Справа № 640/434/16-к
н/п 1-кс/640/2501/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
підозрюваної - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
власника майна - ОСОБА_6 ,
22.03.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНН НОМЕР_1 .
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що головний бухгалтер ПФ «Каштан» ОСОБА_4 , яка працювала на підприємстві з 11.11.2008 по 30.10.2015, у період 10.12.2012 по 30.10.2015 р.р., зловживаючи службовим становищем, заволоділа грошовими коштами підприємства шляхом безпідставного перерахування їх з розрахункових рахунків ПП «Каштан» нібито на рахунки КП «Підземне місто», КП «Харківський метрополітен» та УДК Жовтневого району, а фактично на рахунки ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , відкриті в Харківському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», та на рахунки інших фізичних осіб, і таким чином заволоділа грошовими коштами ПФ «Каштан» в особливо великому розмірі на загальну суму 1 314 641, 05 грн., розпорядившись останніми на власний розсуд, чим спричинила матеріальну шкоду ПФ «Каштан» на зазначену суму.
В ході слідства від ПФ «Каштан» надійшла позовна заява на суму 1 500 000 грн.
21.03.2016 органом досудового розслідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
Також слідством встановлено, що ОСОБА_4 за грошові кошти, якими вона незаконно заволоділа шляхом зловживання службовим становищем, на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, 25.12.2015 р. зазначену квартиру ОСОБА_4 подарувала своєму сину ОСОБА_6 на підставі договору дарування.
Враховуючи вищевикладене, для повноти, об`єктивності і всебічності розгляду всіх обставин скоєного злочину, в зв`язку з тим, що діями ОСОБА_4 ПФ «Каштан», від якого надійшла позовна заява, спричинена шкода в особливо великому розмірі, а саме в сумі 1 314 641, 05 грн., з метою відшкодування заподіяної шкоди, а також враховуючи той факт, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , набута злочинним шляхом, орган досудового розслідування звернувся із зазначеним клопотанням.
В судовому засіданні слідчий підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Підозрювана ОСОБА_4 , її захисник та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до наступного.
21.03.2016 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 з 25.12.2015 р. належить ОСОБА_6 сину ОСОБА_4 на підставі договору дарування.
Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_4 за грошові кошти, якими вона незаконно заволоділа шляхом зловживання службовим становищем, на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 придбала зазначену квартиру, яку в подальшому подарувала своєму сину ОСОБА_6 . З метою відшкодування спричиненої шкоди, а також придбання квартири злочинним шляхом, орган досудового розслідування звернувся із зазначеним клопотанням.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою:
1)збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди.
Згідно наданих матеріалів, 21.03.2016 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.
Тобто, досудове розслідування проводиться по кримінальному правопорушенню за ч.5 ст.191 КК України за підозрою ОСОБА_4 . Даних щодо причетності до кримінального провадження ОСОБА_6 не надано.
Згідно до пояснень підозрюваної ОСОБА_4 , зазначене вище приміщення належить її сину, де він фактично мешкає з дружиною та їх неповнолітнім сином.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, за невідповідності клопотання вимогам ч.1, 2 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України, в задоволенні клопотання слід відмовити.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надходило і за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
Керуючись ст. ст.107,170-173,309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1