Справа № 1-358/2009
Провадження № 1-в/346/721/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про скасування арешту, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування арешту майна, що належить йому на праві приватної власності, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1997 року виданого згідно з розпорядженням (наказом) 14 січня 1997 року № 7034.
В судове засідання заявник не з`явився,що не є перешкодою для розгляду його заяви по суті.
Прокурор подану заяву не заперечила, просить її задовольнити.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні документи по справі,суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів поданого клопотання та матеріалів кримінальної справи про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь,передбачених ст.ст.186 ч.5, 289 ч.3, 15 ч.2,289 ч.3 КК України, вбачається, що постановою слідчого СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 11 липня 2008 року в межах вищезазначеної кримінальної справи № 296396 з метою забезпечення цивільного позову було накладено
арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) 14 січня 1997 року № 7034.
08 грудня 2009 року Коломийським міськрайонним судом було винесено постанову, якою звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності шляхом застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, однак цивільний позов заявлено не було, проте постанова про накладення арешту на майно залишилася чинною.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», передбачено, що в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України в редакції 1960 року, суди мають право, крім питань, які зазначені в законі, вирішувати ще й ряд інших питань, що виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, в тому числі про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдовувального вироку ви відмові у позові або незастосуванні конфіскації і вироком ці заходи не скасовані.
Постановою Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2009 року не передбачено конфіскацію належного ОСОБА_6 майна, як і не задоволено судом будь-якого цивільного позову на забезпечення якого було накладено арешт на майно.

Пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 126 КПК України від 1960 року передбачено, що накладення арешту на чайно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Однак, оскільки кримінальна справа була передана слідчим до Коломийського міськрайонного суду для прийняття процесуального судового рішення по суті справи, тому слідчий, який накладав арешт, не вправі розглядати питання щодо скасування накладеного арешту в позасудовому порядку та відсутності кримінальної справи в своєму провадженні.

Дана обставина підтверджується зокрема відповіддю старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 18 серпня 2016 року за вихідним № 8488/108/24-2016, з якої вбачається, що оскільки в серпні 2009 року кримінальну справу № 296396 передано до суду, тому у відповідності до ч. 8 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) суд приймає рішення по майну, описаному для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації (а.с. 189).

Таким чином, питання щодо скасування арешту накладеного постановою слідчого під час досудового слідства можливо вирішити лише в судовому порядку та в суді, який виносив процесуальне судове рішення по кримінальній справі в рамках якої було застосовано арешт до нерухомого майна та у відповідності до вимог КПК від 1960 року.

Статтею 411 КПК від 1960 року передбачено, що питання зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, викликається також при необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач.

Підтвердженням того, що на квартиру АДРЕСА_1 було та є накладено арешт є відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 7563660) (а.с. 187).

Враховуючи викладені вище обставини, а також те, що в матеріалах справи відсутня позовна заява про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних чи моральних збитків на забезпечення якої слідчим під час досудового слідства було винесено постанову про накладення арешту на належне йому майно тому, вважаю, що відсутність заявленого цивільного позову до ОСОБА_4 виключає необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 126 КПК України 1960 року, п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року,ст.ст.2,126,411 КПК України,суд, -

У Х В А Л И В :
Заяву задовольнити.
Скасувати арешт накладений 11 липня 2008 року слідчим СВ «03» СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 в кримінальній справі про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. ст. 289 ч. З, 15 ч. 2, 289 ч. З, 186 ч. 5 КК України на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1997 року виданого згідно з розпорядженням (наказом) 14 січня 1997 року № 7034.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1