Провадження № 1-кп/317/125/2016
Справа № 317/1260/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 14.02.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне Веселівського району Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. На виконання зазначеного Указу, 25.04.2014 р. ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25 квітня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 3 старший солдат ОСОБА_4 призначений на посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась біля АДРЕСА_2 та зарахований до списків особового складу зазначеної частини та його поставлено на всі види забезпечення.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
06 жовтня 2014 року старшому солдату ОСОБА_4 було надано відпустку терміном на 10 діб та до 16 жовтня 2014 року він повинен був повернутись до розташування військової частини НОМЕР_1 , а саме бригадний полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що находиться поблизу АДРЕСА_2 .
Проте 16 жовтня 2014 року під час ранкової перевірки особового складу бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де розташовувалась військова частина польова пошта НОМЕР_1 було виявлено відсутність на місці служби, а саме території бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що находиться поблизу селища Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, старшого солдата ОСОБА_4 .
Старший солдат ОСОБА_4 , діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 16.10.2014 року без поважних причин не з`явився на службу з відпустки з метою ухилитись від військової служби.
28 січня 2016 року ОСОБА_4 самостійно з`явився з зізнанням у скоєному злочині до військової прокуратури Запорізького гарнізону.
В період з 16 жовтня 2014 року по 28 січня 2016 року ОСОБА_4 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, ухиляючись від проходження служби.
В період з 16 жовтня 2014 року по 28 січня 2016 року ОСОБА_4 об`єктивних причин, що заважали йому прибути до військової частини та продовжити службу не мав.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, які містяться в обвинувальному акті. Також зазначив, що коли приїхали на ротацію, то їм дали десятиденну відпустку. Він поїхав додому, оскільки вдома залишились троє дітей, хвора матір. Оскільки наближалась зима, а сім`я не була забезпечена дровами для опалення будинку, худоба не була забезпечена кормом, то він вирішив залишитись вдома. Увесь період відсутності на військовій службі був вдома, виховував дітей, доглядав господарство (корів, свиней). На теперішній час не працює, але інколи підробляє на будівництві. Сім`я забезпечена за рахунок домашнього господарства. Дружина не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до того знаходилась на обліку як безробітна. На ньому лежить обов`язок щодо догляду за худобою, допомагає в цьому також дружина, матір через стан здоров`я не в змозі виконувати таку роботу. Завжди заготівлею корму для худоби та дров на зиму займався він сам. Фінансової можливості найняти людей для допомоги немає, оскільки сім`я є малозабезпеченою. Усвідомлював необхідність повернення до військової частини, розумів протиправність своїх дій. Про своє місцезнаходження до військової частини інформації не передавав. У вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також не заперечували проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України дезертирство, тобто нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитись від військової служби.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середнього ступеня тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем служби характеризується виключно позитивно, добровільно з`явився до правоохоронних органів з зізнанням, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує з`явлення з зізнанням, щире каяття. При цьому, щире каяття ОСОБА_4 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживає разом з матір`ю, яка є непрацездатною та має ішемічну хворобу серця, а також дружиною, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, приймав участь в антитерористичній операції, хоча не працює, але має тимчасові підробітки та забезпечує сім`ю за рахунок домашнього господарства, яке він особисто доглядає, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу обвинуваченому під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 суд за власною ініціативою не обирає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового злочину.

На підставі п.п 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 3 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1