Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/85/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, виховує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здобув вищу освіту, виконує роботи зі збирання меблів, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України, -
В С Т А Н О В И В :
З 02 квітня 2014 року ОСОБА_8 проходив військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні "молодший лейтенант" на посаді командира 3-го стрілецького взводу 9-ої стрілецької роти 4-го стрілецького батальйону.

Проте, 07 листопада 2014 року об 11 годині 00 хвилин він самовільно залишив розташування вказаної військової частини без поважних причин, та був відсутній у місці служби без поважних причин до 12 березня 2016 року.
Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини, пояснив, що був відсутній на службі через те, що сенсу у подальшому проходженні служби не вбачав, до того ж - хворів та мав опікуватись родиною, що визнавав за більш важливе, ніж проходження служби.
Обвинувачений зазначив, що у содіяному кається, та просив не обирати відносно нього суворе покарання.
Оскільки обставини та причини залишення обвинуваченим місця служби протягом періоду з 07 листопада 2014 року до 12 березня 2016 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 квітня 2001 року) - як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_8 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи характер та ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує, що злочин ним був вчинений в умовах невизначеності його правового статусу та змісту його обов`язків по службі, а також те, що він добровільно повернувся до військової частини та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що за місцем проживання він характеризується позитивно, має стійки соціальні зв`язки, проживає з цивільною дружиною, виховує дитину, батьківство стосовно якої визнає, на обліках в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Що стосується характеристики обвинуваченого за місцем проходження служби, то вона, як така, що була надана в зв`язку з його притягненням до кримінальної відповідальності, не може бути покладеною у підґрунтя вироку суду.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 3 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції закону від 05 квітня 2001 року).

При цьому враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також данні щодо його особи суд вважає, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування покарання, через що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодесу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 квітня 2001 року) та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2)повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3)періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

26.05.2016