Справа № 447/999/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/842/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03.07.2015 року у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за № 0000028 від 11.01.2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сердиця Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено в залі суду з домашнього арешту на тримання під вартою та постановлено строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з 03 липня 2015 року.

Цивільні позови залишено без розгляду.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 04 січня 2015 року близько 01.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно за допомогою дерев`яної лавки заліз на балкон другого поверху нежитлового будинку на АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_7 металевим ломом зірвав навісний замок на металевій решітці балкону та проник всередину будинку, по сходах спустився вниз у гаражне приміщення, звідки таємно викрав чуже майно, належне ОСОБА_9 , а саме: електропили «Riber», вартістю 8600 грн., газонокосарки «Garden» вартістю 8000 грн., електродрелі «Зеніт» вартістю 800 грн., набір ключів вартістю 300 грн. та набір сверл вартістю 150 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 17 850 грн.;

17 січня 2015 року близько 01.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, шляхом віджиму ломом метало-пластикового вікна, яке знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проник всередину будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 , а саме: деревообробного станка вартістю 8500 грн., болгарки «Росtех» вартістю 300 грн., болгарки «DWТ» вартістю 850 грн., електродрелі «Інтерскол» вартістю 650 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 10 300 грн.;

26 січня 2015 року близько 01.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими слідством особами, зірвавши ломом навісний замок на вхідних дверях господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проник всередину вказаного приміщення, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме: 10 автошин загальною вартістю 26 000 грн., водяного насосу вартістю 3000 грн. та електропили «Макіта» вартістю 1500 грн. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 ломом розбив вікно у дерев`яному будинку, що знаходиться неподалік від зазначеного вище господарського приміщення, проник всередину, звідки викрав муфельну піч для сплавлення скла вартістю 15000 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 45 500 грн.;

26 січня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі із невстановленими слідством особами, шляхом пошкодження метало-пластикового вікна, що знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проник всередину вказаного будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_11 , а саме: метало-пластикової труби діаметром 16 мм довжиною 200 метрів вартістю 4000 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.

30 січня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, умисно, повторно, діючи за попередньою змовою та в групі з невстановленими слідством особами, шляхом віджиму метало-пластикового вікна, що знаходиться на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , проник всередину будинку, звідки вчинив таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 а саме: газового котла «Сеньор Дюаль», вартістю 38000 грн., радіаторів опалення, загальною кількістю секцій - 125, вартістю 9000 грн., які він від`єднав від системи опалення за допомогою розвідного ключа, та водонапірної установки (гідрофора) вартістю 2500 грн. Викраденим майном розпорядився на свій розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 49500 грн.

