ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 21 квітня 2016 року касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, судимого вироком Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня
2014 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк три роки з
позбавленням права керувати транспортними
засобами строком на два роки, звільненого від
відбування покарання з випробуванням на підставі
статей 75, 76 КК України з іспитовим строком
тривалістю один рік,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
У касаційних скаргах, ідентичних за змістом одна одній, засудженим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування судових рішень у частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, яку обґрунтовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 187 КК України, що мали б бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому заперечуються висновок експерта щодо тілесних ушкоджень потерпілого та фактичні обставини провадження. Наголошується на тому, що потерпілий отримав ушкодження від іншої особи до побиття його ОСОБА_6 , зазначається про інший вирок суду, що набрав законної сили, яким був засуджений співучасник злочину не за ст. 187, а за ст. 186 КК України. Крім того, звертається увага на неповне врахування даних про особу засудженого, що призвело до призначення йому надто суворого покарання.
Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком суду від 06 серпня 2014 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць із конфіскацією майна. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Приблизно о 02.00 год. 22 березня 2014 року він, перебуваючи поблизу клубу на вул. Парковій, 15 у м. Одесі, разом зі ОСОБА_8 , засудженим вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року, та невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, побачили ОСОБА_9 . У цей час у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення нападу на нього з метою заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу. ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, вступив у попередню змову із згаданими особами, та, достовірно знаючи, що вони підтримають його дії, наніс удар зі спини рукою в область голови ОСОБА_9 , від чого той впав на землю, а ОСОБА_6 наніс ще три удари в область тіла та обличчя потерпілого, після чого відкрито заволодів його майном на загальну суму 8 000 грн. З метою подолання волі потерпілого та припинення можливого опору з його боку ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , наніс один удар ногою у плече, а невстановлена особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, один удар ногою у тулуб потерпілого, тим самим надавши можливість ОСОБА_6 відкрито заволодіти майном ОСОБА_9 . Внаслідок застосування такого насилля відповідно до висновку експерта від 14 березня 2015 року № 36 від 14 березня 2015 року потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у виді: забійної рани тім`яної області волосистої частини голови зліва, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; забій м`яких тканин обличчя зліва, що належить до легких тілесних ушкоджень.

У денний час 03 березня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу ринку «Привоз» у м. Одесі, в сміттєвому контейнері знайшов 79 патронів калібру 7,62*54 мм, корпус ручної гранати РГД-5 та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ, які привласнив і носив при собі без будь-якої мети до їх вилучення 04 серпня 2015 року близько 02.00 години. Відповідно до висновку судової балістичної експертизи за експертною спеціальністю 3.2 від 12 березня 2015 року № 135-Б 79 патронів калібру 7,62*54 мм призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї гвинтівок відповідного калібру, виготовлені промисловим способом і для стрільби придатні. Згідно з висновком судової вибухотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 5.2 від 22 квітня 2015 року № 83В корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та запал УЗРГМ конструктивно сумісні й в сукупності являються ручною осколковою гранатою РГД-5, яка є бойовим припасом та придатна для здійснення вибуху.

У період із 18.00 год. до 20.00 год. 03 березня 2015 року ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , шляхом відтискання віконної рами проник до цього будинку, звідки таємно викрав ювелірні вироби, з якими зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 28 313 грн.

Приблизно о 22.00 год. 03 березня 2015 року ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , шляхом відтискання віконної рами проник до цього будинку, звідки таємно викрав ювелірні вироби та іменний чоловічий годинник, що належать потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 9 430 грн. Однак довести до кінця свій злочинний намір на викрадення чужого майна він та невстановлена особа не змогли з причин, що не залежали від їхньої волі. Під час вчинення цього злочину їхні дії були викриті сторонніми особами. Проте незважаючи на застережливі крики останніх та вимоги зупинитися, вони продовжили дії на утримання викраденого майна, з яким намагалися зникнути, однак були затримані.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду від 24 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають із таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186; ч. 1 ст. 263 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація дій та призначене покарання за цими злочинами.

Доводи касаційних скарг засудженого та захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Згідно з висновком експерта від 13 березня 2015 року № 36 забійна рана тім`яної області волосистої частини голови, заподіяна потерпілому ОСОБА_9 , за своїм характером та перебігом зазвичай загоюється у строк понад 6 днів, але не більше 21 дня і за цим критерієм відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а. к. п. 175 т. 1).

Суд касаційної інстанції з огляду на вимоги ст. 433 КПК України не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а враховує обставини, встановлені судом.
За встановлених судом фактичних обставин у межах цього кримінального провадження на підставі наявних доказів, що є допустимими і належними, зокрема відповідно до висновку експерта від 13 березня № 36, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, яке, на думку засудженого та захисника, є суворим, то з цими доводами суд касаційної інстанції погодитись не може.

Згідно зі ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд урахував характер і тяжкість вчинених злочинів, дані про його особу (раніше судимий, вчинив злочини під час іспитового строку), відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обставини, які пом`якшують покарання (повернення викраденого, публічне вибачення перед потерпілими в залі суду, наявність другої групи інвалідності у батька).

При цьому, взявши до уваги всі зазначені обставини, суд призначив ОСОБА_6 покарання, зокрема за вчинений розбій, у мінімальних межах санкції статті.

Отже, підстав вважати таке покарання невідповідним внаслідок суворості суд не вбачає.

Апеляційний розгляд проведено із дотриманням положень статей 404, 405 КПК України, ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Судом апеляційної інстанції ретельно перевірено доводи засудженого і його захисника, аналогічні викладеним ними у касаційних скаргах, зокрема й щодо кваліфікації дій та призначеного покарання, що спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2463км16 Категорія: ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185;
ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_13
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1