвинувального акта працівниками апарату суду тричі реєструється під одним і тим же унікальним номером справи, хоч обвинувальний акт перший раз датований 20 березня 2015 року, другий 29 січня 2016 року, тобто через десять місяців після відкриття матеріалів досудового слідства та третій 31 травня 2016 року, тобто через 14 місяців після відкриття матеріалів досудового слідства. Також, із супровідного листа прокурора від 01 червня 2016 року №04-9/1447 вих-16 та матеріалів обвинувального акта не вбачається, що матеріали скеровані до суду після їх до оформлення. Отже, підстава передачі матеріалів судді, що вказана секретарем суду ОСОБА_9 , є її безпідставним визначенням, що і вказує на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду останньою, а відтак, є наслідком відповідальності, установленої законом.
У третє обвинувальний акт складено та затверджено 31 травня 2016 року, супровідний лист від 01 червня 2106 року, у той час, коли матеріали кримінального провадження зареєстровані у суді 22 червня 2016 року тобто через 23 дня після вручення копії підозрюваному.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, серед інших обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного у кримінальному провадженні, є порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто з підстав порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку
визначення судді для розгляду справи.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 5 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/503/16 передати до кримінальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ч. 2 та ч. 3 ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10