Справа № 464/485/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/430/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003699 від 23 грудня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за участі

прокурораОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року,

встановила:
вироком Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року обвинуваченого

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше неодноразово судимого, востаннє 14.02.2011 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнено 18.06.2013 року умовно-достроково від відбування покарання, покарання відбув повністю, судимість не погашена, працюючого вантажником-експедитором ТзОВ «Хортиця»,

визнано винним за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю на 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено питання з речовими доказами в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди ? закрито.
Застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 6 890 грн. ? залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Зазначеним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 , 23.12.2015 року близько 00 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на парковці біля центрального входу ТЦ «Фуршет», що знаходиться за адресою: вул. Зубрівська, 38, м. Львів, реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою каменя розбив скло задньої лівої дверки автомобіля марки «Renault Kango», д.н.з. НОМЕР_1 , та спробував викрасти із заднього сидіння рюкзак, вартістю 300 грн., у якому знаходились грошові кошти в сумі 927 грн., спортивну кофту, вартістю 200 грн. та шарф, вартістю 150 грн., які належать потерпілому ОСОБА_14 , однак свого злочинного умислу ОСОБА_13 до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.
Не погоджуючись із вироком Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним та засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Апелянт вважає оскаржуваний вирок суду незаконним у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_15 паврозника у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації учасниками кримінального провадження не оспорюється.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_16 про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваного вироку без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтованодійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто виконавши всі дії, які обвинувачений вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, вчиненого повторно, обвинувачений ОСОБА_13 вчинив злочин за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував загальні засади призначення покарання та призначив покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання, ураховуючи критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування призначеного судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
На думку колегії суддів, із врахуванням наведених обставин в сукупності, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки він визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, на даний час працевлаштувався і працює вантажником-експедитором ТзОВ «Хортиця», має на утриманні малолітню дитину.
Під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено таких істотних порушень вимог КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора і залишення оскаржуваного вироку без змін.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_18 .
Вирок вступив в законну силу «24» травня 2016 року.

Копію виготовлено «_____» _________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_19