Справа № 368/287/16-к
Провадження № 1-в/368/92/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
засудженого: ОСОБА_4
захисник: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, засудженого 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки;
- клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у виді штрафу;
- клопотання захисника засудженого, - ОСОБА_5 про про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у виді громадських робіт, суд, -
В С Т А Н О В И В :
09.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, засудженого 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинської областіза ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
В судове засідання представник Кагарлицької ВК № 115 ОСОБА_7 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій представник ВК 115 просить суд слухати справу без його участі, вимоги, викладені в поданні, підтримує.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 подання ВК 115 підтримав та заявив клопотання про застосування до нього більш м`якого покарання у виді штрафу.
На запитання складу суду засуджений ОСОБА_4 відповів, що вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаюється, в зв`язку з чим відмінно вів себе під час відбування покарання, добросовісно працював, за що тричі був заохочений керівництвом установи виконання покарань у виді подяк, окрім того, зважаючи на його зразкову поведінку, адміністрація колонії надавала йому короткостроковий виїзд за межі установи на 14 діб.
Що стосується шкоди, заподіяної злочином, то дану шкоду потерпілому він відшкодував в повному обсязі, в зв`язку з чим в нього з потерпілим нормальні відносини.
Окрім того, зазначив, що він є єдиним годувальником в сім`ї, має двох малолітніх дітей.
Після можливого звільнення з місць позбавлення волі має намір влаштуватися на роботу, утримувати свою молоду сім`ю та приносити користь суспільству.
В судове засідання представник спостережної комісії ОСОБА_8 не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 клопотання ВК 115 підтримав, та заявив клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_4 більш м`якого покарання у виді громадських робіт.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 подання ВК № 115 підтримав, не заперечував проти задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 такого виду більш м`якого покарання, як громадські роботи, заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього більш м`якого покарання у виді штрафу.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали подання, клопотання засудженого про застосування щодо нього більш м`якого покарання у видіштрафу, клопотання захисника засудженого щодо застосування щодо засудженого більш м`якого покарання у виді громадських робіт, приходить до висновку щодо задоволення подання Кагарлицької виправної колонії ( 115 ) Київської області, погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, та задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 більш м`якого покарання у виді громадських робіт, та відмови в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього більш м`якого покарання у виді штрафу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Обґрунтування судом призначення засудженому ОСОБА_4 більш м`якого покарання у виді громадських робіт.
Так, що стосується задоволення клопотання ВК № 115 щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 більш м`якого покарання, то клопотання слід задовольнити, так як засуджений ОСОБА_4 повністю підпадає під положення ст. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, зокрема, у виді громадських робіт.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель до засудження: АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, засуджений 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки;
Початок строку покарання: «20» січня 2015 року.
Кінець строку покарання: «20» січня 2018 року.
1/3 строку покарання: «26» січня 2016 року.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Луцького СІЗО, де утримувався з 20.01.2015 року, де за час перебування дисциплінарних стягнень чи заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 «25» лютого 2015 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
До праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно.
За час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі 3 рази заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому порядку, немає.
З а о х о ч е н н я
1. 21.05.2015 р. За участь у культурно масових заходах. Подяка Нач. ВК
2. 06.08.2015 р. За сумлінну поведінку під час погрузки дрів Подяка Нач. ВК
та складанні їх у дров`яному складі.
3. 12.11.2015 р. За сумлінне та добросовісне відношення до Подяка Нач. ВК
праці під час заготівлі дрів.
Під час відбування покарання засуджений поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє.
Засуджений ОСОБА_4 свою вину в скоєному злочині визнав та розкаюється.
Засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення і заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, згідно ст. 82 КК України, заміни покарання більш м`яким покаранням, та, на думку суду, на громадські роботи.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, пояснень самого засудженого ОСОБА_4 , останній став на шлях виправлення.
Про даний факт, окрім іншого, свідчить висновок, який міститься в характеристиці засудженого, який міститься в матеріалах справи, в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, став на шлях виправлення, тому до нього доцільно застосувати заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_4 був засуджений 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_4 вчинив необережний злочин.
Відповідно, як де юре, так і де факто ОСОБА_4 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 31.03.2016 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_4 відбута 20 січня 2016 року.
