Справа № 128/2560/16-к
ВИРОК
Іменем України
13 жовтня 2016 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за ч.2 ст. 286 КК України, -
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири вказаного автомобіля: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з отриманими тілесними ушкодженнями були госпіталізовані до лікарні.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 508 від 04.04.2016 року, у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої травми грудної клітки, живота і тазу - множинні переломи ребер з обох сторін (з 2-го по 12-е з права та з 5-го по 12-е зліва), перелом правої ключиці, контузія легень, забій серця, гематоми грудної клітки; закриті множинні переломи кісток тазу (здухвинної, лонної справа, крижів, лонної зліва, здухвинних справа і зліва); тазова та заочеревинна гематома; поверхнева рана тилу правої кисті. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 обумовили розвиток травматичного шоку важкого ступеню. Вищеописані тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки обумовили загрозливі для життя явища.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 505/526 від 04.05.2016 року, у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої тупої травми живота - позаочеревинний розрив сечового міхура, переломи лонної кістки та сідничної кістки зі зміщенням праворуч, тазова гематома; заритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки за свої характером спричинили тривалий (більше 21 день) розлад здоров`я.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 168а від 03.03.2016 року, в даній дорожній обстановці, дії водія ОСОБА_4 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди з боку водія ОСОБА_4 забезпечувалась відповідністю його дій вимогам п. 10.1 ПДР України.
Водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні та пред`явлені до нього цивільні позови визнав повністю, пояснивши, що вранці 29.01.2016 року він виїхав з прохідної 45-го заводу, що у м. Вінниці, на нерегульованому пішохідному переході пропустив 3-х пішоходів. Доїжджаючи до смт. Стрижавка, він побачив фуру та призупинився, поки загорілося зелене світло світлофора, фура поїхала вперед, він за нею та вирішив обігнати її. При виконанні маневру обгону, його автомобіль розвернуло, швидкості він не перевищував, рухався приблизно 50 55 км/год. На дорозі була ожеледиця, на тій ділянці дороги було ще дві ДТП. Викликали швидку, міліцію. Зіткнення відбулося з електроопорою: це був не обгін, а випередження. Коли проводилося освідування, він не був в стані алкогольного сп`яніння. Потерпілі це його друзі, коли вони були в лікарні, то він допомагав їм купував ліки, оплатив операцію, в межах своїх матеріальних можливостей, тобто, частково відшкодував заподіяну ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шкоду. Про скоєне ним, він жалкує, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, характеризуючих його особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії тяжких, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним, особу винного, те, що він раніше несудимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, часткове відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вони просять несуворо карати ОСОБА_4 .
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд встановив: визнання вини, активне сприяння розкриттю правопорушення та часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, з застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягає залишенню без розгляду, згідно наданої заяви потерпілого, відповідно до вимог ст. 207 ЦПК України.
При вирішенні питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, суд виходить з того, що відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно норм КПК України в ред. 2012 року, цивільний позов у кримінальній справі може бути пред`явлено лише на двох стадіях: під час досудового розслідування кримінального правопорушення, а також під час підготовчого судового засідання. У випадку пред`явлення цивільного позову під час судового розгляду кримінальної справи суд залишає позов без розгляду, що не позбавляє особу пред`явити той же позов у порядку цивільного судочинства (ч.7 ст. 128 КПК України).
Оскільки цивільний позов ОСОБА_6 подано через канцелярію суду 01.08.2016 року, тобто, після проведення підготовчого судового засідання 27.07.2016 року, тому його слід залишити без розгляду.
З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів та судової автотехнічної експертизи.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 207 ЦПК України, ст. ст. 100, 128, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;
періодично з`являтись для реєстрації до органів кримінально виконавчої інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 його право звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТПв порядку цивільного судочинства.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів та судової автотехнічної експертизи в сумі 1407 грн. 36 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: