АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: №11-кп/790/1208/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №643/9064/15-к
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК
У Х В А Л А
Іменем України
31 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2015 року, відповідно до якого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, працюючий в ТОВ «Хлібокомбінат «Кулінічівський» водієм, не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки;
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ТОВ «Хлібокомбінат «Кулінічивський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 05 жовтня 2014 року о 04-30 годині, він керував технічно справним автомобілем «ГАЗ 3307»,реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ФП «Кегичівське» та орендований ТОВ «Хлібокомбінат «Кулінічівський», рухався зі швидкістю близько 45 км/ч по Салтівському шоссе, зі сторони пр. 50річчя ВЛКСМ, у напрямку пр. Тракторобудівників у м. Харкові.
В процесі руху в районі будинку № 139 ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїжджу частину дороги, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які, згідно судово-автотехнічної експертизи, знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявивши небезпеку для руху у вигляді пішохода на проїжджій частині, якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання на підставі ст.75 КК України
з випробуванням з іспитовим строком на три роки, посилаючись на те, що, суд не врахував, що пішохід ОСОБА_10 під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння середньої ступеню тяжкості та порушив Правила дорожнього руху, а саме правила перетину дорожнього покриття. Крім того, посилається на поганий стан здоров`я його та матері, за якою він доглядає.
- представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить вирок у частині компенсації суми відшкодування матеріального збитку та компенсації моральної шкоди змінити та стягнути на користь потерпілого з ТОВ «Хлібокомбінат «Кулінічівський» суму відшкодування матеріального збитку в розмірі 24 285,74 грн., а також стягнути з ОСОБА_7 суму компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. солідарно. В іншій частині вирок залишити без змін.
Прокурор в апеляційному провадженні від своєї апеляційної скарги відмовився.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, а також представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Як вбачається з апеляційних скарг правильність виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання апелянтами не оскаржується, а тому, в силу ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевірялась.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості звільнення його від покарання, призначеного судом, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За тяжкістю, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
На обґрунтування просьби, викладеній в апеляційної скарзі про звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України обвинувачений зазначає, що потерпілий на час ДТП знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а також що він (обвинувачений) та його мати мають хронічні захворювання, а мати є інвалідом.
Згідно документів, представлених до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 позитивно характеризується Харківським районним осередком федерації військово-спортивних багатоборств Харківської області, членом якого він є. Має хронічне захворювання. Мати обвинуваченого є інвалідом дитинства 3-ї групи (глухоніма), пенсіонерка, має хронічні захворювання. Батько помер у 1995 році.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів, разом з тим, враховує і позицію сторони потерпілого, яка була згодна з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання - реального позбавлення волі і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого про звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, а також враховує, що ОСОБА_7 з жовтня 2014 року до теперішнього часу не вжив заходів до відшкодування збитків завданих потерпілому злочином.
Перебування потерпілого на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння не є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому в частині призначеного йому покарання залишає вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Що стосується апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , то перевіряючи доводи цієї скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ця апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Як вбачається матеріалів провадження суд, на порушення вимог ч.1 ст.129, п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів доказів на підтвердження доведеності підстав та розміру позову в частині відшкодування моральної шкоди і визначаючи його розмір не навів відповідних мотивів для цього та не послався на норми цивільного законодавства, що регулюють майнову відповідальність за спричинену громадянам моральну шкоду.
Крім того, суд на порушення цих же норм, безпідставно відмовив ОСОБА_12 в частині його позовних вимог до ТОВ «Хлібокомбінат «Кулінічивський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди як заявленим передчасно, оскільки ця мотивація прийнятого судового рішення є необґрунтованою.
Таким чином, допущені судом вищевказані порушення кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України тягне скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
За таких обставин апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити у цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: