Дата документу 22.09.2016 Справа № 554/7786/16-к
Справа № 554/7786/16-к
Провадження № 1-кс/554/7103/2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2016 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Полтавської області, у якому просив накласти арешт на майно ОСОБА_4 , а саме автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 18.12.2002 року належить ОСОБА_5 з позбавленням права відчуження, розпоряджання та користування.
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що 19.09.2016 року близько 16:15 години по автодорозі Київ - Харків Довжанський Полтавського району Полтавської області в напрямку м. Полтава зі сторони м. Київ по крайній правій смузі рухався автомобіль марки ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 українець, гр. України, житель АДРЕСА_1 .
Проїжджаючи 331 км вказаної автодороги на горизонтальній ділянці дороги водій ОСОБА_4 допустив наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі (відбійника), розташованого з права по ходу його руху на узбіччі.
Внаслідок ДТП пасажир переднього сидіння чоловічої статі (інші дані встановлюються) та пасажир заднього сидіння справа жіночої статі (інші дані встановлюються) отримали тілесні ушкодження від яких загинули на місці пригоди. Водій зазначеного автомобіля та пасажир заднього сидіння зліва ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали тілесні ушкодження, з якими доставлені до 1-ї МКЛ м. Полтава.
19.09.2016 року було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, під час якого оглянуто автомобіль ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_3 , яким було скоєно наїзд на перешкоду, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 18.12.2002 року належить ОСОБА_5 , прож. Решетилівський район Полтавська область.
В ході огляду встановлено, що на момент огляду автомобіль ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_3 мав механічні пошкодження у вигляді деформації передньої частини автомобіля, передньої правої фари, переднього бамперу, капоту, лобового скла, правої боковини. За результатами огляду транспортний засіб було тимчасового вилучено та поміщено на зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Полтавського районного відділення поліції Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Полтава вул. Луценка,19.
Таким чином, враховуючи положення ст. 98 КПК України, автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 є речовим доказом, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В ході огляду місця події 19.09.2016 року автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений та він є тимчасово вилученим майном і відповідає критеріям п.1 ч.2 ст.167 КПК України.
Слідчий вказав, що на даний час виникла необхідність у арешті автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати вилучений транспортний засіб на майданчику і стоянці для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.01.2012 року. Згідно із вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ № 1104 від 19.01.2012 року не передбачено можливість передачі речових доказів - транспортних засобів на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задовольнити.
Володілець майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином.
Суд, вислухавши думку слідчого, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучений, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.09.2016 року, автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 18.12.2002 року належить ОСОБА_5 підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Як убачається з клопотання слідчого накладення арешту на автомобіль він вважає необхідною мірою для збереження інформації у зв`язку з проведенням судової автотехнічної експертизи, експертизи технічного стану, для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За таких обставин слідчий суддя вважає доводи клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на автомобіль, який є предметом, який зберіг на собі сліди злочину, у кримінальному провадженні переконливими.
Однак, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, прийнявши до уваги, що злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України відноситься до категорії необережних, особа, яка керувала транспортним засобом, не чинить перешкод слідству на стадії досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню - наклавши арешт на майно у виді заборони відчуження автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Накласти арешт на вилучений, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.09.2016 року, автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 18.12.2002 року належить ОСОБА_5 , проживаючому за адресою: Полтавська область Решетилівський район з позбавленням права відчуження у встановленому нормами КПК України порядку.
В іншій частині клопотання відмовити.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1