АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/652/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.336 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000457 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Мелітополі Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
09 березня 2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.336 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі п.п.2-4 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання або роботи, та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирався.

У апеляційній скарзі прокурор посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, а також на не правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду скасувати, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст.336 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_6 ухилився від призова на військову службу в важкий для країни час, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння. Вважає, що висновки суду щодо щирого каяття обвинуваченого є необґрунтованими, відтак застосування стосовно ОСОБА_6 положень ст.75 КК України є незаконним.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що він, згідно довідки військово-лікарської комісії від 04.04.2015, будучи придатним до військової служби за станом здоров`я і віком, 04.04.2015 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 . 35. під підпис отримав повістку про призов за мобілізацією, що підтверджується розпискою № 00000097. тим самим був належним чином повідомлений про необхідність прибуття 08.04.2015 о 07 годині 30 хвилин за місцем розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою відправки в команду № НОМЕР_1 для подальшого несення служби у період проведення часткової мобілізації згідно указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015. однак 08.04.2015 о 07 годині 30 хвилин за викликом у зв`язку з призовом на військову службу за мобілізацією до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, належним чином про причини не прибуття не повідомив, таким чином умисно ухилився від призову за мобілізацією.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; просила ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання без застосування ст.ст.75, 76 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки щодо винності обвинуваченого, вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст.336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, та з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який свою вину визнав повністю, покаявся у скоєному, своїми правдивими свідченнями сприяв встановленню істини у справі, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, мав позитивні характеристики.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин провадження і відомостей про особу обвинуваченого у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вправлення ОСОБА_6 можливо без ізоляції від суспільства, а відтак доречності застосування місцевим судом щодо обвинуваченого положень ст.ст.75, 76 КК України. Суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі правильність висновків суду не спростовують і підстав для зміни судового рішення не дають. Вказівка апелянта на ту обставину, що ОСОБА_6 ухилився від призова на військову службу в важкий для країни час, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, не може бути врахована ані як обставина, що обтяжує покарання, ані як обставина, що негативно характеризує особу обвинуваченого, адже ці дії формують склад кримінального правопорушення, за яке останній притягається до кримінальної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що суд необґрунтовано, як одну із підстав для застосування ст.75 КК України, врахував таку обставину, як щире каяття, є надуманими і спростовуються матеріалами провадження, зокрема така позиція висловлювалася обвинуваченим підчас судового засідання і в суді першої і в суді апеляційної інстанцій.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. На думку колегії суддів, покарання із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України відповідає вимогам закону.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді також не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4