Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/755/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.11.2016 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001878 від 14.02.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , судимого:
- 04.12.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
- 25.02.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року скорочено строк відбування покарання на половину, а саме на 1 рік 09 місяців 22 дні, згідно акту про амністію від 19.04.2014року, звільнений 12.02.2016 року,
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання:
-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі,
-за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 роки 06 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано у строк відбування покарання строк з 23 березня 2016 року по 13 червня 2016 року, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 264 грн. 30 коп. витрат на залучення експерта.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна /крадіжка/, вчиненої повторно та у відкритому викраденні чужого майна /грабіж/, вчинений повторно, за таких обставин.

Так, 13.02.2016 року близько 21 год. 40 хв., ОСОБА_10 перебував в гостях у ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , де в приміщенні кухні побачив жіночу сумку та планшет марки «LG G Pad 8.3», які лежали на тумбочці. В цей час у ОСОБА_10 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 скориставшись, що ОСОБА_7 вийшла із приміщення кухні, таємно викрав із жіночої сумки, яка висіла на стільці, гаманець чорного кольору, вартістю 68 грн., в середині якого були грошові кошти в сумі 25 грн., пенсійне посвідчення та єдиний квиток на ім`я ОСОБА_7 та планшет марки «LG G Pad 8.3» із зарядним пристроєм, вартістю 4685 грн., а всього викрав майна на загальну суму 4768 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 23.03.2016 року близько 17 год., ОСОБА_10 зайшов до приміщення магазину «АХ», розташованого по вул. В. Перспективна, 50 в м. Кіровограді, підійшов до полиць з продажу парфумів, біля яких стояла ОСОБА_8 - продавець вказаного магазину, на шиї якої він помітив ланцюжок з підвіскою. Маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_8 срібний ланцюжок 925 проби, вагою 13.17 гр., вартістю 395 грн. 10 коп., разом з срібною підвіскою 925 проби у вигляді «Ікони Божої матері», вагою 3.84 гр., вартістю 153 грн. 60 коп. а всього викрав майна на загальну суму 548 грн. 70 коп. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшивши його, посилаючись на те, що вину у скоєному визнав повністю, дуже жалкує, що завдав потерпілій неприємностей, просив у потерпілої вибачення та добровільно в повній мірі відшкодував завдані збитки. Вказав, що потерпілі претензій матеріального та морального характеру не мають. Потерпіла ОСОБА_7 просила суд не позбавляти його волі та надати шанс на виправлення. Зазначив, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, а також те, що потерпілі жодних претензій до нього не мають. Крім того, суд при призначення покарання в повній мірі не врахував думку потерпілої ОСОБА_7 та відсутність обтяжуючих обставин та призначив надто суворе покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які не заперечували проти апеляції обвинуваченого, прокурора який просив відмовити в апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи і ніким із учасників процессу не оспорюються.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися учасниками процесу.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України як таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинена повторно та відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, вчинений повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, злочини вчинив маючи не зняту і не погашену у установленому законом порядку судимість, як особа за місцем проживання характеризується негативно, згідно довідки КЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_10 в 2010 році знятий з обліку, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, не працює, не одружений. Врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння розкриттю кримінальних правпорушень, та відсутність обтяжуючих обставин, а тому обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.186 КК України ближче до найнижчої межі із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попоредеження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно того, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, оскільки він має постійне місце проживання, не врахував пом`якшуючі обставини, а саме, те, що в районному суді та на досудовому слідстві він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, потерпіла ОСОБА_7 не наполягала на суворому покаранні є необгрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання у повній мірі врахував суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особу обвинуваченого пом`якшуючі та обтяжуючі обставини та те, що обвинувачений будучи двічі раніше судими за вчинення корисливих кримінальних правопорушень які відносяться до категорії тяжких, маючи не зняту та непогашену судимість, належні висновки для себе не зробив, вчинив новий корисливий злочин.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи раніше судимим та маючи незняту та непогашену судимість, на слідуючий день після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому колегія суддів навіть із врахуванням думки потерпілих, які не заперчували проти пом`якшення покарання обвинуваченому, вважає, що за спрямованістю поведінки, як особа, обвинувачений представляє суспільну небезпеку, а тому доходить висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання дійшов обґрунтованого висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання. Підстави для пом`якшення покарання відсутні.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 задовленню не підлягає, підстави для застосування ст.69, 75 КК України та пом`якшення покарання відсутні.

Разом із тим, на підставі ч.2 ст.404 КК України апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційної скарги, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.

Оскільки судом першої інстанції, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання, проте не вказано кінцевий термін - до набрання вироком законної сили. ОСОБА_10 слід зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з дня затримання по день набрання вироку законної сили, оскільки вказаний термін останній перебував під вартою в місцях попереднього ув`язнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду слід змінити в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_10 , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з дня затримання до набрання вироком законної сили, в іншій частині вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2016 року стосовно ОСОБА_10 змінити.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з дня затримання 23 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили 15 листопада 2016 року, включно, перерахувавши його із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4