АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3850/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/739/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула 11 жовтня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року у кримінальному провадженні відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2016р. за №0000644 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Костюківка Амурської області (РФ), громадянки України, освіта середня-технічна, не замужем, на утримані неповнолітніх дітей немає, раніше не судимої, яка мешкає та зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України. ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та на підставі ст. 45 КК України звільнено від покарання.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження :
прокурор - ОСОБА_7
обвинувачена - ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ст.213 ч.1 КК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Постановити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (4250 грн).
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2016 року ОСОБА_6 була визнана винною та звільнена від покарання за наступних обставин.
З початку січня 2016 року по 19 квітня 2016 рік, ОСОБА_6 , маючи умисел на здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів з метою отримання неконтрольованого державою прибутку без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, з порушенням вимог статті 4 Закону України «Про металобрухту», згідно якої «операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами», за місцем свого мешкання за адресом: АДРЕСА_1 організувала незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, де здійснювала придбання від фізичних осіб брухту чорних та кольорових металів, зберігання зазначеного брухту з метою його подальшого збуту. Зокрема 19.04.2016 ОСОБА_6 за вказаною адресою прийняла від ОСОБА_8 2 кг. брухту кольорового металу, виплативши останньому 180 гривень. Крім цього, 17.03.2016 року ОСОБА_8 здав на зазначений незаконний пункт прийому металобрухту 5,6 кг. кольорового металу, за що отримав 490 гривень.
19.04.2016 року співробітники Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2016 року за місцем мешкання ОСОБА_6 виявили і вилучили 900 кг. лому та відходів чорних металів та 44 кг. лому міді.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ст.213 ч.1 КК України, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. В мотивувальній частині вироку суд вказує на існуючі підстави звільнення обвинуваченої від покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, похилий вік обвинуваченої, позитивну характеристику та вчинення злочину в результаті скрутного матеріального становища. Однак судом не проведено аналіз та не зазначено до якої тяжкості відноситься злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , чи вчинила вона такий злочин вперше та яким чином, вона сприяла розкриттю злочину.
Також, в резолютивній частині вироку зазначено, що ОСОБА_6 звільняється на підставі ст.45 КК України не від кримінальної відповідальності, а саме від покарання, яке не було призначено.
Суд у вироку не зазначив повністю всі ті підстави, які створюють можливість звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності; не врахував наявний факт вчинення обвинуваченою в минулому аналогічного злочину та звільнив ОСОБА_6 , не маючи на те підстав, не від кримінальної відповідальності, а від покарання, яке не було призначено. Звільнення обвинуваченої фактично від кримінальної відповідальності не обговорювалося в ході судового розгляду. Крім того, рішення суду за наявності визначеного кола підстав для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України та за умови дотримання процедури обговорення такого питання, повинно бути у формі ухвали про закриття кримінального провадження, а не формі вироку.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор, просив колегію суддів апеляційну скаргу задовольнити та скасувати вирок суду. Обвинувачена ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, просила вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку у вироку , яка не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.
Суд, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину, те що обвинувачена є пенсіонеркою похилого віку, позитивно характеризується, злочин вчинила внаслідок важкого матеріального становища, а також те, що вона, вчинила злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості та вчинений обвинуваченою вперше.

Відповідно до ст. 374 ч.4 КПК України суд , в разі визнання особи винуватою, в резолютивній частині вироку зазначає покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточну міру покарання, яка була обрана судом.

Зазначених вимог Закону суд першої інстанції не дотримався.

З вироку суду вбачається , що судом ОСОБА_6 була визнана винною за ч.1 ст.213 КК України , однак покарання їй не було призначене.

На підставі ст. 45 КК України ОСОБА_6 була звільнена судом від покарання.

Таким чином, суд звільнив ОСОБА_6 від покарання, яке не було фактично призначено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням кримінального законупри призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.413 КПК України незастосування судом закону України про кримінальну відповідність, є підставою для скасування судового рішення.

Ст.420 ч.1 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вироку, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Виходячи з наведеного, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, необхідно скасувати з метою застосування обвинуваченій покарання та ухвалити свій вирок.

При призначені покарання ОСОБА_6 відповідно ст. 65 КК України , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те , що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої слід визнати щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину, те що обвинувачена є пенсіонеркою похилого віку, позитивно характеризується, злочин вчинила внаслідок важкого матеріального становища, а також те, що вона, вчинила злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості та вчинений обвинуваченою вперше.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від нижчої межі, встановленою в санкції статті Особливої частини КК України.

Отже, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те що обвинувачена є пенсіонеркою похилого віку, позитивно характеризується, злочин вчинила внаслідок важкого матеріального становища, а також те, що вона, вчинила злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 повинне бути призначено мінімальне покарання, визначене в санкції ч.1 ст. 213 КК України - штраф, з застосуванням вимог ст. 69 КК України. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, виходячи з того, що обвинувачена раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за ст. 213 КК України (а.кп.71 т.1).

Крім того, постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.05.2007 року, була доведена провина ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та вона була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України (а.кп.12 т.2).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, в частині призначення покарання, з ухваленням свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити .

Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 рокувідносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України скасувати, в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.213 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України,у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 850 грн.).

В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення вироку.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9