Справа № 460/1749/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який не має судимості,
за ст.408 ч.1 КК України, -
19 травня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Цього ж дня, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за №111, він був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідника 2 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти штабного батальйону цієї частини.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 129-130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, а проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Разом з тим, 06 листопада 2014 року, без дозволу командування військової частини, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою зовсім ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 18 лютого 2016 року.
18 лютого 2016 року, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вчиняє злочин, самостійно з`явився до військової прокуратури Львівського гарнізону та заявив про себе.
У період з 06 листопада 2014 року по 18 лютого 2016 року, солдат ОСОБА_4 ухилявся від проходження військової служби та проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебував за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`активно мав можливість це вчинити.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зоти АТО, де він знаходився два місяці, він поїхав додому, так як змушений був допомогти своїй сім`ї, яка складається з бабці, матері та тітки. Він має бажання надалі проходити військову службу, як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, приймав безпосередню участь у бойових діях у зоні АТО, має на утриманні бабцю та тітку похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,
-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1