В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2016 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суді у м.Запоріжжі кримінальне провадження №0001851 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Балабіне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого тренером у Фітнес-центрі «Спорт-Лайф», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,

у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що приблизно в середині лютого 2015 року, ОСОБА_4 , вступив у злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману, розподіливши злочинні ролі між собою.

Так, в обов`язок невстановленої особи входило реєстрація в глобальній мережі Інтернет як користувач сайту «ОLХ» та розміщення оголошень щодо оренди квартир в різних містах країни, а також ведення переговорів щодо необхідності внесення передплати за оренду квартири на банківську карту .

В обов`язок ОСОБА_4 входило отримання доступу до карткових банківських рахунків, оформлених на інших осіб та після отримання грошових коштів безготівковим способом на підконтрольні йому карткові банківські рахунки, в подальшому перевести отримані гроші в готівку та заволодіти ними.

Реалізовуючи задумане, у невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановлена особа зареєструвалася в глобальній мережі Інтернет користувач сайту «ОLХ» та розмістила на сайті оголошення щодо передачу в оренду квартир у АДРЕСА_2 та у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , в свою чергу, в середині лютого 2015 року, вмовив свого знайомого ОСОБА_6 оформити на своє ім`я розрахункову карту ПАТ КБ «Приватбанк» та передати її ОСОБА_4 за винагороду, не роз`яснюючи справжні наміри її подальшого використання для скоєння злочинів. Після чого, 24.02.2015 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 розрахункову картку ПАТ «КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на ім`я останнього та пін-код до неї та повідомив реквізити картки невстановленій особі.

Так, 04.03.2015 року до зазначеної невстановленої особи у відповідь на оголошення, розміщеному на сайті «ОLХ» звернувся ОСОБА_7 з метою оренди квартири у м. Львів. Невстановлена особа, у свою чергу, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 та усвідомлюючи, що вводить останнього в оману відносно подальшої оренди квартири, встановив обов`язкову умову - перерахування грошових коштів в якості передоплати на запропонований ним банківській рахунок у сумі 200 гривень.

04.03.2015 року, ОСОБА_7 перерахував на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 200 гривень, яка перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на фактичне заволодіння грошовими коштами, згідно попередньої домовленості з невстановленою особою, заволодів грошовими коштами, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 , розраховуючись за товари в торгівельних точках м. Запоріжжя та переводячи їх в готівку за допомогою банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та АДРЕСА_4 . Частину отриманих грошових коштів, за попередньою домовленістю, він переводив невстановленій особі на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку. Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 в розмірі 200 гривень.

Крім того, 19.03.2015 року до зазначеної невстановленої особи у відповідь на оголошення, розміщеному на сайті «ОLХ» звернулась ОСОБА_8 з метою оренди квартири у м. Львів. Невстановлена особа, у свою чергу, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 та усвідомлюючи, що вводить останню в оману відносно подальшої оренди квартири, встановив обов`язкову умову - перерахування грошових коштів в якості передоплати на запропонований ним банківській рахунок у сумі 350 гривень.

19.03.2015 року, ОСОБА_8 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 350 гривень, яка перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на фактичне заволодіння грошовими коштами, згідно попередньої домовленості з невстановленою особою, заволодів грошовими коштами, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 , розраховуючись за товари в торгівельних точках м. Запоріжжя та переводячи їх в готівку за допомогою банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр. Леніна 146а та АДРЕСА_4 . Частину отриманих грошових коштів, за попередньою домовленістю, він переводив невстановленій особі на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку. Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в розмірі 350 гривень.

Крім того, 19.03.2015 року до зазначеної невстановленої особи у відповідь на оголошення, розміщеному на сайті «ОLХ» звернулась ОСОБА_9 з метою оренди квартири у м. Львів. Невстановлена особа, у свою чергу, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 та усвідомлюючи, що вводить останню в оману відносно подальшої оренди квартири, встановив обов`язкову умову - перерахування грошових коштів в якості передоплати на запропонований ним банківській рахунок у сумі 350 гривень.

