1Справа № 335/870/16-к 1-кп/335/157/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 13 березня 2015 р., за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2002 та 2010 року народження, не працюючого, солдата військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, рядового, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Солдат ОСОБА_4 , будучі призваним 9 квітня 2014 р. за мобілізацією Бердянським ОМВК Запорізької області та призначеним на посаду стрільця військової частини НОМЕР_2 , переведеним 18 серпня 2014 р. для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , де його було призначено на посаду старшого кулеметника, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення, діючи умисно, всупереч інтересам військової служби, на порушення ст.ст. 36, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 2 лютого 2015 року самовільно, без поважних причин, залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження служби до 25 січня 2016 р., тобто понад один місяць.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, пояснив, що у 2015 році він поїхав додому в увільнення, а після чого 2 лютого 2015 р. не повернувся до військової частини, оскільки його дружина була проти, а він не бажав погіршувати сімейні стосунки з нею. Зазначив, що перебував з 2 лютого 2015 р. по 25 січня 2016 р. вдома. Зазначив, що в нього не було будь-яких поважних причин залишати військову службу. Висловив бажання продовжувати і надалі військову службу, тому просив обрати йому покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до злочину середньої тяжкості, спричинених наслідків тяжких наслідків не настало, злочин посягає на встановлений порядок несення військової служби.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, раніше не засуджений, офіційно не працевлаштований, за місцем служби під час її проходження характеризувався негативно, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, за станом здоров`я скарг не має. За сімейним станом ОСОБА_4 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2002 та 2010 року народження.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, з`явлення із зізнанням. Також суд вважає за можливе в порядку частини другої статті 66 Кримінального кодексу України визнати такими, що пом`якшують покарання, обставини, що на утриманні обвинуваченого перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Сукупність перелічених обставин та даних про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Відповідно до частини першої статті 69 Кримінального кодексу України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, та які істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, його поведінку після вчинення злочину, а саме, те, що він бажає і надалі продовжувати військову службу, суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням частини першої статті 69 Кримінального кодексу України та призначити йому інше, більш м`яке покарання, яке не зазначене у санкції ч. 3 ст. 407 КК України, а саме, з урахуванням статті 62 КК України, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у вигляді 1 (одного) року тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного поміщення до дисциплінарного батальйону військовослужбовців.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1