№ провадження 11-кп/781/823/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2016 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000180 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Шишкине, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 18.04.2011 року Бобринецьким районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України (ред. 2001 р.) до примусових заходів виховного характеру;

- 20.02.2012 року Бобринецьким районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України (ред. 2001 р.) до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України (ред. 2001р.) від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 20.05.2013 року Бобринецьким районним судом за ч. 3 ст.185, ст. 71 КК України (ред. 2001р.) до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчук від 23.04.2015 року, звільнений 01.04.2015 року умовно достроково з не відбутим строком 1 рік 7 місяців 26 днів;

- 02.03.2016 року Бобринецьким районним судом за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, ч.2, ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

- 24.05.2016 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарання призначеного цим вироком та призначеного вироком від 24.05.2016 року Бобринецького районного суду Кіровоградської області у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційні скарзі обвинувачений просить переглянути вирок суду та прийняти справедливе рішення.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 9 лютого 2016 року близько 17 год., знаходячись в гостях у ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . побачив на кухні бензопилу «Poulan», яка належить ОСОБА_9 . З метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення таємно викрав бувшу у використанні бензопилу «Poulan», вартістю 736 гривень. Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 736 гривень.

Крім цього, в період з 14 по 16 лютого 2016 року в період часу з 18 по 23 годину, ОСОБА_6 , діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, через відкрите вікно проник у квартиру АДРЕСА_4 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 . Перебуваючи всередині квартири, ОСОБА_6 , умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення таємно викрав майна на загальну суму 585 грн., з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 585 гривень.

Заслухавши доповідача, у дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого та просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляції, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Оскільки учасниками судового провадження, в тому числі самим обвинуваченим не оскаржуються фактичні обставини вчинення правопорушення в апеляційному порядку, колегія суддів, відповідно до ст.404 КПК України, не входить до оцінки доказів провадження, тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст.185 КК України кваліфікувавши його дії як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторна та ч.3 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які є злочин середньої тяжкості та тяжким злочином; особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання - відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Між тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 остаточного покарання, суд першої інстанції, належним чином не мотивував чому прийшов до висновку застосовуючи вимоги ч.4 ст.70 КК України, призначаючи покарання при сукупності злочинів, визначив максимальне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п. п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання із змінами і доповненнями, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, та наявність пом`якшуючих обставин, які встановив місцевий суд щодо нього, та відсутність будь-яких обтяжуючих обставин по справі, колегія суддів вважає, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.4 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 слід застосувати принцип поглинання менш суворого покарання, тобто призначеного за останнім вироком, більш суворим, тобто за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2016 року, а не принцип часткового складання призначених покарань, що є максимальним за ст.185 ч.3 КК України і таким чином пом`якшити призначене обвинуваченому остаточне покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок суду зміні з пом`якшенням призначеного йому судом остаточного покарання.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.07.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим виром, більш суворим, призначеного за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підпис)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2