19.03.2015 року, ОСОБА_9 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 350 гривень, яка перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на фактичне заволодіння грошовими коштами, згідно попередньої домовленості з невстановленою особою, заволодів грошовими коштами, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 , розраховуючись за товари в торгівельних точках м. Запоріжжя та переводячи їх в готівку за допомогою банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та АДРЕСА_4 . Частину отриманих грошових коштів, за попередньою домовленістю, він переводив невстановленій особі на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку. Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в розмірі 350 гривень.

Крім того, всередині 2015 року до зазначеної невстановленої особи у відповідь на оголошення, розміщеному на сайті «ОLХ» звернулась ОСОБА_10 з метою оренди квартири у м. Одеса. Невстановлена особа, у свою чергу, маючи прямий умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 та усвідомлюючи, що вводить останню в оману відносно подальшої оренди квартири, встановив обов`язкову умову - перерахування грошових коштів в якості передоплати на запропонований ним банківській рахунок сумі 400 гривень.

20.03.2015 року, ОСОБА_10 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 400 гривень, яка перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, направленим на фактичне заволодіння грошовими коштами, згідно попередньої домовленості з невстановленою особою, заволодів грошовими коштами, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 , розраховуючись за товари в торгівельних точках м. Запоріжжя та переводячи їх в готівку за допомогою банкомата ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та АДРЕСА_4 . Частину отриманих грошових коштів, за попередньою домовленістю, він переводив невстановленій особі на невстановлену в ході досудового розслідування банківську картку. Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 в розмірі 400 гривень.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

На думку обвинувачення, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України доведена повністю, а саме: показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , протоколом огляду від 06.08.2015 року та додатками до нього: фотоматеріалами з камери спостереження банкоматів та фото-таблицею від 06.08.2015 року, випискою ПАТ «КБ ПриватБанк» з банківського рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , протоколом про результати встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 31.07.2015 року, протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 31.07.2015 року та протоколом огляду диску інв.№ 116т від 11.08.2015 року, аудіо-файлами розмови абонента мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодом від 04.03.2015 року як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, за епізодами від 19.03.2015 р., 19.03.2015 р., 20.03.2015 року, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні (16.05.2016 року) ОСОБА_4 свою вину та заявлені цивільні позови не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що він умислу на шахрайство у змові з невстановленою особою не мав. Зазначив, що попросив у свого знайомого ОСОБА_6 його кредитну карту. Після отримання кредитної карти, спитав у ОСОБА_6 чи потрібні йому гроші за це, той погодився, і він передав йому 150 грн. На той час він вже знав, що буде продавати цю кредитну карту через Інтернет на сайті «DarkMoney» і не знав, що буде з цієї карти знімати гроші. Він дійсно знімав кошти в банкоматах в ці дати, які зазначені в обвинувальному акті, суми також відповідають обвинувальному акту, він це не оспорює. Проте потерпілих він не знає, ні про яку оренду квартир його відомо не було, шахрайства вчиняти не бажав.

