АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1269/16 Справа № 208/8712/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

13 липня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курилівка, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 23.06.2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 164 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки; - 22.06.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 164 ч.2, 71 ч.1,2,4 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі. Звільнився 13.08.2014 року умовно-достроково на 11 місяців 29 днів,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

На зазначений вирок обвинуваченим ОСОБА_8 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України або застосувати до нього ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що його не сплата потерпілій аліментів в період з 1 вересня 2014 року по 1 листопада 2015 року пов`язана з тим, що заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року він був позбавлений батьківських прав щодо доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та помилково вважав, що не несе обов`язку по сплаті аліментів потерпілій ОСОБА_7 на утримання дитини. Вказує на те, що він повністю визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся, під час досудового і судового слідства він сплатив потерпілій 9500 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментам, та продовжує погашати залишок заборгованості по цей час, додатково заплатив їй ще 2000 грн. Зазначає, що потерпіла просить не застосовувати до нього суворе покарання та не позбавляти його волі. Крім того, вказує на те, що на цей час його донька досягла повноліття та окрім неї він виховує двох малолітніх синів, які повністю знаходяться на його утриманні.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч.2 ст. 164 КК України у вигляді 2 років обмеження волі.
На підставі ч.1, 4 ст.71 КК України до призначеного покарання частково, у вигляді 1 місяця обмеження волі, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.06.2013 року, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_8 маючи не зняту не погашену в установленому законом порядку судимість за ч.2 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став та знов вчинив аналогічний злочин.
Так, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 травня 2001 року, Кучер зобов`язаний до сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, до досягнення нею повноліття, на користь матері ОСОБА_7 .
Достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати аліментів, Кучер будучи попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.
В період часу з 01.09.2014 року по 01.11.2015 року ОСОБА_8 , працював у приватних осіб за усною домовленістю, виконуючи тимчасові роботи і маючи заробіток в середньому близько 2 000 гривень на місяць, аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, вихованням дитини не займався і допустив заборгованість зі сплати за зазначений період, а саме: вересень 2014 року. - 860 грн., жовтень 2014 року - 860 грн., листопад 2014 року - 860 грн., грудень 2014 року - 860 грн.. січень 2015 року - 992 грн., лютий 2015 року - 992 грн., березень 2015 року - 992 грн., квітень 2015 року - 992 грн., травень 2015 року - 992 грн., червень 2015 року - 992 грн., липень 2015 року - 992 грн., серпень 2015 року - 992 грн., вересень 2015 року 992 грн., жовтень 2015 року 992 грн., всього на загальну суму 13 360 гривень 00 коп.
Відповідно до довідки про заборгованість по аліментам на боржника ОСОБА_8 , наданою Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, ОСОБА_8 , нараховано до сплати аліменти в наступному розмірі: з 01.09.2014 року по 01.01.2015 року, в розмірі 860,00 грн. щомісячно, з 01.01.2015 року по 01.11.2015 року, в розмірі 992,00 грн., щомісячно, але ОСОБА_8 не зробив жодної виплати в рахунок аліментів.
Таким чином, ОСОБА_8 , злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.09.2014 року по 01.11.2015 року, в зв`язку з чим допустив заборгованість зі сплати аліментів в сукупності 14 місяців, або у твердій грошовій сумі 13 360 гривень 00 коп.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити за доводами зазначеними в ній.

Прокурор проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та просив в її задоволенні відмовити, вирок суду залишити без змін.

Потерпіла просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора , обвинуваченого, потерпілої , вислухав судового виконавця , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування та судом вивчені всі обставини, які могли мати значення у кримінальному провадженні. Порушень в ході досудового розслідування та в судовому засіданні вимог кримінального процесуального законодавства, які могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги. Висновок суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі обвинуваченим, а також ніким з учасників процесу не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряється.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 в зазначеному правопорушенні відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 164 КК України /як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею/.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими зважаючи на наступне.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, що впливають на покарання, а саме: характер скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив аналогічне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, вину визнав. При цьому до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс визнання ним своєї вини та часткову сплату заборгованості. Обставиною, що обтяжує покарання останньому, суд визнав рецидив злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 , більш м`якого покарання та вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання новим злочинам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4