АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. № 11-кп/778/1004/16 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 29 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лозова Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_7 ,
Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року обставини:
13 вересня 2015 року приблизно о 20 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Єва» № 157, розташованого по пр. Леніна, 43/5, в м. Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з полиць відділу парфумерії, таємно, повторно викрав туалетну воду «ТМ Ентити Сноу дроп», вартістю 89,90 гривень та «ТМ Зе Сити спирит Тревел» вартістю 169 гривень, на загальну суму 258,90 гривень. Після чого ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину, чим завдав товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ» магазин «Єва» № 157 майнову шкоду на загальну суму 258,90 гривень.
Крім того, 29 жовтня2015 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись біля торгівельного контейнера, розташованого на території автомобільного ринку по вул. Дзержинського,18-А в м. Бердянськ, Запорізької області, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_9 автомобільний акумулятор «Інжиаку», вартістю 1700 грн.
Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1700 грн.
Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року дані кримінальні провадження були об`єднанні в одне кримінальне провадження.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України і йому призначено покарання

- за ч.2 ст. 185 КК України по епізоду від 13 вересня 2015 року у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом повного поглинення покарання по даному злочину та покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року остаточно призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

- ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 29 жовтня 2015 року у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2015 року у вигляді 1 дня арешту.

На підставі ст.72 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців 1дня позбавлення волі.

Запобіжний захід - тримання під вартою. Взято під варту в залі суду.

Строк покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_7 з 20 листопада 2015 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не оскаржуючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилається на незаконність оскаржуваного вироку, обгрунтовуючи свою позицію невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано: наявність у обвинуваченого постійного місця проживання; тяжко хворих матері та бабусі на утриманні, які до того ж є інвалідами і позбавленні будь-якого іншого піклування, а також брата 2004 року народження, також позбавленого батьківського піклування; відшкодування шкоди ТОВ «РУШ» магазину «Єва» в повному обсязі, і відсутність можливості відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_9 , у випадку перебування в місцях позбавлення волі; відсутність у ОСОБА_7 наміру ухилятись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність, його допомога слідству та суду у встановленні істини у справі. Просить вирок в частині призначеного покарання змінити, ухвалити новий вирок, яким застосувати ст.ст. 69,75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання і встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, що висловила заперечення доводам та вимогам апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин, які судом першої інстанції встановлювалися шляхом повного дослідження доказів по даному провадженню, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 кваліфіковані зач. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Стосовно вимог апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та призначив покарання, наближене до мінімального строку передбаченого ст. 63, санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Одночасно суд обгрунтовано взяв до уваги обставини скоєних злочинів, тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, відомості щодо особистості, який офіційно не працевлаштований, раніше судимий.
Отже у суду першої інстанції були підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі через неможливість досягнення мети покарання без реального його відбування обвинуваченим.

Інші вказані апелянтом обставини не спростовують висновків суду першої інстанції, а доводи щодо перебування на утриманні ОСОБА_7 матері, бабусі та брата, з огляду на відсутність у обвинуваченого місця роботи та постійного заробітку, є безпідставними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом зазначені вище положення закону дотримані в повному обсязі, а покарання призначене з дотриманням вимог ст.ст. 70, 71 КК України.

На думку колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених злочинів, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість, про що фактично зазначає в апеляційній скарзі адвокат, застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Судова колегія, на підставі положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII та вимог ч. 5 ст. 72 КК України, вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття призначеного обвинуваченому районним судом покарання строк попереднього ув`язнення останнього у даному кримінальному провадженні у період з 20.11.2015 року (дня затримання) по 29.06.2016 року включно (дня набрання вироком районного суду законної сили), з урахуванням положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч. 2 ст. 532 КПК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 20.11.2015 р. по 29.06.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення. може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, що утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4