На питання сторін кримінального провадження також пояснив, що нова кредитна карта потрібна була йому для продажу її в Інтернеті за певну суму. В Інтернеті є сайт « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на цьому сайті є форум, хтось продає - хтось придбаває кредитні карти. Для яких цілей йому не відомо. Для того щоб отримати кошти на цьому сайті, потрібна кредитна карта. На початку 2015 року він зв`язався на цьому сайті з особою, хто вона не знає, яка запропонувала йому грошову винагороду 1500 грн. за кредитну банківську картку. Вони домовилися, що у подальшому на цю картку повинні надходити грошові кошти, які потрібно знімати та переказувати через термінал на рахунок цієї особи за вирахуванням 10-15%, які залишалися обвинуваченому як винагорода. Хто це був невідомо, так як користувачі цього специфічного сайту анонімні, мається тільки «Нік», ніхто на сайті своїх фотокарток викладати не буде, вказувати дані також, оскільки на такому сайті в умовах анонімності за картку пропонували великі гроші. Сам процес проходив таким чином: на номер карти, який обвинувачений повідомив цій особі, надходить певна сума, він гроші переводив у готівку, а потім через термінал переправляв той особі, яка замовляла. Покупець картки інформував його, на яку карту потрібно переказати кошти. За зняття грошей і відправку йому платили незначні відсотки. Ніхто нічого не пояснював і для чого потрібна ця карта він не знав. Про оренду квартир він дізнався лише тоді, коли йому подзвонив ОСОБА_6 і повідомив, що телефонувала потерпіла, лише тоді він дізнався про якісь шахрайські дії і одразу припинив спілкування з цією особою з Інтернету. Фактично він допомагав шахраям за незначний відсоток переводити в готівку безготівкові кошти. Змови ніякої не було. Після того, як йому подзвонив ОСОБА_6 , він злякався і зрозумів, що з цією карткою не «нешкідлива» схема, а відбувається шахрайство. Всього він отримав від цієї особи відразу 1500 грн. за продаж карти, і незначний відсоток за перевод грошей, які він додатково буде переводити у готівку. Продаж картки відбувся, він мав її відправити покупцю, і як би встиг це зробити, може би судили того шахрая, а не його. Якщо б він знав цю особу, він би звернувся до міліції, а так як, ця особа невідома, злякався, що вся вина буде на ньому.

Він розумів, що там не все так «гладко», однак якби він знав, що саме такі дії вчиняються, він не ризикував би своєю репутацією за 1500 грн. Він має роботу, репутацію, має дохід, на той період йому потрібні були ці гроші, однак жодного шахрайства на меті у нього не було .

Допитаний у судовому засіданні (16.05.2016 року) свідок ОСОБА_6 пояснив, що його знайомий ОСОБА_4 попросив оформити йому банківську картку, на що той погодився, і у ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав кредитну картку «Універсальну» на своє ім`я, а потім передав цю картку ОСОБА_4 . Для чого йому потрібна була ця карта ОСОБА_4 не повідомляв, можливо для роботи, щоб пересилати гроші на неї. ОСОБА_4 запропонував йому за це гроші, на що він погодився і отримав 150 грн. Цією картою він не користувався. Десь через місяць після передання карти, він прийшов в Банк, хотів зняти кошти з зарплатної карти і дізнався, що гроші заблоковані. У службі безпеки Банку йому повідомили, що на нього є заява, оскільки треті особи користувалися цією картою. Він подзвонив ОСОБА_4 та повідомив його, що цю картку було заблоковано. Те що за допомогою цієї карти відбуваються шахрайські дії ОСОБА_4 не знав, оскільки, коли свідок дізнався, що по карті здійснюються такі шахрайські дії, він подзвонив ОСОБА_4 і про це повідомив. Також йому зателефонувала якась жінка і повідомила про шахрайство, про що він також повідомив ОСОБА_4 , який сказав, що потрібно цій жінці повернути кошти. У райвідділі йому показували фотокартки з банкоматів і він повідомив, що це його знайомий ОСОБА_4 і назвав його контактні дані.

Допитаний у судовому засіданні (23.05.2016 року) в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що працює заступником начальника відділу Придніпровського управління кіберполіції. Ним здійснювався оперативний супровід цього кримінального провадження. Він отримав від потерпілих інформацію про шахрайські дії, повідомлення було внесено до ЄРДР за ч.3 ст.190 КК України, через тимчасовий доступ з ПриватБанку була отримана виписка з рахунку, з якої встановлено, що на цю карту потерпілі перераховували грошові кошти, за фотографіями гроші знімала одна й та сама особа, ідентична зовнішністю обвинуваченого. Свідок ОСОБА_6 пояснював, що карту попросив у нього ОСОБА_4 за винагороду і він її передав ОСОБА_4 . Після цього карту було заблоковано. ОСОБА_6 зв`язався з ОСОБА_4 і повідомив, що його викликали до служби безпеки Банку, повідомили про шахрайські операції, так як потерпілі зверталися до банку. ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 щоб розібратися. В ході супроводження матеріалів проведено негласні слідчі дії - зняття інформації з телекомунікаційних мереж. Були прослухані записи розмов ОСОБА_4 з ОСОБА_6 . ОСОБА_4 відмовлявся йти до Банку. ОСОБА_6 йому повідомив, що в службі безпеки банку повідомили, що ОСОБА_4 зафіксований на камерах. Потерпілі в Інтернеті знаходили об`яви про оренду квартир, перераховували передплату - 200-300 грн. Були взяті ухвали на проведення обшуків за місцем мешкання батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , однак нікого вдома не було, тому обшуки не проведені. ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні надавав пояснення про сайт «DarkMoney»-специфічний сайт, розповідав, що він знайшов там роботу, йому запропонували переводити кошти іншій особі, а відсоток залишати собі. Зі слів ОСОБА_12 він не знав що це шахрайські кошти, однак розумів що щось незаконно. Спочатку ОСОБА_4 надавав пояснення без захисника, так як не побажав його мати, а як підозрюваний він був допитаний за участю захисника. На прослуханих аудіо записах конкретних розмов з приводу шахрайства зафіксовано не було.

