Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/955/16 Головуючий у суді І-ої інстанції ОСОБА_1 Категорія: ст. 81 КК України Доповідач у суді ІІ-ої інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2016 2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, матеріали подання про застосування ст. 81 КК України за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ,на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровоградавід 28 вересня 2016 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тригади Красноокнянського району Одеської області, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 29.08.2002 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;
- 15.07.2003 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 09.11.2003 року за постановою Петрівського районного суду від 03.11.2003 умовно-достроково на 1 рік 20 днів;
- 05.03.2007 Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 13.01.2012 по відбуттю терміну покарання;
- на даний час відбуває покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2014 за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки,
відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із клопотанням про умовно - дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровоградавід 28 вересня 2016 рокувідмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Своє рішення районний суд мотивував тим, що відповідно до характеристики на засудженого від 03.03.2016 року - ОСОБА_7 характеризувався негативно. Так, засуджений проявляв негативне ставлення до праці, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагував негативно, не завжди мав охайний вигляд, зневажливо ставився до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснював, свідомо використовував їх не за призначенням. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до тих вимог. Участі у в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймав. Надаючи оцінку ставленню засудженого до праці, суд першої інстанції дійшов до висновку, що за більший час відбування покарання ставлення до праці не було сумлінним та в цілому засуджений зарекомендував негативно. Поряд з цим, вказує, що процес виправлення та перевиховання засудженого є нестабільним та непослідовним. Зокрема, за час перебування в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, упродовж більшого часу перебування у виправній колонії характеризувався негативно, за час відбування покарання вчинив порушення встановленого порядку відбування покарання.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що районний суд не навів мотивів відповідно до яких відмовив у застосуванні умовно-дострокового звільнення, чим порушив вимоги ст. 372 КПК України, що в свою чергу відповідно до вимог ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу,думку прокурора про залишення ухвали суду першої інстанції без зміни, вивчивши матеріали подання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення. Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів подання, ОСОБА_7 засуджено вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2014 року за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до характеристики на засудженого від 03.03.2016 ОСОБА_7 характеризувався негативно. Так, засуджений проявляв негативне ставлення до праці, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, на критику реагував негативно, не завжди мав охайний вигляд, зневажливо ставився до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснював, свідомо використовував їх не за призначенням. Стосовно вчиненого злочину розкаювався, але робив це з корисливих мотивів, вважаючи міру покарання призначену судом надто суворою. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до тих вимог. Участі у в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймав.
Крім того, згідно до характеристик на засудженого від 15.09.2016 року, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено 01.09.2016 року у застосуванні заміни невідбутної частини покарання, більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
Таким чином враховуючи те, що вимоги ст. 81 передбачають, сумлінну поведінку засудженого за час відбування покарання, колегія суддів приходить до висновку про те, що районний суд правильно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки останній не проявляє стабільного позитивного ставлення до праці, поведінка засудженого, а також процес виправлення та перевиховання не є стабільним та послідовним.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровоградавід 28 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4