Що ж стосується застосування до засудженого ОСОБА_4 більш м`якого покарання у виді громадських робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст. 82 КК України.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_4 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_4 є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_4 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_4 було враховано слідуючі підстави:
Так, як видно з матеріалів справи (висновок спостережної комісії, подання ВК № 115, пояснення учасників процесу, судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_4 досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_4 призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Крім того, до оціночних підстав, які дають змогу застосувати до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 82 КК України суд відносить наступні обставини:
- за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 за сумлінну поведінку і ставлення до праці має 3 заохочення від керівництва установи відбування покарання за сумлінну поведінку та ставлення до праці, дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку, немає.
Вищевказана обставина на думку суду свідчить про усталену правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_4 .
Суд вважає, що наявність такої кількості заохочень, відсутність стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку, пояснення представника ВК 115, характеристика на засудженого, висновки комісії, свідчать про уставлене позитивне відношення до праці та позитивну поведінку засудженого ОСОБА_4 та його дійсне ставлення на шлях виправлення.
- відповідно до ст. 111 ч. 4 Кримінально-виконавчого кодексу України (Короткочасні виїзди за межі виправних і виховних колоній), «Засуджені, які працюють та перебувають у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, мають право на щорічний короткочасний виїзд за межі колонії тривалістю 14 календарних днів» та Наказу Міністерства юстиції України № 3361/5 від 22.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про порядок надання засудженим короткочасних виїздів за межі установ виконання покарань», засудженому ОСОБА_4 було надано короткочасний виїзд за межі установи терміном на 14 діб з 01 вересня 2015 року по 14 вересня 2015 року.
В даному випадку слід зазначити, що засудженим, які не дотримуються правил відбування покарання, короткочасні виїзди за межі установи виконання покарання не надаються;

- засуджений ОСОБА_4 повністю відшкодував потерпілому збитки, завдані злочином;
- далі, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_4 виказує позитивні плани на майбутнє, що, на думку суду, виражається в тому, що після можливого звільнення з місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_4 бажає влаштуватися на роботу;
- засуджений ОСОБА_4 фактично є єдиним годувальником в сім`ї, так як в нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей 2013 та 2014 року народження;
- у засудженого ОСОБА_9 з потерпілим ОСОБА_10 на даний час відсутні неприязні відносини, фактично примирилися, що усуває, на думку суду, соціальну напругу при можливому звільненні засудженого ОСОБА_4 .
Вищевказані факти підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Отже, при наявності вищевказаних формально - юридичних та оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким суд прийшов до висновку, щодо визначення засудженому ОСОБА_4 конкретного різновиду такої заміни у виді громадських робіт.
При визначенні виду більш м`якого покарання засудженому ОСОБА_4 суд орієнтувався на послідовність їх розташування, яка розміщена в ст. 51 КК України.
Суд наголошує на тій обставині, що при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, суд може обрати будь - який з більш м`яких видів основного покарання, а не лише той, який є найближчим до раніше призначеного у згаданому переліку ст. 51 КК України, тому з урахуванням вищевикладених обставин судом було обрано до засудженого ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт з дотриманням умов та підстав такого застосування, які передбачені ст.. ст.. 51 - 82 КК України.
Порядок призначення покарання у виді громадських робіт, зокрема, ОСОБА_4 чітко регламентовано ст. 56 КК України, де, зокрема, зазначено, що:
Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.
Громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
Отже, громадські роботи є основним видом покарання (ч. 1 ст. 52 КК), яке полягає у примусовому виконанні засудженим протягом строку, встановленого вироком суду, у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид (характер) яких визначають органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1 і 4 ст. 37 КВК на засудженого до громадських робіт накладається низка правообмежень, згідно з якими він зобов`язаний:
1) додержуватися встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання;
2) сумлінно ставитися до праці;
3) працювати на визначених для нього об`єктах;
4) відпрацьовувати встановлений судом строк покарання;
5) з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції;
6) повідомляти її про зміну місця проживання;
7) періодично з`являтися на реєстрацію до цієї інспекції;
8) не виїжджати без її дозволу за межі України.
Громадські роботи мають примусовий характер (ч. 1 ст. 50 КК), бо призначаються вироком суду, яким засуджений зобов`язується виконувати ті роботи, вид яких визначають органи місцевого самоврядування і ухилення від яких тягне за собою відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК.
Громадські роботи мають безоплатний характер і виконуються без оплати праці засудженого (ч. 1 ст. 56 КК). Оскільки ці роботи здійснюються не за трудовим договором, а за вироком суду, то час їх відбування не зараховується до трудового стажу засудженого, а надання йому щорічної чергової відпустки за основним місцем роботи не зупиняє виконання покарання у виді громадських робіт (ч. 2 ст. 37 КВК).
