Справа № 741/1302/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/511/2016
Категорія - ст. 128 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000168, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , процесуального прокурора ОСОБА_8 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Адамівка Носівського району Чернігівської області, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, віком 11 років, працюючої свинаркою ПАТ АФ «Іржавецька», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду захисником адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Прокурором також подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 % від суми заробітку.

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України, її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 1635 грн. 94 коп. на користь фінуправління Носівської райдержадміністрації на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачена штовхнула потерпілого і в результаті цього останній отримав тілесні ушкодження, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, відповідно до показань ОСОБА_7 , остання жодних дій по відношенню потерпілого не здійснювала. Потерпілий ОСОБА_11 впав, не втримавши рівноваги. Дані показання підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були на місці події. Однак, суд безпідставно не взяв їх до уваги. Жодних суперечностей у показаннях обвинуваченої, а також свідків захисту немає.

Вважає показання потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , якими суд обґрунтував обвинувачення ОСОБА_7 , суперечливими. Так, потерпілий заявив, що після падіння його били обвинувачена і її два сини а свідок ОСОБА_17 заявила, що потерпілого бив син обвинуваченої ОСОБА_18 взутою ногою та штахетиною по ногах. Звертає увагу, що посилання суду у вироку на показання потерпілого про те,що останній поруч бачив ОСОБА_19 , не відповідає дійсності.

Інші свідки обвинувачення давали показання зі слів потерпілого, що останнього били ОСОБА_7 і її сини. Після скасування вироку та повторному судовому розгляді вказані свідки свідчили інше. Однак суд не дав цьому належної оцінки.

Також звертає увагу, що суд не взяв до уваги та проігнорував висновки повторної судово-медичної експертизи №42 про те, що виявлене у ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді закритого перипротезного перелому лівої стегнової кістки могло виникнути внаслідок самовільного падіння з велосипеда на землю після втрати рівноваги, наявність у потерпілого раніше встановленого протезу лівої стегнової кістки сприяло її перелому в ділянці протезу. Комісія судово-медичних експертів заперечила наявність у потерпілого судово-медичних даних, які б свідчили про нанесення неодноразових ударів по лівій нозі потерпілого взутою ногою та палкою типа «штахетини», що свідчить про неправдиві показання потерпілого і свідка ОСОБА_17 . В такому випадку, як стверджує апелянт, вина ОСОБА_7 виключається.

Крім того, вважає, що суд, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, жодним чином не аргументував своє рішення про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 вересня 2015 року було скасовано вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , яким останній було призначено покарання за ст. 128 КК України у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням від суми заробітку 10 % кожного місяця, з призначенням нового розгляду в суді 1 інстанції.

При новому судовому розгляді, в порушення вимог ч.2 ст. 416 КПК України, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, тобто посилив покарання, оскільки покарання у виді обмеження волі є тяжчим ніж виправні роботи.

Крім того, вважає, що з урахуванням обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відсутні.

В поданому запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, прокурор просить залишити її без задоволення. Зазначає, що суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, які підтверджено сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів.

В поданому запереченні на апеляційні скарги захисника обвинуваченої та прокурора представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_20 просить залишити їх без задоволення. Вважає вирок суду обґрунтованим та законним і в повній мірі вмотивованим.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 24 травня 2014 року біля 20 год. в селі Іржавець Носівського району ОСОБА_7 , знаходячись біля автобусної зупинки в центрі села під час сварки з ОСОБА_10 , який знаходився в положенні сидячи на сидінні велосипеда, спираючись ногою на асфальт, не передбачаючи можливості настання тілесних ушкоджень у вигляді перелому кістки ноги, хоча повинна була і могла передбачити це, штовхнула його руками в правий бік, від чого ОСОБА_10 впав з велосипеда на асфальтне покриття та в результаті падіння отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального відділу лівої стегнової кістки в області ендопротезу, які згідно висновку судово-медичної експертизи, як такі, що спричинили тривалий, більше 21 дня розлад здоров`я, і не являються небезпечними для життя, належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідача, обвинуваченої та її захисника, які підримали подану останнім апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , проти апеляційної скарги прокурора заперечували, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора з підстав, викладених в ній, просила ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в доход держави 10 % від суми заробітку, заперечувала проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом було встановлено, що 24 травня 2014 року біля 20 год. в селі Іржавець Носівського району ОСОБА_7 , знаходячись біля автобусної зупинки в центрі села, під час сварки з ОСОБА_10 , який знаходився в положенні сидячи на сидінні велосипеда, спираючись ногою на асфальт, не передбачаючи можливості настання тілесних ушкоджень у вигляді перелому кістки ноги, хоча повинна була і могла передбачити це, штовхнула його руками в правий бік, від чого ОСОБА_10 впав з велосипеда на асфальтне покриття та в результаті падіння отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимального відділу лівої стегнової кістки в області ендопротезу, які згідно висновку судово-медичної експертизи, як такі, що спричинили тривалий, більше 21 дня розлад здоров`я, і не являються небезпечними для життя, належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд надав належну юридичну оцінку.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та показала, що ніяких ударів вона ОСОБА_10 не наносила і не штовхала його. Останній, зупинившись біля неї та її чоловіка, ОСОБА_12 , покликав її до себе та завів розмову про те, що її діти крадуть металобрухт, а потім раптово дав їй ляпаса рукою по обличчю. Від отриманого удару вона присіла, а коли піднялась, то потерпілий лежав на асфальті. Після цього вона пішла додому, а потерпілий залишився лежати.

