Дата документу Справа № 318/1006/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1305/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 318/1006/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, працюючого водієм-експедитором ФОП « ОСОБА_9 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 3,4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчій інспекції.

Згідно з вироком, приблизно о 08 години 30 хвилин 09 березня 2016 року водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «AC-G 3302 АХХ1 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, (далі ПДР), 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не переконавшись в безпечності маневру та не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом від входу до приміщення магазину «Продукти», який розташований в будівлі за адресою: Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, с. Дніпровка, вул. Кірова, 200.

В цей же час, позаду автомобіля марки «AC-G 3302 АХХ1 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на шляху його руху заднім ходом, стояла пішохід ОСОБА_10 .

Водій ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , не переконавшись у безпеці перед початком руху та не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом автомобілем марки «AC-G 3302 АХХ1 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка загинула на місці пригоди від отриманих тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №76 від 25.03.2016, смерть ОСОБА_10 настала від численних переламів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів та розвинувшимся травматичним шоком, що підтверджується наявністю ран, саден, синців та крововиливів у м`які тканини голови, субарахноідальним церебральними та церебеллярними крововиливами, наявністю крові в шлуночках мозку, саднами, синцями та крововиливами у м`які тканини тулубу, переламами правої та лівої ключиці, поперековими переламами груднини між 1 та 2 ребрами, поперековими переламами ребер з права: 3-8 по передній пахвовій, 1-3 та 6-11 по лініям лопатки, ребер зліва: 2-Ю по передній - пахвовій та 1-11 по близько-хребетній лініях, переламами правої та лівої лопатки, поперековими переламами остистих відростків 2-6 грудних хребців, поперековим переламом правого крижово-клубового зчленування, крововиливами у коренів легень, близько-нирковій жировій клітковині зліва, численними розривами капсули та тканини у кореня правої та лівої легені, селезінки, наявністю крові у плевральних порожнинах с права (до 700 мл), с ліва (до 800 мл) та в брючній порожнині (до 500 мл), синцями на лівій верхній кістці. Всі ушкодження у ОСОБА_10 утворилися незадовго до смерті та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю, та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 286/16 від 22.04.2016, дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.9 ПДР, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів незаконним та не обґрунтованим, оскільки суд не взяв до уваги відомості, які могли вплинути на призначення покарання, а вирок є таким, що не відповідає особі засудженого і підлягає зміні в частині скасування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 свою провину визнав, суд на підставі ст.349 КПК України обмежився допитом ОСОБА_7 та дослідженням характеризуючих матеріалів ОСОБА_7 .

При допиті в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив суду, що перед початком руху заднім ходом він обійшов автомобіль з заду і нікого не побачив, та перед початком руху автомобілю подав звуковий сигнал.

Зазначені покази ОСОБА_7 суд у вироку не відобразив, при тому, що такі дії ОСОБА_7 слід вважати такими, що його характеризують. Практично ОСОБА_7 прийняв необхідні міри для забезпечення безпеки руху, і цей фактор необхідно застосовувати при призначенні покарання.

До того ж порушення правил дорожнього руху не було грубим, мала місце не рішучість, зумовлена віком підозрюваного, яка виразилась у тому, що він не звернувся за допомогою до продавця магазину, хибно сподіваючись на відмову останнього. Не дочекався, що з`являться якісь інші люди, які допоможуть йому безпечно здійснити виїзд з магазину.

Трудовий колектив за місцем роботи ОСОБА_7 надав суду клопотання про не застосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального права, але ці обставини судом не враховані та не досліджені при призначенні покарання.

В суді обвинувачений вину свою визнав повністю, сприяв слідству, неодноразово наголошував на тому, що він хоче та буде ставати на шлях виправлення.

В судовому засіданні потерпіла заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання та просила суд не застосовувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального права, та це клопотання також залишено судом поза увагою.

Крім того за місцем проживання та роботи обвинувачений характеризується позитивно.

Суд обґрунтував призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів лише тяжкими наслідками злочину у вигляді смерті потерпілої, про те це передбачено диспозицією статті, та за таких умов санкція статті передбачає не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд визнав пом`якшуючими вину обставинами щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, сприяння встановленню істини в ході судового розгляду, позитивну характеристику, що є підставою для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання нижче, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України, а з урахуванням клопотання трудового колективу, відображеного в

протоколі загальних зборів від 30 травня 2016 року, думки потерпілої, того факту, що

керування автомобілем є єдиним джерелом доходу ОСОБА_7 , також є підстави для не

призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним

засобом.

У зв`язку з викладеним захисник просить вирок змінити, та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

Дослідити в судовому засіданні характеризуючи ОСОБА_7 матеріали, а саме: протокол загальних зборів трудового колективу від 30.05.2016 року, трудовий договір, та запис судового засідання від 01.06.2016 року в частині пояснення ОСОБА_7 , та клопотання ОСОБА_11 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який вважав, що судове рішення необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, зазначених у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, районний суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання. Мотивував суд і свої висновки про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.
Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» N 14, 23.12.2005, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Зазначених вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України суд першої інстанції також дотримався, обговорив питання про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував тяжкі наслідки вчиненого обвинуваченим злочину у вигляді смерті потерпілої та обґрунтовано призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, навівши при цьому у вироку ґрунтовні мотиви прийнятого в цій частині рішення.
За таких обставин, вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому зміні з підстав, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4