Громадські роботи є строковим покаранням, яке обчислюється в годинах (ч. 1 ст. 38 КВК) і згідно з ч. 2 ст. 56 КК призначається у межах від шістдесяти до двохсот сорока годин (ПС (2008-2011). - С. 93-94; СПВСУ 2010. - С. 60-61).
Закон не тільки визначає мінімальну і максимальну межі цього покарання, а й встановлює:
а) час його відбування - вільний від основної роботи чи навчання (ч. 1 ст. 56 КК);
б) максимальну кількість годин на день, протягом яких засуджений має відбувати громадські роботи - не більше чотирьох годин (ч. 2 ст. 56 КК, ч. 2 ст. 38 КВК).
При цьому вільним від роботи або навчання визнається час, що залишається після робочого дня чи навчального процесу, за винятком нічного часу (з 22.00 до 06.00), протягом якого особа має право на відпочинок.
До вільних належать також вихідні та святкові дні. Оскільки громадські роботи виконуються після (до) роботи чи навчання, вони відбуваються за місцем проживання засудженого (ч. 1 ст. 36 КВК). Непрацюючі, але працездатні особи можуть залучатися до таких робіт у будь-який час, проте також за місцем їх проживання і не більше чотирьох годин на день.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК громадські роботи не призначаються:
а) особам, визнаним інвалідами першої або другої групи;
б) вагітним жінкам;
в) особам, які досягли пенсійного віку;
г) військовослужбовцям строкової служби.
При цьому до уваги береться стан особи (інвалідність), її вік (пенсійний) або спеціальний статус (військовослужбовець) на час постановлення судом вироку.
Як вбачається з матеріалів справи, засудженому ОСОБА_4 може бути призначене покарання у виді громадських робіт, він не входить до переліку осіб, яким не може бути призначене покарання у виді громадських робіт.
Покарання у виді громадських робіт призначаються, коли воно безпосередньо передбачене у санкції статті Особливої частини КК, за якою засуджується винний (ч. 4 ст. 52 КК), за винятком його призначення на підставі ч. 1 ст. 69 КК.
Застосування цього покарання також можливе при заміні штрафу у разі неможливості його сплати (ч. 5 ст. 53 КК) або заміні покарання чи невідбутої його частини на підставі ч. 3 ст. 74, ст. 82, ч. 4 ст. 83 КК.
Засуджені до громадських робіт можуть бути звільнені від їх відбування на підставі частин 2 і 3 ст. 74, п. 1 ст. 80, частин 1 і 2 ст. 84, статей 85-87 КК.
Засуджені до цього виду покарання не підлягають звільненню від його відбування з випробуванням (статті 75, 79 КК), умовно-достроковому звільненню (ст. 81 КК), звільненню на підставі ст. 83 КК. Не передбачена законом і заміна невідбутої частини громадських робіт більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК.
Порядок та умови виконання (відбування) громадських робіт встановлені статтями 36-40 КВК.
Згідно із п. 5 ст. 89 КК особи, засуджені до громадських робіт, вважаються такими, що мають судимість протягом одного року з дня відбуття цього покарання, а якщо до нього було приєднане додаткове покарання, передбачене ст. 55 КК, - протягом року з дня відбуття останнього.
Ухилення від відбування громадських робіт, ознаки (види) якого наведені у ч. 3 ст. 40 КВК, тягне за собою відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_4 більш м`якого покарання у виді громадських робіт не суперечить реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Суд наголошує на тій обставині, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, на відміну від умовно -дострокового звільнення від відбування покарань не веде до зміни кримінально -правового статусу особи засудженого ОСОБА_11 , - він вважається таким, що продовжує відбування покарання, хоча і іншого виду.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає про той факт, що застосування інституту заміни покарання щодо засудженого ОСОБА_4 є одним з проявів принципу гуманізму у кримінальному праві.
Його застосування спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії для стимулювання виправлення засудженого, зокрема, ОСОБА_4 , адаптації його до норм соціальної поведінки та вимог дотримання правопорядку.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_4 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.. 56, 82 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, засудженого 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, - задовольнити.
- В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у виді штрафу, - відмовити.
- клопотання захисника засудженого, - ОСОБА_5 про про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким у виді громадських робіт, - задовольнити.
Засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю до засудження: АДРЕСА_1 , громадянину України, освіта середня, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, який засуджений 24 жовтня 2014 року Маневицьким районним судом Волинській області за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, не відбуту частину строку основного покарання 1 рік 295 днів замінити на покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1