АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3554/16-к Номер провадження 11-кп/786/847/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відео конференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою щодо засудженого ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жоржівка Шишацького району Полтавської області, громадянина України, не одруженого, раніше судимого:
- вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.01.1997 року за ст.206 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з відстрочкою на 1 рік,
- вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 12.02.1998р. за ст..81 ч.4, 43 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі
- вироком Диканського районного суду Полтавської області від 06.02.2006р. за ст..115 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 19 днів;
за даною справою засуджений вироком Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.2015 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі, зараховано час з 15.07. по 16.09.2014р. згідно ст..96 КК України примусове лікування від туберкульозу;
ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 11.03.2016 року ОСОБА_7 зараховано строк перебування під вартою з 15.07.2014 року по 16.09.2014 року та з 03.09.2015р. по 12.01.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що обставини, які вказані в матеріалах справи свідчать про те, що засуджений на час звернення до суду в повній мірі не довів своє виправлення і тільки став на шлях виправлення і тому дійшов висновку, що необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, оскільки судом не враховано його особу, стан здоров`я та проведення судового розгляду без його участі.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, який апеляцію підтримав в повному об`ємі і просив скасувати ухвалу суду як необґрунтовану та незаконну з підстав, у ній наведених, вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни як законної та обґрунтованої, перевіривши надані суду матеріали провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення та особисту справу ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції виходив з того, що засуджений хоча і має на даний час задовільну характеристику, має тільки одне заохочення, окрім того представник Кременчуцької виправної колонії заперечував проти звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково, так як він не довів своє виправлення.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, раніше ОСОБА_7 уже засуджувався вироком Диканського районного суду м. Полтава від 06.02.2006 року за ст.115 ч.1 КК України на 09 років позбавлення волі і був умовно - достроково звільнений від відбування призначеного покарання на 1 рік 2 місяці 19 днів.
Однак, на шлях виправлення він не став та вчинив злочин середньої тяжкості, за який засуджений вироком Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.2015 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 12.01.2016р. вирок Диканського районного суду від 03.09.2015р. залишено без змін.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 11.03.2016р. ОСОБА_7 зараховано строк перебування під вартою з 15.07.2014 року по 16.09.2014 року та з 03.09.2015р. по 12.01.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно- дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

В ході судового розгляду встановлено, що за період відбування покарання в Кременчуцькій виправній колонії № 69 засуджений мав одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до лікування, що підтверджується характеристикою та довідкою про стягнення та заохочення.

За час відбування покарання характеризується задовільно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня. Проходить курс лікування, стан здоров`я засудженого задовільний.

Як убачається з матеріалів особової справи та характеристики від 01.07.2016р.засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до лікування не довів свого виправлення.

Колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про те, що засуджений на час звернення до суду в повній мірі не довів свого виправлення і тільки став на шлях виправлення.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області без зміни.

Керуючись ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4