Справа № 454/1929/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/61/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 454/1929/15-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Сокальського району Львівської області ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

За ч.3 ст. 357 КК України ОСОБА_6 виправдано у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду 19 червня 2015 року близько 13 год. 40 хв. по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 шляхом вільного доступу зайшов у кабінет № 17 комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня», звідки таємно викрав належну потерпілій ОСОБА_9 жіночу сумочку вартістю 385 грн., в якій знаходилася банківська картка та паспорт громадянина України. Надалі 19 червня 2015 року близько 14 год. 30 хв. обвинувачений, скориставшись банкоматом поблизу відділення ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Шептицького, 93 в м. Сокалі Львівської області, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4500 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4885 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч.3 ст. 357 КК України (яка інкримінувалась останньому органом досудового слідства) суд, як це видно із вироку, прийшов до висновку про відсутність складу цього злочину в діях обвинуваченого з огляду на те, що обвинувачений викрав у потерпілої сумочку з її майном, серед якого були паспорт та банківська картка. Із показів обвинуваченого вбачається, що його умисел був спрямований на викрадення майна потерпілої, а саме на її сумочку, а не на паспорт, який в ній знаходився. Інші ж докази про наявність умислу в ОСОБА_6 на викрадення паспорта в справі відсутні. Що стосується банківської картки, то вона не є важливим особистим документом, як це визначено Верховним судом України.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, проте вважає вирок суду незаконним в частині виправдання обвинуваченого за ч.3 ст. 357 КК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому покликається на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України. Вказує, що суд, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України, не взяв до уваги покази самого обвинуваченого, а зокрема те, що описані ним дії щодо паспорта потерпілої, після викрадення її сумочки, вчинялися обвинуваченим свідомо із прямим умислом. На підставі наведеного прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі; за ч.3 ст. 357 КК України у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. ст. 70, 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком три роки.

До даної апеляційної скарги перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 в порядку ч.4 ст. 36 КПК України подав зміни в частині підстав для скасування вироку, а саме прокурор вказав на допущені судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. При цьому прокурор покликався на те, що суд виправдав обвинуваченого за ч.3 ст. 357 КК України, визнавши недоцільним дослідження доказів у справі. З огляду на наведене прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально- процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Як видно із журналу судового засідання від 17 вересня 2015 року (а.с.39) суд першої інстанції, з`ясувавши обсяг доказів та порядок їх дослідження, ухвалив розглядати справу у спрощеному порядку, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, а отже фактичні обставини ніким не оспорювались. Суд обмежився допитом обвинуваченого, оголосив дані, які характеризують обвинуваченого і перейшов до судових дебатів.
Зміст вироку повинен відповідати вимогам ст. 374 КПК України, зокрема, в мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Як видно із матеріалів справи органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України.
При цьому суд, розглянувши справу у спрощеному порядку, тобто не дослідивши жодних доказів по справі а обмежившись лише показами обвинуваченого, виправдав останнього за ч.3 ст. 357 КК України у зв`язку із відсутністю складу злочину

Відповідно до вимог ст. 367 КПК України під час постановлення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Згідно положень цієї статті перебування в нарадчій кімнаті осіб, які не входять до складу суду, будь-яке їх спілкування із суддями, навіть якщо воно не пов`язане з цим судовим провадженням, незалежно від тривалості їх перебування, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

При цьому, як видно із матеріалів справи № 454/1929/15-к щодо ОСОБА_6 головуючим суддею був визначений суддя ОСОБА_1 , який і постановив оскаржуваний вирок. Проте, згідно наявного у матеріалах справи оригіналу вироку такий був внесений в автоматизовану систему документообігу Стемковським, який в свою чергу не входив до складу суду, який здійснював судовий розгляд щодо ОСОБА_6 . Судове рішення, яке б давало колегії суддів підстави вважати, що внесений Стемковським в автоматизовану систему документообігу суду вирок є копією, у матеріалах справи відсутнє.

Згідно із п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження № 0000750 від 19 червня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 03 листопада 2015 року

відносно ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд Сокальським районним судом Львівської області кримінального провадження № 0000750 відносно ОСОБА_6 . Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4