Справа № 357/6897/16-к
1-кп/357/604/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.09.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 21.06.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні № 0000006 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Широківського району Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 190 КК України вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 25 липня 2007 року, призваний на військову службу під час мобілізації 12 травня 2015 року Новомосковсько-Магдалинівським ОРВК Дніпропетровської обл., механік-водій гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014р. затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VIІ; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 14.01.2015 року № 1 13-VI11, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

ОСОБА_4 , будучи згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 83 від 21 грудня 2015 року військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації 12 травня 2015 року Новомосковсько-Магдалинівським ОРВК Дніпропетровської обл., солдатом, призначеним на посаду механіка-водія гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно- артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби як військовослужбовець Збройних Сил України, був повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, діючи з прямим умислом, без поважних причин, в умовах особливого періоду, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 24 грудня 2015 року близько 8 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , та у період по 30 травня 2016 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

30 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу по мобілізації, перебував в зоні дії АТО, а потім під час перебування його в АДРЕСА_2 у військовій частині, вирішив поїхати додому, так як участі в бойових діях військова частина не приймала, а вдома залишалась дружина з 5 річним сином, батьки похилого віку, які потребували допомоги по господарству. Коли він дізнався про те, що військову частину знову направили зону АТО, то в травні знову приїхав до місця служби.

У вчиненому щиро розкаюється, повністю усвідомив тяжкість вчиненого, проходив службу в зоні АТО та бажає продовжити службу по контракту.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину проти здоров`я особи, покарання за яким відбув, був умовно-достроково звільнений в 2010 році, офіційно одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується посередньо за місцем проходження служби.

У скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється, - наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, злочином тяжких наслідків не завдано, добровільно з`явився по місцю проходження служби з каяттям, суд вважає особу обвинуваченого такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.4 КК України у виді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1