Справа № 492/540/16-к
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту

01 червня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:
На розгляд Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник-адвокат в судовому засіданні заявив клопотання, підтримане підозрюваним про повернення обвинувального акта прокурору так як він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та в ньому не зазначено, що Правила дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету міністрів України, а також ухвала суду від 17 березня 2016 року, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні вже повертався прокурору, не виконана.

У судовому засіданні представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання, підтримане потерпілим ОСОБА_6 , про приєднання до матеріалів кримінального провадження цивільного позову до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, цивільний позов, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 разом з додатками слід повернути прокурору, цивільний позов потерпілого повернути потерпілому з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Судом встановлено, що 12 травня 2015 року складався обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який був предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні іншим складом суду та ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 17 березня 2016 року повернутий прокурору для приведення у відповідність з вимогами КПК України.

Зазначеною ухвалою суду було встановлено, що обвинувальний акт не містить необхідних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбачених вимогами ст. 291 КК України, а тому обвинувачення не є конкретним, з його змісту не зрозуміло, від якого обвинувачення необхідно захищатись та який спосіб захисту обрати.

Після повернення обвинувального акту, а саме 30 березня 2016 року, відносно ОСОБА_7 був складений новий обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за тими ж обставинами, який і є предметом розгляду в даному підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК Українивстановлено відомості, які має містити обвинувальний акт, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті не викладено, як знаходились транспортні засоби відносно одне одного в момент контакту; чи є будь-які пошкодження транспортних засобів внаслідок ДТП; при яких обставинах потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП та механізм їх спричинення, що свідчить про неконкретне обвинувачення.

Також, обвинувальний акт не містить відомостей про доведеність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Суб`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними.

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до категорії правопорушень, вчинених з необережності. Згідно положень ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість, які мають різну юридичну природу.

При цьому, жодного посилання в обвинувальному акті на розкриття суб`єктивної сторони кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 стороною обвинувачення не наводиться.

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на викладене, суд зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 висунуте неконкретне обвинувачення, та неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Під час досудового розслідування, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті наявні розбіжності щодо розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що майнової шкоди кримінальним правопорушенням (злочином) потерпілому ОСОБА_6 не спричинено, однак з тексту обвинуального акту вбачається, що обвинувачений здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Yamaxa Jog» під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого пасажир зазначеного транспортного засобу ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обов`язок слідчого чи прокурора зазначати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і КПК не уточнює будь-то це шкода державі, чи особам приватного права, а вже потім у потерпілого є право на звернення з цивільним позовом про відшкодування шкоди, нанесеної кримінальним правопорушенням. Під час підготовчого судового засідання представник потерпілого-адвокат ОСОБА_5 заявив, що потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної та моральної шкоди та просив суд приєднати до обвинувального акту цивільний позов з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_6 завдана матеріальна та моральна шкода. Крім того, шкода за пошкодження транспортного засобу марки «Yamaxa Jog» не встановлена, також не встановлено шкоду державі чи місцевому бюджету лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення.

Таким чином суд приходить до висновку про порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК Українипри складенні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Суд прийшов до висновку, що клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору з підстав не зазначення, що Правила дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 не підлягає задоволенню, оскільки ч. 2 ст. 286 КК України не містить такої вимоги до формулювання обвинувачення.

У зв`язку з тим, що виявлені недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином підлягає поверненню так як судом не вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372 КПК України, суд,
ухвалив:
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - повернути.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1