11-кп/775/376/2016(м)
222/344/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000042 від 26 лютого 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Володарського районного суду Донецької області від 01 червня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, із середньо спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину інваліда, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.3 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він згідно наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 28 жовтня 2014 року № 30-РС, як солдат запасу, прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на особливий період та призначено на посаду машиніста екскаватора інженерно-технічної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 . Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків. Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи, що вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 30 грудня 2014 року солдат ОСОБА_6 , діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, умисно, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин не з`явився вчасно з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 та до 26 січня 2016 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 26 січня 2016 року солдат ОСОБА_6 виявлений працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинуваченим ОСОБА_6 надана апеляційна скарга, зі змісту якої убачається, що він просить рішення щодо нього змінити і з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши останнього від відбуття покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити, вирок суду щодо останнього змінити і призначити покарання із застосуванням вимог ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений сукупністю доказів, які зібрані у встановленому законом порядку, проаналізовані судом і наведені у вироку, та не заперечується учасниками судового провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.407 КК України є правильною і також ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого, щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, обставини вчинення правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимостей не мав, проте не однократно притягався до адміністративної відповідальності за вживання алкогольних напоїв під час несення військової служби, на обліках в спеціалізованих медичних установах не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання і негативно за місцем проходження служби, самостійне повернення до проходження служби, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину інваліда, а також наявність таких пом`якшуючих обставин як визнання ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, щире каяття, дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого знайшли своє підтвердження, то колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Володарського районного суду Донецької області від 01 червня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.3 ст.407 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік і покласти обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покласти на командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2