Справа № 445/2455/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/434/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Львів Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №445/2455/15-к про обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої, адвоката ОСОБА_10

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року,

встановила:
цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання два роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуванняпокарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вороняки, Золочівського району Львівської області, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання два роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 , з кожного по 930, 36 грн. матеріальної шкоди.
Іспитовий строк ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рахується з моменту проголошення вироку - 15 лютого 2015 року
Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , 02 грудня 2015 року, близько 08 години, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з метою крадіжки чужого майна, власною гужовою підводою поїхали у хутір Левино, у якому напередодні домовились вчинити крадіжку, де шляхом вільного доступу зайшли на неогороджену територію господарства ОСОБА_9 , та за допомогою металевого лома, сокири та металевого молота, зірвали металеву оцинковану жерсть, якою був критий дах нежитлового будинку ОСОБА_9 , вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 12/6 від 16.12.2015 року становить 1860,73 грн.. В подальшому погрузивши на підводу зірвану жерсть, відвезли її у с. Підгороднє Золочівського району Львівської області, де у СП «Гатекс» дільниці «Надбужжя» здали за 345 гривень, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_9 на загальну суму 1860,73 гривень.
Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинили таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
На даний вирок потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий в частині відмови у стягненні з обвинувачених матеріальної шкоди та направити справу на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому його складі в порядку цивільного судочинства.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та призначеного покарання, частково не погоджується із вироком суду, в частині відмови у стягненні моральної шкоди.
Вважає, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки у позовній заяві обґрунтувала в чому саме така полягає. Наголошує на тому, що від протиправних дій обвинувачених її будинок залишився без даху, тому почав руйнуватись. Її пенсії в розмірі 1240 гривень не вистачає для того щоб заново перекрити цей будинок.
На зимовий період через те, що проживання у її будинку є неможливим, перейшла жити у будинок доньки, що знаходиться у с.Коропець Золочівського району Львівської області, на відстані 2,5 км. від хутора Левино. Донька потерпілої поїхала на заробітки, тому вона змушена слідкувати за двома господарствами, що є додатковим навантаженням. Влітку під час роботи по господарству під час дощу могла заховатись у будинку, приготувати собі їжу та переночувати, однак тепер позбавлена такої можливості.
На думку потерпілої таке обґрунтування моральної шкоди є достатнім, а відмова в його задоволенні є помилкою місцевого суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та виступ представника потерпілої, адвоката ОСОБА_10 на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 про необхідність задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на заперечення вимог скарги та залишення без зміни вироку суду, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.185 КК України, не оспорюється.

Разом з тим, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також, як передбачено ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції постановляючи вирок, в частині вирішення цивільного позову, вимог закону не дотримався.

Відмовляючи у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд визнав такі вимоги безпідставними без жодного обґрунтування. Вирок в цій частині суперечить вимогам ст.374 КПК України щодо змісту його мотивувальної частини, а саме необхідності зазначення підстав для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги потерпілої про законність прийнятого рішення через відсутність його обґрунтування.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_9 слід скасувати, задоволивши її апеляційну скаргу.

Матеріали кримінального провадження необхідно скерувати для розгляду в цей же суд для вирішення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задоволити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_9 скасувати.

Матеріали кримінального провадження скерувати для розгляду в цей же суд для вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4