Дата документу Справа № 323/539/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/799/16
Єдиний унікальний № 323/539/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року, якою
відмовлено в задоволенні подання начальника Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сарань Карагандинської області Казахстан, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1). 27.08.2001 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 188-1 КК України до 1 року позбавлення волі;

2). 22.03.2005 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки,

звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його в місця позбавлення волі.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, до суду надійшло подання Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області щодо скасування відносно засудженого ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення останнього в місця позбавлення волі, яке було обґрунтоване наступним.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та згідно до ст.76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінальну - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

23 червня 2015 року ОСОБА_7 поставлений на облік Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області. Цього ж дня засудженому направлено виклик про необхідність явки до інспекції, але засуджений за викликом не з`явився, а тому йому повторно направлені виклики на 08.07.2015 року та на 16.07.2015 року.

Відповідно до зібраних документів, які знаходяться в особовій справі № 49/2015 встановлено, що ОСОБА_7 для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання до Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області не з`явився. В ході проведення першочергових заходів розшуку, в розмові із мешканцями с. Васинівка встановлено, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні у Запорізькому протитуберкульозному диспансері. Подальшими діями з`ясовано, що засуджений дійсно безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні легеневого туберкульозу з 17.11.2014 року по 18.11.2015 року.

Одразу після того, як було з`ясовано, що засуджений не лікується в установі, йому направлено виклик до інспекції на 24.12.2015 року, але засуджений за викликом не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив.

28.12.2015 року надійшов рапорт інспектора ОГП Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 про те, що за вказаною адресою ОСОБА_7 не проживає протягом тривалого часу і місцезнаходження його невідоме.

Відповідно до довідки КЗ «ЦПМСД» від 31.12.2015 року, за медичною допомогою у структурні підрозділи центру, гр. ОСОБА_7 не звертався. У Оріхівському районному відділенні СМЕ не зареєстрований.

Відповідно до довідки Оріхівського ВП Пологівського ГУНП в Запорізькій області від 13.01.2016 року, ОСОБА_7 не запрошувався та не доставлявся до відділення поліції. З довідки Оріхівського РУЮ Запорізької області ВД РАЦС від 13.01.2016 року стало відомо, що актовий запис про смерть засудженого відсутній. З довідки Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області УДР ВД РАЦС від 12.01.2016 року встановлено, що актового запису про смерть гр. ОСОБА_7 не виявлено.

Згідно довідки Преображенської сільської ради Оріхівського району від 14.01.2016 року, засуджений за вказаною у вироку суду адресою не зареєстрований та не проживає.

З довідок Вільнянської УВП та Запорізького СІЗО № 10 УДПтС України в Запорізькій області від 16.01.2016 року встановлено, що гр. ОСОБА_7 в установах не утримувався.

Згідно довідки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної медичної допомоги міста Запоріжжя» від 05.01.2016 року, гр. ОСОБА_7 до прийомного покою за медичною допомогою не звертався.

З довідки КЗ «Оріхівська ЦРЛ» від 25.01.2016 року встановлено, що засуджений за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до довідки КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» від 22.01.2016 року, ОСОБА_7 по облікам не проходив.

Довідкою Оріхівського РВК від 26.01.2016 року встановлено, що засуджений на військовому обліку не перебуває.

Під час неодноразових перевірок дільничним інспектором, засуджений ОСОБА_7 за місцем проживання відсутній, його місцезнаходження невідоме.

Під час бесід із мешканцями села ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стало відомо, що протягом 2011-2012 pp. батько та мати ОСОБА_7 померли, із родичів у нього залишилася сестра, яка разом зі своїм сином проживає в м. Запоріжжі, її точна адреса не відома.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя засуджений одружений, але ніякої інформації відносно дружини останнього встановити не вдалося, коло друзів чи знайомих засудженого не відомий. Останній час засуджений ОСОБА_7 в селі був восени та влітку 2015 року.

За таких обставин, кримінально-виконавча інспекція просила скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , оскільки той ухиляється від покладених на нього судом обов`язків.

За наслідками розгляду подання, судом першої інстанції зазначено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.166 КВК України, у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Водночас вказані вимоги закону кримінально-виконавчою інспекцією не виконані і засуджений не був письмово попереджений про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому посилання в цій частині представника кримінально-виконавчої інспекції на те, що місце знаходження засудженого не було відомо, не може бути підставою для задоволення подання, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 31 КВК України саме кримінально-виконавча інспекція організовує початковий розшук засуджених, місце знаходження яких невідоме, та надсилає матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених, чого у даному випадку зроблено не було.

Відповідно до п. 3, п. 5 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього.

Виключний перелік обов`язків, які можуть покладатися на засудженого судом у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, наведений у пунктах 1-5 ч. 1 ст. 76 КК України. Між тим, порушення про яке йдеться в поданні не підпадає під ознаку «порушення обов`язку, покладеного на нього судом», оскільки зобов`язання з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції встановлено в ч. 3 ст. 164 КВК України. При цьому відповідно до ч.1 ст.164 КВК виклик до інспекції здійснюється для проведення індивідуально-профілактичної роботи, і наслідком його невиконання може бути лише подання КВІ до органу внутрішніх справ щодо здійснення приводу засудженого, який не з`явився за викликом до кримінально-виконавчої інспекції.

Крім того, судом було встановлено, що засуджений не з`являвся на реєстрацію з поважних причин, бо знаходився на лікуванні, за період іспитового строку до адміністративної відповідальності не притягувався, не порушував громадський порядок, не вчинив новий злочин, а тому суд з огляду на вказані обставини, відмовив в задоволенні подання.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення зазначає, що суд не надав належної оцінки поясненням засудженого наведеним в судовому засіданні, з яких вбачалося, що останній дійсно жодного разу не з`явився до КВІ, оскільки спочатку лікувався від захворювання на туберкульоз легенів, а потім самостійно змінив місце проживання та мешкав у м. Запоріжжі. Після виписки з лікарні погано почувався, а тому до інспекції не з`являвся та про своє місце перебування не повідомляв, на теперішній час також лікується від захворювання на туберкульоз легенів, тобто неявок засудженого до КВІ, в силу ч. 5 ст. 166 КВК України, без поважних причин, що зокрема також було підтверджено і матеріалами особової справи останнього. З огляду на це, прокурор вважає, що судом винесено передчасне рішення, оскільки поважність неявок засудженого до КВІ ретельним чином не перевірена.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати відносно ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направити останнього в місця позбавлення волі для відбування призначеного за вироком покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у провадженні задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області, суд першої інстанції надав повний і всебічний аналіз наявних підстав, якими керувався при розгляді зазначеного подання, їх правового значення для оцінки встановлених фактичних обставин, на підставі чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про неможливість скасування відносно ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його в місця позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги прокурора є непослідовними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, по-перше апелянт зазначає про передчасність судового рішення і необхідність перевірки фактичних обставин, на які є посилання в поданні КВІ, а по друге, просить подання задовольнити. Більш того, прокурор посилається не на правовий аналіз підстав, передбачених. 2 ст. 78 КК України, як це зробив у своїй ухвалі суд першої інстанції, а лише на констатацію факту неявок до КВІ і зміни ОСОБА_7 місця проживання. Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на неправильну оцінку пояснень засудженого ОСОБА_7 не відповідають змісту рішення суду першої інстанції, оскільки той зазначив про невиконання своїх обов`язків КВІ щодо забезпечення належного контролю за поведінкою засудженого, на що автор апеляційної скарги не звернув уваги.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4