Провадження № 11-кп/792/535/16
Справа № 683/1108/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.213 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 від 30.03.2016 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Хмельницький, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , жительку АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, непрацюючу, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 , в порушення вимог Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, являючись фізичною особою, з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку від незаконних операцій з металобрухтом, автомобілем марки «FORD TRANSIT CONNEKT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , з м.Хмельницький поїхала в с. Григорівка Старокостянтинівського району, де в період часу з 11 год. до 14 год. 30 березня 2016 року, не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, який має право на здійснення операцій з металобрухтом, за відсутності будь-якого договору з таким, без реєстрації та відповідних документів від суб`єктів господарювання, вказаних у ст.4 Закону України «Про металобрухт», достовірно знаючи про заборону такого виду господарської діяльності, за готівку в сумі 220 гривень придбала у ОСОБА_9 82 кг. брухту чорних металів, а також непридатний холодильник, якого вона не зважувала, за готівку в сумі 40 гривень придбала у ОСОБА_10 20 кг. брухту чорних металів, за готівку в сумі 264 гривні придбала у ОСОБА_11 107 кг брухту чорних металів та 5,5 кг брухту алюмінію, який в подальшому мала намір перепродати за більш вигідною ціною, для чого завантажила вищевказаний брухт в автомобіль марки «FORD TRANSIT CONNEKT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та продовжила рух по вул. Кутузова
с. Григорівка Старокостянтинівського району, де біля 14 год. автомобіль був зупинений працівниками поліції, та в його салоні виявлено перерахований вище металобрухт і механічні ваги, за допомогою яких ОСОБА_7 здійснювала зважування брухту, який купувала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасувати, ухвали в цій частині свій, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить
4250 гривень, посилаючись на те, що суд, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, незаконно призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі з огляду на те, що остання має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду справи у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

1.Положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК України визначено, що обвинувальний вирок суду, серед іншого, має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначені обставини, відповідно до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Диспозицією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, кримінальну відповідальність передбачено за: здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами; здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом; надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту; організацію незаконних пунктів прийому, схову та збуту.

Проте, ствердивши в сформованій у вироку фабулі обвинувачення, яке вважав доведеним, про порушення ОСОБА_12 вимог Закону України „Про металобрухт, та про те, що „Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає що винність обвинуваченої ОСОБА_7 у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом доведена, а тому її дії за ч.1 ст.213 КК України кваліфіковані вірно, суд не звернув уваги як на те, що не зазначив конкретної норми (норм) цього закону, який вона порушила, так і на те, що фактично не кваліфікував її дій за тією чи іншою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, істотно порушивши у такий спосіб її право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Переписавши при цьому назву ст.213 КПК України, суд не вказав ознак цього кримінального правопорушення, за якими, на його думку, її дії слід кваліфікувати.

2. Санкцією ч.1 ст.213 КК України кримінальне покарання за його вчинення передбачено як у виді штрафу, виправних робіт, так і у виді обмеження волі.

Указавши у вироку на відсутність обтяжуючих покарання обставин, на наявність двох пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин, суд у вироку не зазначив мотивів, із яких виходить, обираючи їй найтяжче покарання у виді обмеження волі.

3. Імперативним приписом ч.3 ст.61 КПК України визначено, що обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей до чотирнадцяти років.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_7 має дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд всупереч цим вимогам закону покарання їй призначив саме у виді обмеження волі.

З огляду на викладене, оскаржений вирок суду не може залишатися чинним.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1)залишити вирок або ухвалу без зміни;

2)змінити вирок або ухвалу;

3)скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4)скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5)скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6)скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли суд у вироку не зазначив ознак (кваліфікуючих ознак) кримінального правопорушення, за яким засудив особу, порушивши у такий спосіб її право на захист, а апеляційні скарги з цього приводу відсутні.

Положеннями ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд цього кримінального провадження у Старокостянтинівському районному суді в іншому складі суду.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.2 ст.404, п.6 ч.1 ст.407, ч.1 ст.409, ст.ст.418,419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду від 24 травня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0000209 від 30.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у Старокостянтинівському районному суді в іншому складі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2