На вирок суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю вини поза розумним сумнівом.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого поза розумним сумнівом, а зізнання ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах є самообмовою. В суді ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, стверджуючи, що все скоїв одноособово, проте розповісти, що і як він вчиняв, не зміг і попросив суд задавати йому запитання. В зв`язку з цим в судовому засіданні була оголошена перерва, під час якої була написана заява про відмову від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України. Захист не виключає, що вказане рішення було прийнято під тиском, як і відмова від захисника. ОСОБА_7 не міг сам вчинити інкриміновані йому злочини, оскільки людині самій не під силу піднімати та переносити великогабаритні предмети. ОСОБА_7 визнав у судовому засіданні, що він один викрав і виніс у потерпілого ОСОБА_12 батареї, котел та гідрофор. Потерпілий пояснив, що гідрофор був дуже важкий та великий і його неможливо було винести одному. ОСОБА_7 стверджував, що сам викрав деревообробний станок у потерпілого ОСОБА_10 і що тягнув станок по землі. Потерпілий пояснив, що станок був значного розміру та ваги і слідів волочіння на землі не було. Проте одній людині не під силу підняти та перенести такий станок. Щодо належної потерпілому ОСОБА_9 муфельної печі, у викраденні якої зізнався ОСОБА_7 , то її розміри також є значними, що є нереальним викрасти одній людині. ОСОБА_7 плутався в показаннях, його пояснення суперечать багатьом обставинам справи та не підтверджують його причетності до скоєних злочинів. Показання ОСОБА_7 щодо кросівок, які знайшли під час обшуку в домі ОСОБА_13 , є суперечливими й недостовірними. Стороною обвинувачення не взято відбитків пальців з будинків потерпілих, не проведено слідчого експерименту для встановлення можливості ОСОБА_7 винести з цих будинків через вікна важкі великогабаритні предмети (гідрофор, деревообробний станок, муфельну піч) та не вчинено інших необхідних процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини по справі. Сторона обвинувачення не з`ясувала і не навела належних доказів, які підтверджують механізм події, обстановку та обставини вчинення злочину. Протоколи огляду місця події лише ілюструють місце, де було вчинено злочин, а висновок експерта підтверджує лише те, що слід низу взуття, відкопійований з будинку ОСОБА_9 , був залишений кросівками, вилученими з коридору ОСОБА_13 . Проте не доведено, що ці кросівки належать ОСОБА_7 . Суд при призначенні покарання не взяв до уваги передбачені ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання: вчинення злочину особою, раніше не судимою, наявність позитивної характеристики, наявність дружини, яка не працює, та малолітньої дитини, тяжко хворої матері.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження № 447/999/15-к, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим. Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.
Апеляційні доводи захисника про незаконність вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, неврахування судом вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.
Доводи захисника про те, що з боку ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції визнав вину у вчиненні злочинів, мала місце самообмова, матеріалам кримінального провадження не відповідають.
Згідно із звукозаписом судових засідань в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів, на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань, а в подальшому, погодившись відповідати на запитання, пояснив обставини вчинення ним крадіжок, в тому числі щодо приміщень, в які він проникав, способу проникнення в приміщення, переліку викраденого майна та перевезення ним майна транспортним засобом.
Відомостей, які б викликали обґрунтований сумнів у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, показання обвинуваченого в суді першої інстанції не містять.
В апеляційній скарзі захисник стверджує, що ОСОБА_7 не міг сам вчинити інкриміновані йому злочини, оскільки людині самій не під силу піднімати та переносити великогабаритні предмети, зокрема ті, що викрадені у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Однак, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачувався і вироком суду визнаний винним у тому, що крадіжки у потерпілих ОСОБА_9 (26 січня 2015 року), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 він вчинив за попередньою змовою групою осіб.
Тому з врахуванням фактичних обставин злочинів, суд не взяв до уваги твердження обвинуваченого про те, що вказані злочини він вчиняв один.
По епізодах вчинення ОСОБА_7 , крадіжок 04.01.2015 року та 17.01.2015 року, йому не ставилось в вину вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст. 337 КПК України, суд першої інстанції не вправі був вийти за межі висунутого обвинувачення й провів судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення.
Підстави вважати, що в суді першої інстанції заяви ОСОБА_7 про відмову від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України та від послуг захисника були написані під будь-яким тиском, відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі припущення захисника з цього приводу колегія суддів вважає надуманими, оскільки пам`ятки про права та обов`язки учасникам судового провадження були вручені; як пояснив обвинувачений, суд пропонував йому надати захисника; судовий розгляд не проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Саме в зв`язку з відмовою обвинуваченого давати показання судом були змінені обсяг доказів і порядок їх дослідження та обвинувачений не був позбавлений можливості оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які він не оспорював.
Статтею 409 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення, і така підстава як неповнота досудового розслідування законом не передбачена, відтак покликання в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не вчинено необхідних процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини по справі, як на підставу скасування вироку не ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону.
Дані в апеляційному суді показання ОСОБА_7 щодо його ролі у вчиненні злочинів колегія суддів розцінює як намагання обвинуваченого пом`якшити свою відповідальність і відноситься до них критично, в тому числі зважаючи на показання ОСОБА_7 в суді першої інстанції в ході допиту потерпілих.
Суперечності, на які вказує апелянт, зокрема щодо відсутності на землі слідів волочіння від викраденого в потерпілого ОСОБА_10 деревообробного станка; вилучення в будинку ОСОБА_13 кросівок, наявності в ОСОБА_13 частини викрадених речей, не спростовують участі ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, а натомість підтверджують скоєння ним як виконавцем злочинів в групі осіб.
Підтвердженням цього, є факт викрадення у потерпілого ОСОБА_9 муфельної печі, яка зберігалась у ОСОБА_13 , була повернута потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Колегія суддів вважає, що твердження захисника про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ступеню тяжкості та його особі внаслідок м`якості, оскільки суд не врахував України обставини, які пом`якшують покарання: відсутність судимості, позитивна характеристика, наявність на утриманні дружини, яка не працює, малолітньої дитини та тяжко хворої матері.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу винного, який на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, одружений, не працюючий, по місцю проживання характеризується типово, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, не заслуговує на увагу колегії суддів покликання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував, як обставини , що пом`якшують покарання: відсутність судимості, позитивна характеристика, наявність на утриманні дружини, яка не працює, малолітньої дитини та тяжко хворої матері, оскільки ці обставини характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та не можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування та закриття кримінального провадження немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відмовити.
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03.07.2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою протягом трьох місяців з моменту отримання копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4