13 жовтня 2016 року м. Київ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 13 січня 2016 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Білокуракинського районного суду Луганської області від 25 березня 2013 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Луганської області від 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 повернуто йому у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року апеляційну ухвалу залишено без зміни.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 2 вересня 2016 року заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року розглянуто та виявлено недоліки у дотриманні адвокатом вимог статей 448, 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), на усунення яких надано строк.

У межах наданого строку на усунення недоліків захисник ОСОБА_4 повторно звернувся із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_5 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, уточнивши, що такою вважає положення пункту 2 частини другої статті 395 КПК.

На обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні касаційного суду захисником до заяви долучено копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року, 29 березня і 5 липня 2016 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів встановила наступне.

У повторній заяві захисник ОСОБА_4 уточнив, що, на його думку, суд касаційної інстанції неоднаково застосував норми, передбачені пунктом 2 частини другої статті 395 КПК щодо початку строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду - з моменту його оголошення, тоді як належало керуватися положеннями частини третьої цієї статті, згідно із якими, якщо ухвала суду постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, початок такого строку обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

На підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_4 долучив копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2015 року та від 5 липня 2016 року, якими рішення апеляційних судів скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Підставами таких рішень стала констатація касаційним судом того, що ухвали районних судів у кримінальних провадженнях, постановлені без виклику сторін, обумовлювало обчислення строку на їх апеляційне оскарження відповідно до частини третьої статті 395 КПК - з моменту отримання особою, яка оскаржує судове рішення, його копії. Застосування апеляційними судами положень пункту 2 частини другої статті 395 КПК щодо строку на апеляційне оскарження, який обчислюється з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, визнано помилковим.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2016 року йдеться про застосування положень пункту 2 частини другої статті 395 КПК й обчислення початку строку на апеляційне оскарження з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, так як захисник був присутнім при цьому. Водночас з огляду на неправильно встановлену апеляційним судом дату подачі захисником апеляційної скарги касаційний суд скасував рішення апеляційного суду та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, копії ухвал касаційного суду від 10 грудня 2015 року та від 5 липня 2016 року, якими встановлено, що слухання у кримінальному провадженні в суді першої інстанції відбувалося без виклику особи, яка оскаржує судове рішення, є прикладами застосування норм, передбачених частиною третьою статті 395 КПК, а копія ухвали касаційної інстанції від 29 березня 2016 року демонструє застосування положень пункту 2 частини другої статті 395 КПК, коли апеляційна скарга подана особою в межах строку на апеляційне оскарження.

Наведене свідчить про те, що додані заявником копії судових рішень не є прикладами неоднакового застосування касаційним судом заявленої ним кримінальної процесуальної норми, оскільки за змістом заяви та доданих документів убачається, що розгляд заяви захисника та засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Білокуракинського районного суду Луганської області від 25 березня 2013 року проводився за викликом та участю заявника, якому було відомо й про дату оголошення рішення місцевого суду, проте на яке він не з'явився.

Окрім того, посилаючись на неоднакове застосування касаційним судом положень пункту 2 частини другої статті 395 КПК у зв'язку із неправильним визначенням початку строку на апеляційне оскарження судового рішення через відсутність скаржника при оголошенні судового рішення, захисник ОСОБА_4 помилково ототожнює поняття «без виклику особи, що оскаржує судове рішення», та «без його участі», що є принциповим для визначення норми (пункту 2 частини другої статті 395 КПК чи частини третьої цієї статті), яку належить застосовувати при визначенні початку строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Також звертається увага на те, що Верховний Суд України з приводу початку строку на апеляційне оскарження судових рішень, постановлених з викликом особи, але без її участі, висловив висновок у постановах від 1 жовтня 2015 року № 5-103 кс15 та від 24 березня 2016 року № 5-6 кс 16, згідно із яким для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком перебігу строку для подання апеляційної скарги відповідно до пункту 2 частини другої статті 395 КПК, є момент проголошення такого рішення.

Отже, подана захисником ОСОБА_4 заява є необґрунтованою, з огляду на що колегія суддів, керуючись статтями 450, 451 КПК,

ухвалила:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_5

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_6