1-кп/381/224/16
381/3094/16-к
У Х В А Л А
«10» серпня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000280 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кіровське Чорноморського району АР Крим, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , вказаного обвинуваченого, потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , (без присутності потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які належним чином повідомлені і не прибули за викликом, а сторони, в силу правил судового розгляду, не заперечували про проведення засідання без них), -

У С Т А Н О В И В:
Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки на його думку, при його складанні і затвердженні були дотримані вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а сам акт підсудний цьому суду.

Інші учасники судового провадження підтримали думку прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Натомість вказані вимоги закону виконані не були.

Так, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Разом з тим, фактичні обставини злочину, а так само і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладені суперечливо, оскільки прокурором було встановлено, що ОСОБА_10 вчинив злочин у співучасті (за попередньою змовою) з ОСОБА_11 (епізод від 24 лютого 2016 року), в той час як останній, згідно з обвинувальним актом, не притягується до відповідальності і його статус взагалі не визначений, а сама правова кваліфікація злочину не зрозуміло чому не містить такої ознаки, як вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.

До того ж, сама кримінально правова кваліфікація злочину, яку визначив в обвинувальному акті прокурор, є також неповною і у іншому випадку, а саме, за ознакою повторності, оскільки згідно з даними, що містить обвинувальний акт, ОСОБА_10 15 липня 2008 року був засудженим вироком Червоноармійського районного суду АР Крим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і, ця судимість не погашена та не знята в установленому законом порядку.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, він хоча і затверджений прокурором, але всупереч приписів ч. 3 ст. 291 КПК України слідчим не підписаний.

За таких обставин прокурором не висунуто ОСОБА_12 обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

Таким чином, у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Водночас, прокурор, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні тяжкого злочину, наявних ризиків переховування обвинуваченого від суду, вважав за необхідне продовжити йому строки тримання під вартою.

Інші учасники судового провадження підтримали і цю думку прокурора.

Заслухавши з цього приводу думку прокурора, потерпілих, обвинуваченого, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід належить продовжити на максимальний строк з таких підстав.

Продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що ОСОБА_10 , опинившись на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра у вчиненні тяжкого злочину (з урахуванням попередньої судимості), відтак наявний ризик його можливого переховування. Також приймаючи до уваги стан його здоров`я щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, ОСОБА_10 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення; підозри у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Тому за сукупністю цих ознак суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, керуючись правилами ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, суд не знаходить правових підстав для зменшення у даному випадку розміру застави, який дорівнює двадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, оскільки саме такий її розмір здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи в даному конкретному випадку питання про продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу, суд як виняток враховує те, що він закінчується 13 серпня 2016 року, а з урахуванням часу, який необхідний для того, щоб ухвала набрала законної сили (щонайменше сім діб), прокурор об`єктивно буде позбавлений можливості вчасно звернутися з цим питанням до слідчого судді.

Враховуючи викладене, суд, керуючись ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9 ч. 5, 176, 177, 183, 197, 314, 315, 331, 350, 369 - 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу - тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - тримання під вартою залишити без зміни та вважати продовженим на два місяці, починаючи з дня надходження до суду обвинувального акту, а саме, по «30» вересня 2016 року, включно.
Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_15 покладених на нього обов`язків - двадцяти розмірів мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 29000 (двадцяти дев`яти тисяч) грн., після внесення якої ОСОБА_10 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України. У разі внесення застави, покласти строком на два місця з дня звільнення з під варти на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, - не виконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Копію ухвали надіслати для виконання начальнику Київського слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби в місті Києві та Київській області.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280) з додатками стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185КК України, - повернути прокурору Фастівської місцевої прокуратури Київської області юристу третього класу ОСОБА_4 - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_16 БОНЧЕВ