АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого групи слідчих Головного слідчого управління СБ України слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на легковий автомобіль «Hyundai 130», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за підозрюваною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваної подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року.

Вказує на те, що арештований автомобіль належить ОСОБА_10 , який не перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , йому не оголошено про підозру, а тому підстав для арешту вказаного автомобіля не має.

Крім того, враховуючи те, що розгляд клопотання слідчого проводився без повідомлення власника майна, строк на оскарження ухвали слідчого судді відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК України апелянтом не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 15.08.2016 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000031 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

09.08.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

12.08.2016 р. слідчий групи слідчих Головного слідчого управління СБ України - слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а тому арешт майна, яке належить підозрюваній, необхідний для забезпечення в майбутньому виконання вироку суду в частині конфіскації майна, оскільки на даний час в органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрювана може вжити заходів щодо швидкого відчуження належного їй майна на користь третіх осіб з метою уникнення покарання в частині конфіскації.

15.08.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого про накладення арешту було задоволено та накладено арешт на майно, належне підозрюваній ОСОБА_6 .
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, наявність даних про належність майна саме підозрюваній, розумність та співрозмірність обмеження права власності останньої, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що арештоване майно - легковий автомобіль «Hyundai 130», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 не належить підозрюваній ОСОБА_6 не відповідають дійсності, оскільки у наданих матеріалах, які були надані слідчим на обґрунтування клопотання про арешт майна, міститься копія реєстраційної картки транспортного засобу, відповідно до якої власником вказаного вище рухомого майна є підозрювана ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на легковий автомобіль «Hyundai 130», 2013 року виписку, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за підозрюваною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3205/2016 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13

Доповідач: ОСОБА_1