Свідок також пояснив суду, що специфікою сайту «Dark Money» є скуповування банківських карток на підставних осіб, на цьому сайті продаються аккаунти, віруси, займаються шахрайством, про що свідчить і назва сайту. На перегляд оголошень на цьому сайті доступ вільний, об`яви можна прочитати без реєстрації.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у судове засідання на неодноразові виклики суду не з`явилися, повідомлені належним чином, неодноразово повідомлялися судом про час та місце слухання справи, заяви щодо відкладення розгляду провадження від них не надходило. Від ОСОБА_9 до суду подано заяву про розгляд провадження у її відсутність.

Крім показань допитаних учасників провадження, у судовому засіданні безпосередньо досліджені і письмові докази, долучені за клопотанням прокурором:

-Протокол огляду від 06.08.2015 року та додатки до нього: фотоматеріалами з камери спостереження банкоматів та фото таблиця від 06.08.2015 року, згідно до яких в момент доступу до карткового рахунку № НОМЕР_1 на камерах банкоматів зафіксоване зображення особи, зовнішність якої ідентична зовнішності ОСОБА_4

-Виписка ПАТ «КБ ПриватБанк» з банківського рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 з якої вбачається надходження коштів на карту № НОМЕР_1 від потерпілих: ОСОБА_7 у сумі 200 грн., ОСОБА_9 у сумі 350 грн., ОСОБА_8 у сумі 350 грн., ОСОБА_10 у сумі 400 грн.

-Протокол про результати встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 31.07.2015 року.

-Протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 31.07.2015 року та протокол огляду диску інв.№ 116т від 19.05.2015 року від 11.08.2015 року, аудіо-файли розмови абонента мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , а саме ті, на дослідженні яких наполягає прокурор: від 02.06.2015-21_50_17, від 12.06.2015-16_21_26, 16_33_49; від 29.05.2016 року 12_13_38, 12_21_58, 13_55_33, 14_04_33, 30.05.2015р.- 20_00_47; від 23.06.2015р.- 11_19_24,08_50_56,11_16_36) .

