АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/907/16 Справа № 175/2624/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
заявника ОСОБА_7
його представника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляцію заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 р. про накладення арешту на майно, -
встановила:
Із встановленого органами досудового слідства вбачається, що в ході забезпечення продовольчої безпеки правоохоронними органами здійснювався комплекс заходів, спрямованих на виявлення та недопущення впровадження протиправних схем з необлікованого виробництва та реалізації асортименту підакцизної групи товарів (алкогольних напоїв) та було отримано данні про реалізацію невстановленими особами незаконно виготовленої лікеро-горілчаної продукції через торговельні мережі Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

За даним фактом 01 червня 2016 р. до ЄРДР було внесено відповідні дані за №0001433 та дана попередня правова кваліфікація, передбачена ч. 1 ст. 199 КК.

З метою встановлення обставин скоєння злочину, 02 червня 2016 р. за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, в ході якого виявлено промислове обладнання для мийки пляшок, упаковки та розливу, упаковки рідких речовин, яке було, згідно розписки, того ж дня передано на відповідальне зберігання директору ПП «РОСЬ» - ОСОБА_9 .

З метою накладення арешту на виявлене обладнання, слідчий 11 липня 2016 р. звернувся до суду першої інстанції з відповідним клопотанням.
Слідчим суддею в цей же день задоволено клопотання органу слідства, та накладено арешт на промислове обладнання.
Приймаючи таке рішення, суддя послався на те, що обладнання відповідає критеріям, передбаченим ст. 167 КПК, на те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, що стане перешкодою для проведення розслідування.
Заявник ОСОБА_7 власник обладнання лінії розливу різних типів рідини, не згоден з вказаним рішенням. В апеляції просить його скасувати, постановити нове, яким відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладення арешту.
Вважає, що органом слідства та судом не доведено, що вказане промислове обладанання відповідає вимогам ст. 98 КПК та може бути речовим доказом і зберігати на собі сліди його вчинення, що вказане обладнання призначене саме для мийки пляшок, упаковки та розливу рідини, оскільки останнє має інше промислове значення.
Вказує на порушення його права на захист, оскільки про місце, дату та час судового розгляду належним чином не був повідомлен.
Стверджує, що органом слідства та судом не надано доказів щодо причетності посадових осіб вказаного підприємства до інкримінованого злочину, не зазначено підстав для накладення арешту та не надано документів, що підтверджують його право власності та промислові характеристики.
Під час апеляційного розгляду заявник та його представник підтримали доводи скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти доводів апеляції та просив залишити її без задоволення, а ухвалу без змін.
Заслухав суддю-доповідача, заявника та його представника, які підтримали свої вимоги, думку прокурора про законність судового рішення, слідчого про те, що виявлене обладанання являється засобом вчинення злочину, і що накладення арешту є єдиним заходом забезпечення збереження речових доказів та запобіганню їх зникненню, втрати і пошкодженню, дослідивши та перевіривши надані матеріали разом з доводами апеляції, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про арешт майна, суд першої інстанції повинен керуватись вимогами ст. ст. 167, 170 КПК.

Відповідно до вказаних норм процесуального закону, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині третій статті 167 цього Кодексу.

Про наявність таких підстав свідчать дані про сукупність підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Арешт майна також можливий у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.

Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб, з урахуванням частини другої цієї статті.

З матеріалів клопотання слідчого вбачається, що в ході виконання СБУ завдань щодо забезпечення продовольчої безпеки, було отримано данні про реалізацію невстановленими особами незаконно виготовленої лікеро- горілчаної продукції через торговельні мережі Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Необхідність накладення арешту металобрухту обґрунтовується тим, що останнє було використане, як знаряддя вчиненого злочину, яке було призначене для мийки пляшок, упаковки та розливу рідини, та відповідає вимогам ст. 167 КПК.
Колегія суддів вважає, що такі доводи заслуговують на увагу. Вони підтверджуються даними, які містяться в матеріалах провадження.
Так, відповідно до протоколу обшуку від 2 липня 2016 р. проведеного по АДРЕСА_2 (а.п. 5-9), за вказаною адресою було виявлено металевий ангар в приміщенні, якого знаходилось промислове обладнання для мийки пляшок, упаковки та розливу рідини, після чого в присутності понятих опечатано та передано під розписку на відповідальне зберігання власнику приміщення - ОСОБА_9 (а.п. 12).
03 липня 2016 р. постановою слідчого Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 вказане промислове обладнання визнано речовим доказом, тобто таким, яке відповідає вимогам ст. 98 КПК (а.п. 10-11).
Дані, які містяться в матеріалах провадження та судової справи про виявлення слідчим органом вказаного обладнання, хронологія підготовки слідчого органу до арешту майна, та прийняття судового рішення по клопотанню, приводять колегію суддів до висновку про дотримання слідчим вимог ст. 171 ч. 5 КПК. Тому підтвердженням являється протокол обшуку та сохранна розписка про те, що вказане обладнання тимчасово не вилучалось. Таким чином, доводи заявника та його представника про порушення строків, передбачених вищенаведеною нормою процесуального закону про розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня, безпідставні.
Доводи заявника щодо невідповідності наданого клопотання вимогам закону та відсутності даних про власника майна, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так в наданому клопотанні слідчим зазначено підстави накладання арешту, визначено перелік майна, на яке необхідно накласти арешт.
З наданих матеріалів також видно, що слідчим з метою встановлення даних про власника майна, отримання документації на промислове обладнання направлялися повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , від яких орган слідства підтверджень про власність на вказане обладнання не отримав.
З зазначеного вбачається, що слідчим на момент звернення з клопотанням до суду здійснені всі можливі дії для встановлення власника майна, тому вказане клопотання відповідає вимогам процесуального закону.
З огляду на дані про відсутність власника обладнання, доводи заявника про порушення його права у зв*язку з тим, що не визначено його процесуальний статус, є необґрунтованими, оскільки слідчим вказане промислове обладнання визнано речовим доказом, а процесуальним законом передбачено накладення арешту на майно ще і третіх осіб.

Колегія звертає увагу, на те, що розгляд клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею проводилось в порядку, передбаченому вимогами ст. 172 ч. 2 КПК, і що такий порядок був виправданий необхідністю забезпечення арешту майна. Крім того, на даний момент слідством не було встановлено власника обладанання. Тому посилання заявника про порушення його права на участь в судовому засіданні спростовані матеріалами провадження.
Таким чином, наведені слідчим та судом першої інстанції дані приводить колегію до висновку про обґрунтованість прийнятого рішення.
Підстав для скасування судового рішення під час апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів,-
постановила:
Апеляцію заявника ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 р. про накладення арешту на промислове обладнання для мийки пляшок, упаковки та розливу, упаковки рідких речовин, котрі не мають індетифікуючих засобів, які вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим суддею визначено місце зберігання вказаного майна за адресою: АДРЕСА_2 без змін.
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4