Дата документу 26.04.2016 Справа № 554/2112/16-к
Справа № 554/2112/16-к
Провадження № 1-кп/554/200/2016
У Х В А Л А
26 квітня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
перекладача ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003676 по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 27 квітня та 4 травня 2016 року відповідно.

До вказаних дат судове провадження не може бути закінчене і судові засідання не призначені, в зв`язку з чим суд з власної ініціативи відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставив на розгляд питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання, яке підтримали потерпілий та його представники, про продовження щодо кожного із обвинувачених строків тримання їх під вартою, яке він мотивував тим, що ризики, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання цього запобіжного заходу щодо них, на його думку, продовжують існувати і на цей час, оскільки зважаючи на характер вчиненого злочинного діяння, спосіб його скоєння, поведінку обвинувачених як під час скоєння злочину, так і після цього, характеристику їх особи, їх статус як громадян іноземних держав, є всі підстави вважати, що вони можуть ухилитися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, а також вплинути на свідка ОСОБА_14 , яка не допитана в суді, з метою схиляння її до зміни показань на їх користь.

Захисники обвинувачених та останні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строків тримання їх під вартою, зазначаючи, що на даний час відпали підстави для цього, а тому належну поведінку обвинувачених можна забезпечити обранням щодо кожного із них іншого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту. При цьому вони наголосили, що кожний із обвинувачених під час допиту в суді дав пояснення, які повністю узгоджуються з тими свідченнями, які вони стабільно та послідовно давали під час досудового розслідування та, на їх думку, свідчать про відсутність в їх діяннях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що їм інкримінується стороною обвинувачення.

Крім того, по кримінальному провадженню допитані свідки, досліджені відеозаписи слідчих дій та ті, що витребувані органом досудового розслідування з випадкових носіїв відеоінформації, а тому будь-яким чином обвинувачені не можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що свідчить про усунення ризиків, які були підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту також було зазначено, що при обранні запобіжного захисту щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою, а також при продовженні строків тримання під вартою не було в повній мірі враховано положення п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, яка вимагає при обранні цього запобіжного заходу, крім ризиків, визначених в ст. 177 КПК України, враховувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, а було взято до уваги лише факт тяжкості інкримінованого злочину та стану потерпілого.

На думку сторони захисту, вагомість наявних доказів по кримінальному провадженню не свідчить про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в зв`язку з чим відпадає і доцільність тримання їх під вартою, а їх належна поведінка може бути забезпечена обранням щодо них іншого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, про що вони й клопотали перед судом.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.
Стороною обвинувачення не наведено переконливих вмотивувань наявності ризиків можливого впливу обвинувачених в разі зміни запобіжного заходу на свідка ОСОБА_14 з метою схиляння її до зміни показань на користь останніх, оскільки вона проживає на значній відстані і в іншому місті України за невідомою для них адресою. Крім того, судом досліджений протокол слідчого експерименту з участю зазначеного свідка, наданий стороною обвинувачення, що дає можливість учасникам судового розгляду і суду оцінити її показання на предмет відповідності дійсності викладених нею обставин. Виходячи з цього, суд не вважає, що об`єктивно існує такий ризик, а тому не приймає його до уваги як мету застосування запобіжного заходу.
Суд також вважає припущенням твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачені, які є іноземними громадянами, тільки виходячи з їх статусу, можуть ухилитися від суду. При цьому суд виходить з того, що ініціатором клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою не надано вмотивованих обґрунтувань існування таких намірів у обвинувачених і можливостей їх втілення. Судом встановлено, що до затримання і обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених після вчинення інкримінованого їм діяння, минув значний термін, протягом якого вони могли втекти, але не втекли і не намагалися втекти з країни. Спробу ж обвинуваченого ОСОБА_12 виїхати в грудні 2015 року до місця свого проживання в Ізраїль на канікули, суд не розцінює як намір втечі з метою ухилення від покарання в зв`язку з відсутністю доказів цього. Не приймаючи до уваги цей факт як існування такого ризику, суд також враховує, що обидва обвинувачених являються особами, що тривалий час навчаються в Україні, куди прибули саме з цією метою, вони мають намір закінчити навчання і отримати відповідну освіту, спеціальність і кваліфікацію, що є їх ціллю перебування в Україні і, на думку суду, стримуючим для цього фактором. Обидва обвинувачених мають місце проживання в м. Полтаві. Суд також вважає, що обмежуючим можливість виїзду за територію України фактором може бути заборона виїзду з країни встановлена судом через відповідні органи, які контролюють правила в`їзду і виїзду з країни.

Про існування інших ризиків, встановлених статтею 177 КПК України, стороною обвинувачення не наголошувалось, а тому судом вони не оцінюються, а з аналізу змісту зазначеної норми суд їх існування не вбачає.

При вирішенні клопотання прокурора суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, враховуючи його обставини, мету, спосіб вчинення та тяжкість.

Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для продовження строків тримання обвинувачених під вартою, а отже і задоволення клопотання прокурора про продовження цього строку і приходить до висновку про зміну запобіжного заходу на домашній арешт кожному із обвинувачених та задоволення клопотання захисників і обвинувачених про зміну запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 201 та 202 КПК України, суд,

у х в а л и в :
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою відмовити.

Задовольнити клопотання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і їх захисників про зміну запобіжного заходу.
Обраний щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт, звільнивши їх з-під варти негайно в залі суду.

Обрати щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 25 червня 2016 року, заборонивши їм залишати житло у період з 20-ї години до 06-ї години кожної доби.

Зобов`язати обвинувачених після звільнення з-під варти невідкладно прибути до місця свого проживання: обвинуваченого ОСОБА_11 на АДРЕСА_1 , а обвинуваченого ОСОБА_12 на АДРЕСА_2 .

Ухвалу для виконання направити начальнику Полтавського ВП ГУ НП України в Полтавській області.

Заборонити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_15 залишати межі України до закінчення розгляду кримінального провадження, про що направити відповідну ухвалу до Державної прикордонної служби України для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1