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, ст.2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищенаведені докази за їх аналізом у сукупності свідчать про факти, які суд встановлює на їхній підставі. Зокрема, з урахуванням пояснень обвинуваченого, суд вважає встановленими те, що ОСОБА_4 в середині лютого 2015 року, отримав від свого знайомого ОСОБА_6 кредитну карту ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» НОМЕР_1 на ім`я останнього та передав її ОСОБА_4 та пін-код до неї та повідомив реквізити картки невстановленій досудовим розслідуванням особі. 04.03.2015 року ОСОБА_7 перерахував на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 200 гривень. ОСОБА_4 отримав грошові кошти, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 від ОСОБА_7 , розраховувався невстановленою частиною цих коштів за товари в невстановлених торгівельних точках м. Запоріжжя та невстановлену суму переводив у готівку за допомогою банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та м. Запоріжжя пр.Леніна, 147. Невстановлену частину отриманих грошових коштів, він переводив невстановленій особі на невстановлену банківську картку. 19.03.2015 року, ОСОБА_8 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 350 гривень. ОСОБА_4 , отримав грошові кошти, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 від ОСОБА_8 , розраховувався невстановленою частиною цих коштів за товари в невстановлених торгівельних точках м. Запоріжжя та невстановлену суму переводив у готівку за допомогою банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та м. Запоріжжя пр.Леніна, 147. Невстановлену частину отриманих грошових коштів, він переводив невстановленій особі на невстановлену банківську картку. 19.03.2015 року, ОСОБА_9 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 350 гривень. ОСОБА_4 отримав грошові кошти, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 від ОСОБА_9 , розраховувався невстановленою частиною цих коштів за товари в невстановлених торгівельних точках м. Запоріжжя та невстановлену суму переводив у готівку за допомогою банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та м. Запоріжжя пр.Леніна, 147. Невстановлену частину отриманих грошових коштів, він переводив невстановленій особі на невстановлену банківську картку. 20.03.2015 року, ОСОБА_10 перерахувала на розрахунковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 400 гривень. ОСОБА_4 , отримав грошові кошти, які надійшли на рахунок банківської картки НОМЕР_1 від ОСОБА_10 , розраховувався невстановленою частиною цих коштів за товари в невстановлених торгівельних точках м. Запоріжжя та невстановлену суму переводив у готівку за допомогою банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованих за адресами: м. Запоріжжя, пр.Леніна 146а та АДРЕСА_4 . Невстановлену частину отриманих грошових коштів, він переводив невстановленій особі на невстановлену банківську картку.

Пунктом 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості закріплено статтею 62 Конституції України, як нормою прямої дії та нормами Кримінального процесуального Кодексу України

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявність в діях ОСОБА_4 складу злочинів передбачених ч. 2 ст.190 КК України стороною обвинувачення не доведена, виходячи із наступного.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи покази свідків допитаних у судовому засіданні, суд встановлює, що свідок ОСОБА_6 , окрім факту передання кредитної карти обвинуваченому за його проханням належних показів щодо предмету доказування по даному провадженню, а саме мету отримання цієї карти ОСОБА_4 , наявність попередньої змови обвинуваченого з невстановленою особою, наявність в діях ОСОБА_4 прямого умислу на шахрайство за попередньою змовою, суду не надав.

Свідок же ОСОБА_13 є працівником правоохоронного органу, який брав участь у проведенні слідчих дій під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, що на переконання суду свідчить про те, що ОСОБА_13 є зацікавленою особою у даному кримінальному провадженні. При цьому, оцінюючи покази цього свідка суд також враховує, що безпосереднім свідком обставин вчинення ОСОБА_4 злочинів цей свідок не був, а тому його покази не мають самостійного доказового значення та не містять відомостей, щодо обставин наявності як попередньої змови між ОСОБА_4 та невстановленою особою, так і в цілому обставин злочинів, викладених в обвинувальному акті, які вказана особа сприймала безпосередньо.

Отже, жоден із свідків сторони обвинувачення не підтвердив обставин викладених у обвинувальному акті і належних показів щодо цих злочинів суду не надав, зокрема вказані свідки не підтвердили ані наявності об`єктивної сторони інкримінуємих ОСОБА_4 злочинів, ані наявність інкримінованого органом досудового розслідування з його боку прямого умислу на шахрайство та корисного мотиву, ані взагалі наявності попередньої домовленості ОСОБА_4 з невстановленою особою.

Крім того суд, перевіряючи на предмет допустимості, достатності та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження зазначає наступне.

Закон (ст.92 КПК України) покладає обов`язок на сторону обвинувачення доказування не лише обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Судом не приймається до уваги як належний доказ долучений прокурором протокол про результати встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 31.07.2015 року, так як, у самому протоколі зазначено, що під час встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу не отримано інформації, яка має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини за матеріалами вказаного кримінального провадження.

Протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 31.07.2015 року, відповідно до якого на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області № 08/5190т від 15.05.2015 року у кримінальному провадженні № 0001851 за ознаками ч.3 ст.190 КК України старшим слідчим ОСОБА_11 за дорученням слідчого ОСОБА_14 встановлено, що під час зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 була отримана інформація, яка має суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, разом із тим, суд визнає цей документ неналежним доказом, так як жодних обставин які підлягають доказуванню цей протокол не містить, через те, що за змістом не відповідає вимогам ст.265 КПК України, а саме ч. 1 цієї статі де зазначено, що при виявленні в інформації відомостей, що мають значення для конкретного досудового розслідування, в протоколі відтворюється відповідна частина такої інформації, після чого прокурор вживає заходів для збереження знятої інформації.

Щодо протоколу огляду диску інв. № 116т від 11.08.2015 року, слід зазначити, що вказаний протокол також не є належним доказом з тих обставин, що він не містить інформації ані щодо наявності попередньої змови з невстановленою особою, ані наявності в діях ОСОБА_4 об`єктивної сторони складу злочинів передбачених ч.2 ст.190 КК України, ані наявності умислу ОСОБА_4 на шахрайство. Більш того, слід зазначити, що частина інформації викладена у цьому протоколі не відповідає змісту аудіо-файлів, які досліджувалися у судовому засіданні за цим протоколом.

Щодо аудіо- файлів розмов абонента мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 які були досліджені у судовому засіданні безпосередньо, а саме аудіо-файли, на дослідженні яких наполягав прокурор: від 02.06.2015-21_50_17, від 12.06.2015-16_21_26, 16_33_49; від 29.05.2015 року 12_13_38, 12_21_58, 13_55_33, 14_04_33, 30.05.2015р.- 20_00_47; 23.06.2015р.- 11_19_24,08_50_56,11_16_36), то суд визнає їх неналежним доказом, оскільки прослухані у судовому засіданні аудіо-записи, окрім чисельних нецензурних висловлювань з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 та невстановлених осіб, належних доказів на підтвердження обставин, встановлених досудовим слідством та викладених в обвинувальному акті не містять.

Фактично на цих аудіо-записах зафіксовані розмови з приводу того, як ОСОБА_6 повідомляє ОСОБА_4 про блокування картки, про дзвінок однієї з потерпілих та про навідування служби безпеки Банку. Жодних записів, які б підтверджували як наявність умислу у ОСОБА_4 на заволодіння грошовими коштами потерпілих шляхом обману, так і наявність в його діях корисного мотиву і попередньої змови з невстановленою особою, вказані аудіо-файли не містять.

Щодо протоколу огляду від 06.08.2015 року та додатків до нього: фотоматеріалів з камер спостереження з банкоматів та фото-таблиці від 06.08.2015 року, банківської виписки ПАТ «КБ ПриватБанк» з банківського рахунку, який належить ОСОБА_6 , то цей доказ підтверджує лише обставини, встановлені досудовим розслідуванням, які ОСОБА_4 і не оспорюється, як і не оспорюється зняття грошових коштів з відповідних банкоматів. Разом із тим, цей протокол також не спростовує покази обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на шахрайство за попередньою змовою групою осіб.

Інших доказів в обґрунтування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України за обставинами викладеними в обвинувальному акті стороною обвинувачення не надано, клопотань щодо отримання додаткових доказів, у тому числі у порядку передбаченому ст.333 КПК України прокурором суду заявлено не було.
Обвинувачений ОСОБА_4 як в ході судового розгляду, так і під час досудового розслідування, про що також зазначив свідок ОСОБА_11 , заперечував наявність попередньої змови між ним та невстановленою особою на шахрайство, факт будь-якої домовленості з приводу вчинення протиправних дій, які йому інкримінувало обвинувачення, наявність умислу на шахрайство, надавав незмінні покази щодо своєї діяльності на сайті «Dark Money», однак позиція обвинуваченого стороною обвинувачення не спростована беззаперечливими доказами, які б безсумнівно викривали винність ОСОБА_4 у вчиненні шахрайства за попередньою змовою з невстановленою особою "поза розумним сумнівом".

Підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона злочину.

Об`єктом злочину передбаченого ст.190 КК України є право власності на майно. Предметом злочину може бути як майно, так і право на нього.

