Ухвала
іменем україни
15 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000268,

в с т а н о в и л а:

За вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукішки Овруцького району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 березня 2015 року приблизно о 13.00 год., на подвір`ї домоволодіння (за адресою: АДРЕСА_1 ), в ході конфлікту завдав ОСОБА_5 декілька ударів кулаком в обличчя та декілька ударів ногами в область грудної клітини, а також взявши у руку ганчірку та шматок вугілля запхнув їх потерпілому в рот, чим заподіяв легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи й неповноту судового розгляду, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, ОСОБА_4 вважає недоведеним і безпідставним його засудження за ч. 2 ст. 125 КК, а судові рішення невмотивованими та необґрунтованими.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно з вимогами статей 409, 410 КПК, апеляційним судом.
Твердження засудженого ОСОБА_4 про недоведеність та невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, є безпідставним, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено відповідно до положень ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього ж кодексу.

Такі висновки відповідають наданим у судовому засіданні показанням потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою, підтверджуються висновками судово-медичних експертиз та свідчать про те, що саме ОСОБА_4 15 березня 2015 року навмисно завдав потерпілому тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку.
Визнавши ці докази достовірними й оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та правильно кваліфікував його дії.

Крім того, доводи, за своїм змістом близькі доводам у касаційній скарзі, були наведені в апеляційній скарзі засудженого, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
З урахуванням викладеного, підстав вважати ОСОБА_4 необґрунтовано засудженим за ч. 2 ст. 125 КК, на чому він наголошує в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 травня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

судді:

_______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3