Справа № 755/7257/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Закарпатської області, Ужгородського району, с. Руські Комаровці, без освіти, не працюючої, не одруженої, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Закарпатської області, Хустського району, с. Вишково, не працюючого, не одруженого, без освіти, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002237 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Прокурор просив повернути обвинувальний акт, зазначивши, що органом досудового розслідування достовірно не встановлено особу обвинувачених.

Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, зазначивши що він не відповідає вимогам КПК України.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного:

Дніпровський районний суд м. Києва тричі Ухвалами від 14.12.2015 року, 04.02.2016 року та 08.04.2016 року повертав обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002237 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України та для усунення недоліків зазначених в ухвалі.
Так, судом неодноразово зазначалось, що достовірно не встановлено особу обвинувачених та відсутні документи, які підтверджують відомості про їх особу. Зокрема обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при встановлені осіб на стадії досудового розслідування надали недостовірні відомості щодо своїх анкетних даних, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, відповідно до обвинувального акту затвердженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 пред`явлена підозра про вчинення кримінального правопорушення пред`явлена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані розбіжності також наявні і в обвинувальному акті, затвердженому прокурором 31.05.2016 року, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, вбачається, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.2 ч.2 ст.291 КПК України, відповідно до якої обвинувальний акт має містити достовірні анкетні відомості кожного обвинуваченого.

Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, за якими обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Разом із тим, викладені обставини позбавляють суд можливості розгляду даного кримінального провадження із дотриманням норм ст. 28 КПК України, з якої випливає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, а також беручи до уваги лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду і підлягає поверненню прокурору як таке, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду.

Отже, в обвинувальному акті відсутні достовірні дані про особу обвинувачених, не вчинені дії передбачені ст.291 та 293 КПК України, а тому суд фактично позбавлений можливості розглянути вищезазначене кримінальне провадження, оскільки підозра про вчинення кримінального правопорушення пред`явлена іншій особі.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особа, яку звинувачують у скоєнні злочину, виходячи із загального принципу, основаного на понятті справедливого судового розгляду, повинна бути присутньою на слуханнях у суді першої інстанції. Зокрема, при розгляді справи «Претто та інші проти Італії» Європейський суд констатував, що «публічний характер судочинства, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, захищає сторони від таємного здійснення правосуддя поза контролем з боку громадськості; він служить одним зі способів забезпечення довіри до судів. Забезпечуючи прозорість правосуддя, він сприяє досягненню цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме - справедливості досудового розгляду, гарантія якого є одним з основних принципів усякого демократичного суспільства в розумінні Конвенції».

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В статті 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено норми, за якими практика Суду визнається джерелом права в Україні, а рішення є обов`язковим для виконання Україною.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи в підготовчому судовому засіданні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких. Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченим правопорушення, на даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні.

Крім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність у обвинувачених родини, відсутність постійного місця реєстрації, відсутність постійного місця проживання в м. Києві, майновий стан, відсутність судимостей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3, 29, 291, 314, 315, 331 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002237 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - повернути прокурору.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області строком на 45 днів, тобто до 16 липня 2016 року включно.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області строком на 45 днів, тобто до 16 липня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: