Справа № 314/3592/14-к
Провадження № 1-кп/314/9/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000032 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, голови фермерського господарства «Терновий», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, громадянки України, освіта середня спеціальна, заміжньої, приватного підприємця, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:
Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, 01 січня 2011 року між ТОВ «Роза-Агро», засновником і директором якого є ОСОБА_3 , та ОСОБА_9 (батьком ОСОБА_7 ) укладено договір оренди земельної ділянки, належної останньому на праві власності, площею 6,54 га в контурі поля № 130, розташованої біля с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населених пунктів, договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі 30 червня 2011 року за № 00343.

19 вересня 2011 року в денний час ОСОБА_3 на мобільний телефон подзвонив один із засновників ТОВ «Роза-Агро» ОСОБА_10 і повідомив, що на вищевказаному орендованому їх товариством сільськогосподарському полі біля с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області ОСОБА_7 проводив сільськогосподарські роботи. Приїхавши на вказане поле, ОСОБА_3 побачив комбайн під керуванням ОСОБА_11 , який дійсно скошував соняшник та орендованій ТОВ «Роза-Агро» земельній ділянці, також на полі стояв вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , а також останнього. На цій ділянці поля перебували також ОСОБА_7 , його дружина ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_12 , які лаялися нецензурною лайкою, кричали, погрожували розправою, заявляючи, що це їх земля та врожай соняшника і вони його будуть убирати. Підійшовши до них, і знаючи ОСОБА_7 , ОСОБА_3 зажадав від нього припинити косити соняшник, який йому не належить. ОСОБА_3 оточили ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , стали кричати, погрожувати, при цьому висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, вимагаючи забратися з поля і не заважати їм прибирати соняшник. У якийсь момент ОСОБА_7 , стоячи навпроти нього і викрикуючи образливі слова, супроводжуючи їх нецензурною лайкою, заявив ОСОБА_3 , що у нього одна дочка і та удочерена і скоро він її не побачить. Усвідомивши, що ОСОБА_7 не бажає припинити незаконний покіс врожаю соняшника та прибрати з поля комбайн, ОСОБА_3 , витягнувши з кишені мобільний телефон, сказав, що буде зараз дзвонити в міліцію і повідомить їх про ці події. Набравши номер міліції, він не встиг нічого далі зробити, оскільки ОСОБА_6 вихопила з його правої руки мобільний телефон і одразу ж відскочила вбік, щоб він не зміг забрати телефон. Перед тим, як ОСОБА_6 вихопила з руки ОСОБА_3 телефон, її чоловік ОСОБА_7 , підійшовши впритул, продовжував на останнього кричати, а ОСОБА_3 намагався відштовхнути його від себе лівою рукою. В цей момент ОСОБА_7 схопив ліву руку ОСОБА_3 , розгортаючи до себе, і не відпускав її. В той момент, коли ОСОБА_7 хапав ОСОБА_3 за ліву руку, то в правій руці тримав свій пістолет і демонстрував його. ОСОБА_3 , в свою чергу, бачив у ОСОБА_7 револьвер в руці і боявся, що він його може застосувати. Як тільки ОСОБА_6 забрала телефон у ОСОБА_3 і відійшла в сторону, ОСОБА_7 відпустив руку ОСОБА_3 , звільнивши його від захвату, і, розмахуючи рукою, крикнув комбайнеру, щоб той продовжував косити соняшник. Побоюючись застосування ОСОБА_7 револьверу, ОСОБА_3 активних дій щодо повернення собі свого телефону не вживав, однак зажадав у ОСОБА_6 цього, проте остання на вимогу не відреагувала і віддати телефон не побажала, кричала, що він не зможе довести факт викрадення нею телефону. Не бажаючи більше слухати образ і, побачивши, що Тернові самостійно не припинять свої незаконні дії, ОСОБА_3 сказав, що їде до міліції і напише заяву про їх дії, та покинув поле.

Отже, 19 вересня 2011 року в денний час, знаходячись на сільськогосподарському полі, розташованому біля с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, в момент здійснення ОСОБА_3 телефонного дзвінка. ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, внаслідок раптово виниклого умислу на заволодіння мобільним телефоном «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 ОСОБА_3 та перешкоджання останньому викликати по телефону на місце події працівників міліції, схопивши руками, намагалася вирвати телефон з руки ОСОБА_3 , який його не відпускав. В цей час ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, внаслідок раптово виниклого умислу на заволодіння мобільним телефоном «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а також перешкоджання останньому викликати по телефону на місце події працівників міліції, з метою зламати волю потерпілого до вчинення опору, однією рукою схопив ОСОБА_3 за його ліву руку, а іншою дістав з кишені газовий револьвер «AGENT» та погрожував ним потерпілому застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я. Вказаний револьвер потерпілим ОСОБА_3 був усвідомлений як зброя та реальна небезпека для його життя та здоров`я, внаслідок чого він перестав чинити опір. У свою чергу ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 подавив можливість потерпілого до опору, закінчила свій злочинний намір та остаточно вирвала з руки ОСОБА_3 мобільний телефон, внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заволоділи вищевказаним мобільним телефоном, чим завдали потерпілому ОСОБА_3 матеріальний збиток на суму 1349 грн.

У подальшому в ході обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 , належного на праві власності ОСОБА_7 , у якому проживав син останнього ОСОБА_12 , проведеного 02 березня 2013 року на підставі ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 березня 2013 року, у ОСОБА_12 було вилучено належний потерпілому ОСОБА_3 мобільний телефон «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_7 і ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, заперечував факт вчинення вказаного злочину, зазначив, що він займається сільським господарством, обробляє земельні ділянки, у тому числі і поле, розташоване поблизу с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, яке належить його батькові ОСОБА_9 . У червні 2011 року засіяв вказане поле соняшником. 19 вересня 2011 року він розпочав збір урожаю. Цього дня, коли він приїхав на своєму тракторі на поле, там вже працював комбайн. Повз поле проїжджав автомобіль ОСОБА_10 . Останній, побачивши, що вони збирають урожай, заїхав на поле, перегородивши дорогу комбайну. Він підійшов до ОСОБА_10 , спитав про причини його дій, на що останній повідомив, що поле перебуває в оренді у його підприємства, якому належить і урожай соняшника. Після цього між ним і ОСОБА_10 виникла словесна перепалка, під час якої останній погрожував йому автомобільним монтуванням, а він повідомив, що має у тракторі пістолет. Сам пістолет при цьому він не діставав, нікому не погрожував його застосуванням. ОСОБА_10 пістолет не бачив. Потім на поле приїхав ОСОБА_3 , який також своїм автомобілем перегородив дорогу комбайну, перешкоджаючи таким чином збору урожаю. Між ним та ОСОБА_3 також відбулась словесна перепалка, в ході якої він не погрожував останньому пістолетом, жодного насилля не застосовував, мобільного телефону не відбирав. У руках він тримав палку з-під соняшника, якою ткнув ОСОБА_3 у груди. Цією дією він і обмежився. У подальшому ОСОБА_3 поїхав до смт. Новомиколаївка, звідки повернувся разом зі співробітниками міліції, які розпочали перевірку за фактом збору урожаю, а не з приводу заволодіння мобільним телефоном.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину не визнала, заперечувала факт вчинення вказаного злочину, зазначила, що 19 вересня 2011 року зранку вона приїхала на поле, розташоване поблизу с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, де комбайн під керуванням ОСОБА_11 розпочав обкошувати поле. Через деякий час їй на мобільний телефон подзвонив син ОСОБА_12 та повідомив, що на поле на вантажному автомобілі заїхав ОСОБА_10 , перегородивши таким чином шлях комбайну. Коли вона пішки дісталась до того місця, вона побачила, що на поле, на ділянку, де соняшник ще не був скошений, на своєму автомобілі заїхав ОСОБА_3 , перегородивши таким чином шлях комбайну. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відбулась словесна перепалка. Вона до ОСОБА_3 не підходила, поруч не стояла, бачила в його руці мобільний телефон, однак жодних дій, спрямованих на заволодіння ним, не вчиняла, телефон у потерпілого не відбирала. Під час словесної перепалки вона не бачила аби ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_3 пістолетом, жодної зброї вона на полі не бачила. У подальшому на поле приїхали співробітники міліції, які здійснювали перевірку за заявою ОСОБА_3 з приводу незаконного збору урожаю соняшника, питання щодо викрадення мобільного телефону взагалі не підіймалося. І лише у листопаді 2011 року вона дізналась, що відносно неї порушено кримінальну справу.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, сторона обвинувачення посилалась на такі докази: показання потерпілого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , протоколи обшуків, огляду та пред`явлення предметів для впізнання, матеріали негласних слідчих дій та інші письмові, а також речові докази.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що він являється директором ТОВ «Роза-Агро», яке на початку 2011 року уклало договір оренди земельної ділянки із батьком обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 та провело посів соняшнику на вказаній земельній ділянці. 19 вересня 2011 року від ОСОБА_10 йому стало відомо, що вказаний соняшник збирає з поля ОСОБА_7 . Приїхавши на поле він побачив комбайн під керуванням ОСОБА_11 , який косив соняшник, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх сина ОСОБА_12 . Він почав вимагати від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 припинення незаконного збирання врожаю з поля, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт. Побачивши, що він не зможе своїми силами зупинити незаконний збір урожаю з поля, він дістав мобільний телефон та почав телефонувати до міліції. У цей час ОСОБА_6 схопила руками за його праву руку та намагалася відібрати мобільний телефон. ОСОБА_7 , в свою чергу, однією рукою схопив його за ліву руку, а іншою дістав з-під куртки пістолет, який націлив йому в тулуб, під ребра, сказавши при цьому, аби він не рухався. Який це був тип зброї йому відомо не було, і тому, побоюючись за своє здоров`я, він перестав чинити опір. Після цього ОСОБА_6 вихопила телефон з його руки та відійшла в сторону. На його вимогу повернути йому телефон ОСОБА_6 відповіла відмовою та сказала, що він не зможе довести те, що вона забрала у нього телефон. Після вказаних подій він на своєму автомобілі поїхав до Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, звідки повернувся до поля разом з працівниками міліції. Доки працівники міліції відбирали пояснення у підсудних він намагався відшукати свій мобільний телефон, однак марно. Крім того, він намагався подзвонити на свій телефон з іншого мобільного телефону, однак за інформацією оператора телефон перебував «поза зоною досяжності», тобто був вимкнений.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 19 вересня 2011 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він на вантажному автомобілі проїжджав повз поле, розташоване на окраїні с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, належне батькові обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , яке перебувало в оренді у ТОВ «Роза-Агро», співзасновником якого він є. Він побачив, що на земельній ділянці, яку ТОВ «Роза-Агро» засіяло соняшником, ОСОБА_7 здійснює збір урожаю. Намагаючись завадити незаконному збору соняшника, він заїхав на поле на вантажному автомобілі, перегородивши таким чином шлях комбайну. Вийшовши з автомобіля, до нього підійшов ОСОБА_7 , який, погрожуючи пістолетом, вимагав залишити поле. Після цього він сів у автомобіль і зателефонував директору ТОВ «Роза-Агро» ОСОБА_3 , повідомивши про вказаний факт. Приїхавши на поле, ОСОБА_3 також намагався завадити незаконному збору урожаю, заїхавши на поле та перегородивши шлях комбайну. Після цього до ОСОБА_3 підійшли ОСОБА_7 , його дружина ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_12 , зав`язався словесний конфлікт. У цей час він стояв позаду метрах у 6-8 та спостерігав. Під час сварки ОСОБА_3 дістав свій мобільний телефон, тримаючи його в правій руці на рівні голови. В цей час ОСОБА_6 схопила руками за праву руку ОСОБА_3 та намагалася відібрати мобільний телефон. ОСОБА_7 , в свою чергу, однією рукою схопив його за ліву руку, а іншою тримав пістолет, який націлив на ОСОБА_3 на рівні поясу. Після цього ОСОБА_6 вихопила з його руки телефон. Де телефон подівся далі йому не відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що 19 вересня 2011 року він проїжджав повз поле, розташоване поблизу с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області, належне батькові обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , яке перебувало в оренді у ТОВ «Роза-Агро», співзасновником якого він є. Він побачив, що на земельній ділянці, яку ТОВ «Роза-Агро» засіяло соняшником, ОСОБА_7 здійснює збір урожаю. Про вказаний факт він намагався повідомити директора ТОВ «Роза-Агро» ОСОБА_3 , подзвонивши останньому на мобільний телефон, не отримавши відповіді, він поїхав у с. Новий Гай, де шукав ОСОБА_3 . Однак, не знайшовши, він приблизно через годину повернувся на поле, де вже окрім ОСОБА_3 були присутні співробітники міліції. Крім того, цього ж дня йому від ОСОБА_3 , якому він задав запитання чому не відповідає його мобільний телефон, стало відомо, що його незаконно забрали обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він є приватним підприємцем, займається ремонтом радіоелектронної апаратури. Кілька років тому, точного часу він не пам`ятає, ОСОБА_17 звертався до нього з проханням перепрошити мобільний телефон марки «NOKIA», модель 5228 або 5230 точно не пам`ятає. Телефон, наскільки він пам`ятає, був темно сірого кольору, вмикався, однак не дзвонив. Замінивши програмне забезпечення та перепрошивши телефон, він віддав його ОСОБА_18 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні відмовились давати показання відносно себе та членів своєї сім`ї обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_12 , наданих старшому слідчому СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 під час досудового розслідування на підставі ст.ст. 68, 85, 167, 170 КПК України (у редакції 1960 року), оголошених у судовому засіданні на підставі ст. 306 КПК України (у редакції 1960 року), п. 8 Перехідних положень КПК України, у вересні 2011 року приблизно о 09 годині 00 хвилин він на вантажному автомобілі ГАЗ-3307 супроводжував ОСОБА_11 , який керував комбайном «Нива», до земельної ділянки, розташованої поблизу с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області. Вказана земельна ділянка належить його діду ОСОБА_9 , на якій весною 2011 року був висаджений соняшник. На час, коли він приїхав на поле, там уже знаходився його батько ОСОБА_7 . ОСОБА_11 розпочав обкошувати поле, а він разом з батьком стояв на його краю. Приблизно через півгодини після того, як ОСОБА_11 комбайном розпочав обкошувати земельну ділянку, на поле на вантажному автомобілі ГАЗ заїхав ОСОБА_10 , перегородивши таким чином шлях комбайну. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_10 , звертаючись до ОСОБА_11 , вимагав зупинити покіс та залишити поле. У цей час до ОСОБА_10 підійшов його батько ОСОБА_7 , після чого між ними відбулась словесна перепалка, за результатами якої ОСОБА_10 сів у свій автомобіль, від`їхав подалі та зупинився поряд з автомобілем марки «Ланос», під керуванням ОСОБА_3 , який, у свою чергу, заїхав на поле, на ділянку, де соняшник ще не був скошений, перегородивши таким чином шлях комбайну. До ОСОБА_3 на автомобілі ВАЗ-2106 під`їхав його батько ОСОБА_7 . У подальшому між потерпілим ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_7 виник скандал, під час якого ОСОБА_7 вимагав у ОСОБА_3 звільнити поле та не заважати здійснювати збір урожаю соняшника, а ОСОБА_3 , в свою чергу, пояснював, що цей соняшник належить йому. До словесної перепалки також долучилися він та його мати ОСОБА_6 . ОСОБА_10 під час конфлікту стояв позаду і тримав у руках автомобільне монтування. Під час словесної перепалки він не бачив аби його батько погрожував ОСОБА_3 газовим револьвером, так само не бачив він аби його мати вихопила у ОСОБА_3 з рук мобільний телефон. Крім того, свідок зазначив, що потерпілий не висловлював жодних вимог щодо повернення мобільного телефону. Після того, як скандал завершився, ОСОБА_3 на своєму автомобілі покинув поле та через деякий час повернувся разом зі співробітниками міліції. У подальшому під час з`ясування обставин події ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_7 доводили свої права на спірну земельну ділянку та урожай соняшника, питання щодо повернення мобільного телефону ОСОБА_3 у присутності співробітників міліції не підіймалося (т. 3 а.с. 140-141).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1157 від 21 листопада 2011 року, залишкова вартість мобільного телефону «NOKIA 5230» на час крадіжки 19 вересня 2011 року з урахуванням його зносу у середньому складає 1349 грн. 00 коп. (т. 3 а.с. 101-102).

Згідно з протоколом проведення обшуку, 16 грудня 2011 року у період часу з 11 години 05 хвилин до 11 години 35 хвилин старшим слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , на підставі постанови Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2011 року (т. 3 а.с. 126) проведено обшук за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам міліції газовий пістолет «AGENT», калібру 9 мм, серії НОМЕР_2 , кобуру, а також дозвіл на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданий 08 серпня 2008 року (т. 3 а.с. 127).

Відповідно до протоколу огляду, 16 грудня 2011 року у період часу з 17 години 10 хвилин до 17 години 45 хвилин старшим слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 проведено огляд предметів, вилучених під час обшуку за місцем мешкання обвинувачених, а саме газового пістолету «AGENT», чорного кольору, серії НОМЕР_2 , кобури для носіння зброї, а також дозволу на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданого 08 серпня 2008 року, яким ОСОБА_7 надано дозвіл на носіння газового револьверу «AGENT» серії НОМЕР_2 . За результатами проведення огляду складено фототаблицю (т. 3 а.с. 131-133).

17 грудня 2011 року у період часу з 15 години 15 хвилин до 15 години 25 хвилин старшим слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 потерпілому ОСОБА_3 пред`явлено для впізнання три види газових револьверів (під номером 1 газовий револьвер «AGENT» серії ЗП № 26002, під номером 2 газовий револьвер «Luger 90» № 3689, під номером 3 газовий револьвер без назви та серійного номеру) та запропоновано серед пред`явлених предметів впізнати пістолет, яким ОСОБА_7 погрожував під час відкритого викрадення у нього мобільного телефону. У свою чергу потерпілий ОСОБА_3 заявив, що упізнає предмет під номером 1 за кольором, формою та кольором рукоятки, як такий, що використав ОСОБА_7 під час відкритого викрадення у нього мобільного телефону 19 вересня 2011 року (т. 3 а.с. 134).

Крім того, 17 грудня 2011 року у період часу з 15 години 25 хвилин до 15 години 35 хвилин старшим слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 свідку ОСОБА_10 пред`явлено для впізнання три види газових револьверів (під номером 1 газовий револьвер без назви та серійного номеру, під номером 2 газовий револьвер «AGENT» серії ЗП № 26002, під номером 3 газовий револьвер «Luger 90» № 3689) та запропоновано серед пред`явлених предметів впізнати пістолет, яким ОСОБА_7 погрожував потерпілому ОСОБА_3 під час відкритого викрадення у нього мобільного телефону. У свою чергу свідок ОСОБА_10 заявив, що упізнає предмет під номером 2 за кольором, формою та кольором рукоятки, як такий, що використав ОСОБА_7 під час відкритого викрадення у ОСОБА_3 мобільного телефону 19 вересня 2011 року (т. 3 а.с. 135).

Постановою старшого слідчого СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 від 19 грудня 2011 року на підставі ст.ст. 79, 130 КПК України (в редакції 1960 року) газовий пістолет «AGENT» серії НОМЕР_2 , кобуру, а також дозвіл на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданий 08 серпня 2008 року визнано речовими доказами (т. 3 а.с. 172). Речові докази, згідно з квитанцією № 14 від 19 грудня 2011 року, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (т. 3 а.с. 173).

Вказані речові докази досліджені безпосередньо у судовому засіданні за участі усіх учасників кримінального провадження.

Згідно з протоколом проведення обшуку, 02 березня 2013 року у період часу з 14 години 10 хвилин до 14 години 20 хвилин слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_24 , на підставі ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 березня 2013 року (т. 1 а.с. 192), якою надано дозвіл на проведення обшуку житлового будинку та господарських споруд, розташованих на території садиби по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_12 , з метою відшукання та вилучення мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 , проведено обшук за вказаною адресою, за результатами якого предмету, з метою відшукання якого надавався дозвіл на проведення обшуку, ні у будинку, ні у господарських спорудах виявлено не було. Під час обшуку приміщення слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_24 був проведений обшук ОСОБА_12 , в ході якого у останнього у лівій кишені куртки виявлений та вилучений мобільний телефон «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 193-194).

Ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 березня 2013 року на мобільний телефон «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 , із сім-картою мобільного оператора «МТС» абонентський номер НОМЕР_4 , вилучений під час обшуку ОСОБА_12 , накладений арешт (т. 1 а.с. 198).

Відповідно до протоколу огляду, 10 червня 2013 року у період часу з 11 години 15 хвилин до 11 години 40 хвилин слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 проведено огляд предмету, вилученого під час обшуку ОСОБА_12 , а саме мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 195).

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 від 10 червня 2013 року мобільний телефон «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 визнаний речовим доказом (т. 1 а.с. 196). Речовий доказ, згідно з квитанцією № 022025 від 10 червня 2013 року, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (т. 1 а.с. 197).

Вказаний речовий доказ досліджений безпосередньо у судовому засіданні за участі усіх учасників кримінального провадження.

Згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів, 03 квітня 2013 року у період часу з 11 години 45 хвилин до 12 години 00 хвилин слідчий СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , на підставі ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 березня 2013 року (т. 1 а.с. 200-201), якою надано тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у оператора стільникового зв`язку ПрАТ «МТС Україна» щодо роздруківки дзвінків (вхідних та вихідних) з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року, ознайомився з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року, наданих в електронному вигляді на CD-диску (т. 1 а.с. 202-203, 204).

Відповідно до протоколу огляду, 05 травня 2013 року у період часу з 11 години 40 хвилин до 11 години 55 хвилин слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 проведено огляд предмету, вилученого за результатами отримання тимчасового доступу до речей і документів, а саме CD-диску з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року. В ході огляду встановлено, що у період з 19 вересня 2011 року до 19 вересня 2012 року мобільний телефон не використовувався, про що свідчить відсутність вхідних та вихідних дзвінків, у період з 19 вересня 2012 року до 02 березня 2013 року мобільний телефон експлуатувався за допомогою трьох сім-карт: з 19 вересня 2012 року до 26 грудня 2012 року сім-картою з номером НОМЕР_5 ; з 05 лютого 2013 року до 10 лютого 2013 року сім-картою з номером НОМЕР_6 ; з 06 лютого 2013 року до 02 березня 2013 року сім-картою з номером НОМЕР_7 (т. 1 а.с. 206).

Згідно з матеріалами, зібраними СКР Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області на виконання доручення слідчого СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 209), сім-карта абонента мобільного зв`язку за номером НОМЕР_6 належить ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; сім-карта абонента мобільного зв`язку за номером НОМЕР_7 належить ОСОБА_12 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; сім-карта абонента мобільного зв`язку за номером НОМЕР_5 належала ОСОБА_35 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 210).

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 від 05 травня 2013 року CD-диск з інформацією ПрАТ «МТС Україна» про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року визнаний речовим доказом (т. 1 а.с. 207). Речовий доказ долучений до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.с. 208) та досліджений у судовому засіданні.

Згідно з матеріалами проведення негласних слідчих дій, з яких за постановою прокурора від 29 травня 2013 року скасовані грифи секретності (т. 1 а.с. 211), за відомостями УОТЗ ГУМВС України в Запорізькій області радіоелектронний засіб IMEI НОМЕР_1 працював 26 грудня 2012 року з номером мобільного оператора НОМЕР_8 , значиться як ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , 27 грудня 2012 року з номером мобільного оператора НОМЕР_9 , значиться як ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також тимчасово працював 01 березня 2013 року в автомобілі ВАЗ-21063, державний номер з НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_37 , за номером мобільного оператора НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 212, 213).

У свою чергу під час судового розгляду судом були досліджені докази сторони захисту, а саме допитані у якості свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_11 та ОСОБА_41 .

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що у вересні 2011 року Тернові запросили його зібрати урожай соняшника на полі. Приїхавши на поле на комбайні, він розпочав обкошувати поле. Через деякий час після цього на поле на вантажному автомобілі ГАЗ заїхав ОСОБА_10 , перегородивши таким чином шлях комбайну. До ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 , після чого між ними відбувся конфлікт, у суть якого він не вникав, оскільки продовжив свою роботу. У подальшому на поле, на ділянку, де соняшник ще не був скошений, заїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_3 , перегородивши таким чином шлях комбайну. Між потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник скандал, причини якого йому невідомі. У подальшому на поле приїхали співробітники міліції. Також свідок пояснив, що він не бачив аби ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_3 пістолетом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_38 пояснив, що у вересні 2011 року він обіймав посаду о/у СКР Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області та у складі слідчо-оперативної групи виїжджав на поле у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_3 з приводу незаконного збору ОСОБА_7 урожаю соняшника.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_39 пояснив, що у вересні 2011 року він обіймав посаду начальника слідчого відділу Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, 19-20 вересня 2011 року він знаходився на добовому чергуванні в якості відповідального від керівництва. До Новомиколаївського РВ надійшла заява ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 проводить збір урожаю соняшника на полі, яке орендує очолюване заявником підприємство. Він виїжджав на поле, у його присутності між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відбулась словесна перепалка з приводу належності врожаю соняшника.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_40 пояснив, що у вересні 2011 року він, як співробітник Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, виїжджав разом з ОСОБА_42 на поле, на якому, відповідно до звернення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 здійснював незаконний збір урожаю соняшника. Він був направлений на місце події з метою охорони громадського порядку. У цей час на полі вже працював слідчий. У його присутності жодних конфліктів не виникало, зі скаргами щодо незаконного заволодіння мобільним телефоном або погроз застосування зброї до нього особисто ніхто з присутніх не звертався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_42 пояснив, що у вересні 2011 року він обіймав посаду старшого дільничного інспектора Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області і за вказівкою керівництва виїжджав на поле, на якому здійснювався збір спірного урожаю соняшника. До цього на полі вже працювала слідчо-оперативна група. Коли він прибув на місце, там ще залишався слідчий та начальник слідчого відділу. Від супроводжував до смт. Новомиколаївка автомобіль з причепом, наповнений зібраним урожаєм соняшника, де його здали на склад і опечатали. Також свідок пояснив, що причиною виїзду на поле співробітників міліції було звернення з приводу незаконного покосу соняшника.

Заслухавши пояснення потерпілого, свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що факт заволодіння обвинуваченими мобільним телефон потерпілого 19 вересня 2011 року мав місце.

Вказане підтверджується поданою ОСОБА_3 19 вересня 2011 року прокурору Новомиколаївського району Запорізької області заявою, у якій останній повідомив, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_7 та його дружина заволоділи його мобільним телефоном, після чого погрожували йому фізичною розправою (т. 3 а.с. 82), показаннями потерпілого ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_10 , заслуханими безпосередньо у судовому засіданні, а також матеріалами обшуку, проведеного за місцем проживання сина обвинувачених ОСОБА_12 , за наслідками якого був виявлений та вилучений мобільний телефон «NOKIA 5230», який у якості речового доказу безпосередньо досліджений у судовому засіданні, при цьому судом перевірено, що пристрій, який визнаний речовим доказом, має IMEI НОМЕР_1 , який збігається з даними, наданими потерпілим, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Крім того, факт заволодіння мобільним телефоном засвідчується інформацією, наданою оператором стільникового зв`язку ПрАТ «МТС Україна» на підставі ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів, про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року, матеріалами проведення негласних слідчих дій.

За таких обставин суд критично відноситься до показань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо заперечення факту заволодіння мобільним телефоном, оскільки вказане спростовується переліченими вище доказами.

Разом з тим, суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що наявність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, стороною обвинувачення не доведена.

Наведені стороною обвинувачення докази в цілому співпадають з поясненнями обвинувачених щодо фактичних обставин, які мали місце 19 вересня 2011 року, проте не спростовують тверджень сторони захисту про відсутність складу злочину.

Так, частина 1 статті 187 КК України передбачає кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснює, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного злочину є діяння, яке полягає у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Напад може бути таємним або відкритим, але обов`язково повинен виявлятися у психічному або фізичному насильстві, яке носить реальний характер: воно здатне подавити волю потерпілого і примусити його передати майно винному.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 9 та п. 12 цієї Постанови, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

При цьому слід виходити, що при розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. Погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно.

Крім того, злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , може бути вчинений особою лише з прямим умислом, який, відповідно до ст. 24 КК України, характеризується тим, що особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою розбою є корисливий мотив незаконне збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Приймаючи до уваги показання обвинувачених, потерпілого, свідків, враховуючи, що усі сумніви щодо вини особи мають тлумачитися на її користь, суд вважає, що у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відсутні ознаки умисного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_3 , свідків сторони обвинувачення, яких було допитано у судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , суд встановлює, що жодна із допитаних осіб не підтвердила обставин, викладених у обвинувальному акті, щодо наявності умислу на заволодіння мобільним телефоном з корисливих мотивів, а також з корисливою метою. При цьому, обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не узгоджуються з показання потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_10 , які, кожен окремо, у судовому засіданні на запитання сторони захисту повідомили, що дії, направлені на заволодіння мобільним телефоном, обвинуваченими вчинені з метою перешкодити потерпілому викликати співробітників міліції у зв`язку зі спором щодо земельної ділянки та належності зібраного з неї урожаю соняшника.

З показань обвинувачених, потерпілого, свідка ОСОБА_10 , а також письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, зокрема, письмових показань свідка ОСОБА_12 , які суд оцінює на підставі ст. 67 КПК України (в редакції 1960 року), копії договору оренди землі, укладеного 01 січня 2011 року між ОСОБА_9 , як орендодавцем, та ТОВ «Роза-Агро» в особі директора ОСОБА_3 , зареєстрованому у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі 30 червня 2011 року за № 00343 (т. 3 а.с. 17-21), судом встановлено, що між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 станом на вересень 2011 року був наявний спір за право користування вищевказаною земельною ділянкою, належною на праві власності батькові обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 . З показань обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтвердив і потерпілий ОСОБА_3 , судом встановлено, що до 2011 року спірна земельна ділянка перебувала у користуванні обвинуваченого. Після укладення договору оренди, навесні 2011 року потерпілий та обвинувачений почергово культивували та засіювали землю соняшником, у зв`язку з чим восени 2011 року і виник цивільно-правовий спір щодо належності врожаю, який і призвів до конфлікту, що мав місце 19 вересня 2011 року на полі, розташованому поблизу с. Нововолодимирівка Новомиколаївського району Запорізької області.

Факт того, що конфліктна ситуація виникла саме з цивільно-правових відносин щодо права користування земельною ділянкою та належності врожаю соняшнику, підтверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні співробітників Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , які, кожен окремо, засвідчили факт подання потерпілим ОСОБА_3 до Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області заяви, у якій останній просив провести перевірку за фактом незаконного збору урожаю соняшника з орендованого ним поля.

В свою чергу, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 не були присутні під час конфлікту, який виник між потерпілим та обвинуваченими 19 вересня 2011 року. Свідкові ОСОБА_13 обставини викрадення мобільного телефону стали відомі зі слів потерпілого ОСОБА_3 .

Оцінюючи письмові докази, які було досліджено у судовому засіданні, суд вважає, що вони не містять доказів інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Зокрема, матеріали обшуку, проведеного за місцем проживання сина обвинувачених ОСОБА_12 , за наслідками якого був виявлений та вилучений мобільний телефон «NOKIA 5230», інформація, надана оператором стільникового зв`язку ПрАТ «МТС Україна» на підставі ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів, про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року, а також матеріали проведення негласних слідчих дій, лише свідчать про факт виявлення мобільного телефону органом досудового розслідування.

Не підтверджує факт заволодіння майном потерпілого внаслідок нападу з метою заволодіння майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, і висновок судової товарознавчої експертизи № 1157 від 21 листопада 2011 року, яким лише встановлена залишкова вартість мобільного телефону «NOKIA 5230», а також матеріали обшуку, проведеного 16 грудня 2011 року на підставі постанови Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2011 року за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам міліції газовий пістолет «AGENT», калібру 9 мм, серії НОМЕР_2 , кобуру, а також дозвіл на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданий 08 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушення гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі № 1-31/2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як позначив Європейський суд з прав людини по справі «Капо проти Бельгії», в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист з прав людини і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Кримінально-процесуальний Закон (ст. 92 КПК України) покладає на сторону обвинувачення обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Як вбачається з протоколів пред`явлення для впізнання, 17 грудня 2011 року старшим слідчим СВ Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 потерпілому ОСОБА_3 та свідку ОСОБА_10 пред`явлено для впізнання три види газових револьверів та запропоновано серед пред`явлених предметів впізнати пістолет, яким ОСОБА_7 погрожував потерпілому ОСОБА_3 під час відкритого викрадення у нього мобільного телефону. У ході слідчих дій потерпілий та свідок вказали на предмети, у яких вони за кольором, формою та кольором рукоятки впізнали пістолет, як такий, що використав ОСОБА_7 під час відкритого викрадення у ОСОБА_3 мобільного телефону 19 вересня 2011 року. Протоколи без жодних зауважень підписані усіма учасниками слідчої дії.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень КПК України, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Оцінюючи вказані протоколи пред`явлення предметів для впізнання в якості доказів у кримінальному провадженні суд виходить з таких положень КПК України (в редакції 1960 року).

Згідно з положеннями ст. 175 КПК України (в редакції 1960 року), при необхідності пред`явити для впізнання який-небудь предмет слідчий спочатку допитує впізнаючого про ознаки цього предмета і обставини, при яких він цей предмет бачив, про що складається протокол допиту. Предмет, що підлягає впізнанню, пред`являється впізнаючому в числі інших однорідних предметів. Впізнаючому пропонується вказати предмет, який він має впізнати, і пояснити, за якими ознаками він його впізнав. Пред`явлення предметів для впізнання проводиться в присутності двох понятих. Пред`явлені предмети по можливості фотографуються.

З протоколів пред`явлення предметів для впізнання вбачається, що 17 грудня 2011 року потерпілому ОСОБА_3 та свідкові ОСОБА_10 для впізнання пред`явлені газовий револьвер «AGENT» серії НОМЕР_2 , вилучений під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , а також газовий револьвер без назви та серійного номеру та газовий револьвер «Luger 90» № 3689. Однак протоколи не містять фототаблиць або інших матеріалів, на яких би були зафіксовані або сфотографовані предмети, що були пред`явлені для впізнання. Таким чином, суд досліджуючи ці докази, позбавлений можливості упевнитися, що пред`явлені для впізнання потерпілому ОСОБА_3 та свідкові ОСОБА_10 газові револьвери були однорідними.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що перед пред`явленням для впізнання потерпілий та свідок допитувались слідчим про ознаки цього газового револьверу і обставини, при яких вони цей предмет бачили. Відповідні протоколи допиту у матеріалах відсутні, тобто слідчим був порушений порядок проведення даної слідчої дії.

Частина 1 статті 89 КПК України визначає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Аналізуючи всі вищевказані обставини у сукупності з відповідними їм нормами кримінально-процесуального законодавства, чинного на час проведення слідчої дії, суд визнає, що пред`явлення потерпілому та свідкові предметів для впізнання проведено з численними та суттєвими порушеннями вимог КПК України (в редакції 1960 року), а складені за їх результатами протоколи від 17 грудня 2011 року не відображають усі необхідні, обов`язкові та істотні моменти проведення слідчої дії, тож такі докази є недопустимими, що стороною обвинувачення у судовому провадженні не спростовано.

Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності наявності в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, суду не надано.

Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 саме інкримінованого їм суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано жодних переконливих доказів, що у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів, а тому обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягають виправданню з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку суд, відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України, не вбачає підстав для стягнення з обвинувачених документально підтверджених витрат на залучення експерта у сумі 168 грн. 84 коп. (т. 3 а.с. 100).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

ОСОБА_6 визнати невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та виправдати її у зв`язку з недоведеністю наявності в її діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Речові докази: газовий пістолет «AGENT» серії НОМЕР_2 , кобуру, а також прострочений дозвіл на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 передати до Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Запорізької області.

Мобільний телефон «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_3 , як власникові.

CD-диск з інформацією ПрАТ «МТС Україна» про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону «NOKIA 5230» IMEI НОМЕР_1 у період часу з 19 вересня 2011 року до 02 березня 2013 року залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

31.03.2016
31.03.2016