УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/1971/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2016 року,
прокурора ОСОБА_7
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить зарахувати йому в строк відбування покарання строк його перебування у СІЗО у період з 05.02.2016 по 05.03.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто час етапування його в місця позбавлення волі для відбуття покарання .
Згідно ухвали суду від 04 липня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за безпідставністю.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області від 18.06.2015 року за ч.2ст.185, 71, КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно вказаного вироку строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Запобіжний захід ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Згідно копії протоколу про затримання ОСОБА_6 було затримано 04.02.2016 року, що підтверджується матеріалами провадження (а.с.6).
Даний вирок набрав законної сили 19.11.2015 року.
Згідно вимог ст.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» вказаний закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Згідно ст.1 вказаного Закону попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили, а тому при здійсненні перерахунку відповідно до ч.5ст.72 КК України день набрання вироком законної сили повинен бути включений у строк відбування покарання. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.
Посилання апелянта на необхідність зарахування строку його перебування в СІЗО у період етапування після вступу вироку у законну силу до місць позбавлення волі у період з 05.02.2016 по 05.03.2016р. є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.
За таких обставин апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, правових підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не має.
Керуючись ст. 404, 405, 407,537 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ: