11-кп/775/185/2016(м)
221/1195/15-к

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
У С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, у ОСОБА_6 02.03.2015 року, приблизно о 21.30год., який, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у сторожці поблизу водоймища у смт. Ольгінка Волноваського району Донецької області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які склались до цього та існували протягом тривалого часу з його пасинком ОСОБА_8 , виникла сварка з останнім, що переросла в бійку, під час якої ОСОБА_6 та ОСОБА_9 отримали легкі тілесні ушкодження.
Після припинення бійки, ОСОБА_6 , на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_8 , вирішив вбити останнього, та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв зі столу ніж, підійшов до потерпілого та наніс йому один удар в життєво важливий орган - грудну клітину зліва, в область серця. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України, оскільки умислу на вбивство він не мав, потерпілий спричинив йому тілесні ушкодження, він себе захищав, а ніж в його руках опинився випадково.
В обґрунтування доводів зазначає, що він був на роботі, коли о 21.30год. у березні місяці туди вломилися двоє здорових парубків, які почали його бити, він фізично слабший за потерпілого, який перший почав бити його. Він не мав наміру спричиняти тілесні ушкодження потерпілому, а тим більше вбивати його, але він вимушений був захищати своє життя.
Також вважає, що при постановленні вироку суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини та той факт, що потерпілий спричинив йому легкі тілесні ушкодження, а також те, що він не переховувався від органів досудового розслідування та добровільно допомагав слідству.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його винуватості у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення за ст. 115 ч.1 КК України, вважає, що його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 119 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , а тільки захищав своє життя та здоров`я.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого, у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.
Апеляційні доводи про те, що до обвинуваченого в сторожку вломилися двоє здорових парубків, які почали його бити, а він фізично слабший за потерпілого, тому вимушений був захищати своє життя, що він не мав наміру спричиняти тілесні ушкодження потерпілому, а тим більше вбивати його, не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме:
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який показував, що він разом з ОСОБА_12 приїхали до сторожки, куди ОСОБА_12 увійшов один, а він залишився його чекати на дворі, а коли через 10 хвилин увійшов до сторожки, то побачив, що ОСОБА_6 тримає ніж у руці і погрожує ним ОСОБА_12 , який вимагав кинути ніж, але ОСОБА_6 ударив ОСОБА_12 ножем у грудну клітину, від удару ОСОБА_12 упав, а ОСОБА_6 наказав забирати його зі сторожки;
- показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , які він підтвердив в ході проведення слідчого експерименту 03.03.2015 року (а/п 68-87), а саме, що ОСОБА_12 зайшов до сторожки один, між ними сталася бійка, в ході якої вони один одному наносили тілесні ушкодження, ОСОБА_12 його душив, тобі і він схватив його за глотку та став душити, відпустив, коли ОСОБА_12 став хрипіти. В ході бійки він схопив ніж, яким він дорізає баранів та став погрожувати ним ОСОБА_12 , що заріже його, якщо той не піде. ОСОБА_12 став обзивати його, зробив крок назустріч і він тоді наніс удар ножем, оскільки боявся, що ОСОБА_12 знов почне бійку. Підтвердив, що ОСОБА_11 увійшов, коли він стояв з ножем та підійшов, коли він вже вдарив ножем ОСОБА_12
- висновками судово-медичних експертиз № 57 від 03.03.2015 року та № 4/57 від 08.04.2015 року (а/п 62-65, 97-100), з яких вбачається наявність у ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень: три садна на тилі правої кісті, які могли утворитися як внаслідок падіння з висоти власного зросту, так і в ході бійки при захисті або нанесенні ударів, садно правої гомілки та два садна лівої гомілки, які могли утворитися як внаслідок падіння з висоти власного зросту, так і внаслідок ударів ногами, озутими у взуття. Смерть ОСОБА_12 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з неповним перетином хрящової частини сьомого ребра зліва, а враховуючи довжину ранового каналу біля 10-11 см, можна стверджувати, що удар колюче-ріжучим предметом (ножем) був нанесений зі значною силою;
- висновком судово-медичної експертизи № 47 від 03-20.03.2015 року (а/п 66-67), з якого вбачається наявність у ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, які утворилися не менш ніж від шести травмуючи впливів тупих предметів та могли утворитися внаслідок боротьби. Тілесних ушкоджень на кистях рук та шиї ОСОБА_6 не виявлено;
- іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Так, в ході судового розгляду було встановлено, що між ОСОБА_6 та його пасинком ОСОБА_8 до цього правопорушення склалися особисті неприязні відносини, які існували протягом тривалого часу, бійка виникла ніж ними на грунті вказаних особистих неприязних відносин, в сторожці їх було тільки двоє, фізичні сили були рівні, вони наносили удари один одному в ході бійки, обвинувачений погрожував ОСОБА_12 ножем та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_12 один удар ножем зі значною силою в життєво важливий орган - грудну клітину зліва, в область серця, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України.
Також не знайшли підтвердження апеляційні доводи обвинуваченого про не врахування судом пом`якшуючих обставин, оскільки суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому врахував як обставину, що пом`якшує покарання неправомірну поведінку потерпілого.
Суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченому, врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини 1 ст.115 КК України.
Колегія суддів вважає, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, відповідає вимогам ст.65 КК України, по своєму виду та розміру є справедливим й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Між тим, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з дня постановлення вироку до набрання ним законної сили.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 зарахувати в строк відбування покарання тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області з дня затримання, тобто з 02 березня 2015 року по 19 квітня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3