В апеляційному суді обвинувачена підтримала зазначені показання.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою, судом доведена її вина у необережному заподіянні ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень і її дії за ст.128 КК України кваліфіковані правильно.

З показань потерпілого ОСОБА_10 , даних в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що 24 травня 2014 року біля 19 год. 30 хв. проїжджаючи на велосипеді повз автобусну зупинку він побачив ОСОБА_7 , її чоловіка та їх сина ОСОБА_21 , які сиділи і пили пиво. Повертаючись знову повз автобусну зупинку, він зупинився і правою ногою оперся на асфальт, а ліва нога лишилась на педалі велосипеда, покликав ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння і став вести з нею розмову, що він підозрює її сина ОСОБА_22 в крадіжці металобрухту з території тракторного парку, який він охороняє. Під час розмови виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою на адресу один одного. Він вже збирався їхати, як обвинувачена щось сказала і штовхнула його обома руками в правий бік, від чого він, не втримавши рівновагу, впав на лівий бік, при цьому відчув хрускіт та сильний фізичний біль в лівій нозі. Від сильного болю він на декілька хвилин втратив свідомість, а прийшовши до свідомості зателефонував своєму сину ОСОБА_23 , який одразу приїхав, а згодом прийшла його співмешканка ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_24 йому розповіла, що була очевидцем даної події і відтягувала його з дороги. При розмові з обвинуваченою він не звертав уваги чи були там свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 24 травня 2014 року біля 20 год. вона знаходилась на вулиці Центральній с.Іржавець, неподалік від автобусної зупинки, де прогулювалась зі своїм трирічним сином. Вона бачила, як біля зупинки стояли ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , останній сидів на сидінні велосипеда та спирався ногою на асфальт. Неподалік стояв ОСОБА_12 , чоловік обвинуваченої, але він участі в розмові не приймав. Під час розмови між обвинуваченою і потерпілим виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою в бік один одного. Палюх говорив ОСОБА_7 , що він підозрює її дітей в крадіжці металобрухту. Раптом обвинувачена обома руками штовхнула в бока потерпілого, який сидів на велосипеді. Від поштовху той впав на асфальт, спробував піднятися, але не зміг. В цей час підійшли два сини обвинуваченої ОСОБА_18 та ОСОБА_27 , які декілька разів штовхнули ногами лежачого ОСОБА_10 . Підійшовши до потерпілого, вона відтягла останнього з проїжджої частини дороги на узбіччя, він був без свідомості. Потім пішла за водою в сусідський двір, а коли повернулась то біля потерпілого був його син ОСОБА_23 , а через декілька хвилин прийшла його співмешканка.

Судом правильно вирішено питання про допустимість даних доказів, які добуті без порушень процесуального порядку їх збирання і підстав вважати, що потерпілий та свідок ОСОБА_25 обмовили обвинувачену у вчиненні даного кримінального правопорушення, не має, оскільки їх показання узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 24 травня 2014 року біля 20 год., він, ідучи додому по вулиці Центральній с.Іржавець, дійшов до автобусної зупинки і бачив як на лавочці сиділа ОСОБА_7 зі своїм чоловіком, а до них під`їхав велосипедом ОСОБА_10 . Потерпілий покликав до себе обвинувачену і став їй дорікати, що її діти крадуть металобрухт, а потім махнув рукою в її сторону. Він не бачив, яким чином потерпілий впав на асфальт, він не бачив чи потерпілий впав сам, чи його штовхнула обвинувачена.

З огляду на дані показання свідка, твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_13 , підтвердив показання обвинуваченої щодо її невинуватості не відповідає дійсності. Останній не бачив яким чином потерпілий впав на асфальт, оскільки відволікся.