Відповідно до ст.190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у протиправному заволодінні майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. З об`єктивної сторони злочин полягає в тому, що особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, сама передає таке майно винному, вважаючи, що останній має право на нього. Шахрай має на меті шляхом обману чи зловживання довірою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Психологічною особливістю шахрайства є те, що шахрай викликає у потерпілого спонукання, бажання передати йому майно чи уступити право на нього. Введений в оману, потерпілий сам добровільно передає винному майно чи право на майно.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.190 КК України, є прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета. Корисний мотив це спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корисна мета-збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» №10 від 06.11.2009 р якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.

Як роз`яснено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» №10 від 06.11.2009 р злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

В ході судового розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за попередньою змовою за наведених у обвинувальному акті обставин, а також наявність злочинної змови направленої на вчинення зазначених злочинів за обставин викладених в обвинувальному акті, як такої. Таке обвинувачення не підтверджено і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків та іншими доказами, які надані стороною обвинувачення в ході судового розгляду, тому наведений висновок органу досудового розслідування про злочинну змову ОСОБА_4 з невстановленою особою на шахрайство, розподіл злочинних ролей між ними, є припущенням.
Також, у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена належними і допустимими доказами об`єктивна і суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, тобто протиправне заволодіння грошовими коштами шляхом обману потерпілих та прямий умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілих, корисливий мотив та корислива мета в діях ОСОБА_4 .

А ні органом досудового розслідування, а ні судом не здобуту жодного достовірного доказу того, який би свідчив про наявність у обвинуваченого прямого умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілих шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, а висновок органів досудового розслідування про наявність у ОСОБА_4 умислу на заволодіння грошима потерпілих шляхом обману, тобто про наявність суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, є досить сумнівним. А щодо доводів обвинувачення про те, що скориставшись банківською карткою оформленою на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_4 розумів незаконне походження грошових коштів, що на неї надходили, то суд зазначає, що розуміння незаконності походження грошових коштів не свідчить про наявність саме прямого умислу на шахрайство відносно потерпілих, як і не свідчить про наявність корисного мотиву та мети, як і, тим паче, не свідчить про наявність об`єктивної сторони шахрайства за попередньою змовою.

Під час судового розгляду цього кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, проте, стороною обвинувачення не надано суду доказів на спростування доводів обвинуваченого про те, що він не вступав у злочинну змову, про обман потерпілих не знав і умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілих шляхом обману не мав.
Дотримуючись вимог ст.337 КПК України, суд проаналізувавши надані сторонами та досліджені докази в сукупності, розглядаючи провадження стосовно ОСОБА_4 , і лише в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дійшов висновку про недоведеність в його діях складу злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України.
Суд вважає, що можливість отримання доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні згаданих злочинів повністю вичерпана та наголошує, що стороною обвинувачення не було доведено наявність у діях ОСОБА_4 складу інкримінованих злочинів, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони, а виявлені в ході судового розгляду неконкретності та суперечності не спростовано, відтак, згідно положень та приписів Конституції України, КПК України, п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_4 тлумачаться судом на його користь.
Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженнямв їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Суду від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У відповідності до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок постановляється судом у випадках передбачених ст.284 та 373 КПК України. П.3 ч.1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальній вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи вимоги п.3 ч.1 ст.373 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із недоведеністю наявності в його діяннях складу цих злочинів.

Відповідно до ст. 129 КПК у разі виправдання за відсутності складу злочину суд залишає позов без розгляду. Отже у відповідності до ст.129 КПК України, цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.

Речові докази у відповідності до ст. 100 КПК України, а саме DVD-диски, слід залишити у матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (зі змінами та доповненнями внесеними Протоколом №11 від 11.05.1994 року, Протоколом №14 від 13.05.2004 року), ст.62 Конституції України, ст.ст.17, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні ОСОБА_4 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, залишити без розгляду.

Речові докази:оптичний диск DVD «Arena» інв. 116т від 19.05.2015 року, DVD «KAKTUZ» , які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя : ОСОБА_1