З показань свідка ОСОБА_15 , даних в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що 24 травня 2014 року, близько 20 год., йому зателефонував батько і повідомив, що його побили і він знаходиться на автобусній зупинці. Він з мешканцем села ОСОБА_28 мотоциклом поїхали до автобусної зупинки і метрів за сто до неї зустріли ОСОБА_29 , який їхав на скутері, ще через декілька десятків метрів зустріли обвинувачену, яка йшла зі своїм чоловіком. Під`їхавши до автобусної зупинки на узбіччі дороги побачив лежачого батька, який пояснив, що під час сварки його штовхнула ОСОБА_7 і він впав з велосипеда та мабуть зламав ногу.

Свідок ОСОБА_16 надала аналогічні показання.

Посилання сторони захисту щодо безпідставності врахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , даних з чужих слів, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, враховуючи, зокрема, в даному випадку, значення таких показань, їх правдивість для з`ясування обставин кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_12 , чоловік обвинуваченої, в судовому засіданні суду першої інстанції надав показання аналогічні показанням обвинуваченої, заперечуючи, що потерпілий впав з велосипеда від поштовху дружини.

Суд першої інстанції обґрунтовано віднісся до показань даного свідка критично, оскільки останній зацікавлений в уникненні його дружиною кримінальної відповідальності.

Вина обвинуваченої підтверджується також й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема:

- висновком судово-медичної експертизи №191 від 07 серпня 2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 має місце закритий перелом проксимального відділу лівої стегнової кістки в області ендопротезу. Ушкодження спричинені дією тупого предмета і могло виникнути при падінні з велосипеда на асфальтне покриття. Ушкодження як такі, що спричинили тривалий, більше 21 дня розлад здоров`я і не являються небезпечними для життя, належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т.2 а.п.78-80);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи №421 від 15 травня 2015 року, згідно з яким на запитання чи міг ОСОБА_10 від самовільного падіння з велосипеда на землю отримати тілесні ушкодження 24.05.2014 року, не втримавши рівновагу після удару по обличчю обвинуваченій, експертиза дала висновок, що відповідно до даних медичної документації у потерпілого малось тілесне ушкодження у вигляді закритого перипротезного (тобто біля раніше встановленого протезу) перелому лівої стегнової кістки. Дане тілесне ушкодження могло виникнути внаслідок самовільного падіння з велосипеда на землю, в тому числі і після втрати рівноваги, не виключено, в наслідок можливого удару по обличчю. На запитання чи вплинула на отримання травми лівої ноги ОСОБА_10 наявність у нього попередньої травми цієї ж ноги, комісія експертів вважає, що наявність встановленого протезу лівої стегнової кістки сприяла утворенню її перелому в ділянці протезу (т.2 а.п.104-108). Даний висновок експертизи не виключає наявності в діях обвинуваченої вини в необережному заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень з огляду і на інші докази.

Матеріали кримінального провадження не містять обставин, що можуть викликати сумніви у правильності рішення суду.

Невизнання обвинуваченою своєї вини суд першої інстанції вірно розцінив як намагання уникнути відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення, з чим колегія суддів погоджується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , як того просить сторона захисту.

Разом з тим, в частині призначення обвинуваченій покарання вирок суду є незаконним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 вересня 2015 року було скасовано вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , яким їй призначено покарання за ст. 128 КК України у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням із суми заробітку 10 % кожного місяця в доход держави, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. Підставою для прийняття такого рішення стало істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Апеляційні скарги прокурором або потерпілим з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості не подавались.

Судом першої інстанції під час нового розгляду вимог вищевказаного закону дотримано не було. Обвинуваченій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України, останню звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції посилив покарання на відміну від попереднього вироку вироку Носівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року, оскільки обмеження волі є більш суворим покаранням по відношенню до виправних робіт.

Таким чином, враховуючи, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

За таких обставин, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, апеляційний суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді виправних робіт.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду у частині призначеного обвинуваченій покарання - скасуванню через неправильне застосування кримінального закону з постановленням нового вироку.

Крім того, колегія суддів прийшла до висновку, що стягнутий розмір моральних збитків з обвинуваченої на користь потерпілого є завищеним, виходячи з обґрунтування позову потерпілим ОСОБА_10 , глибини його фізичних та душевних страждань, ступеню вини обвинуваченої в скоєному, її матеріального стану, а також вимог розумності та справедливості і необхідності стягнути з ОСОБА_7 моральні збитки в розмірі 5 000 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 409, 413, 416 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та розміру стягнення моральної шкоди скасувати.

ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 128 КК України у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням в доход держави у розмірі 10 % із суми заробітку.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4