АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1201/16 Справа № 205/2495/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року щодо нього,

Встановила:

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_9 відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на тій підставі, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_9 не погоджуючись з судовим рішенням посилається на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам, а за змістом скарги просить перевірити законність ухваленого судом рішення відповідно до положення ст.81 КК України.

Виходячи з цього ОСОБА_10 просить ухвалу районного суду скасувати, задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи засудженого ОСОБА_9 , який вважав, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою та просив її скасувати, а також звільнити його від подальшого відбування покарання, доводи адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав судове рішення законним і обґрунтованим, тому просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою (статті 46-49 КПК).

Відповідно до положень ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КК України.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване повне або часткове умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин протягом, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Недотримання цих положень закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Проте під час розгляду даного провадження щодо ОСОБА_9 суд належним чином не виконав наведених вимог кримінального процесуального закону.

При перевірці матеріалів провадження апеляційним судом установлено, що доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом допущені численні порушення кримінального процесуального закону, в тому числі і його право на захист, відповідають матеріалам провадження, є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Зі змісту ч.4 ст.539 КПК України вбачається, що участь прокурора, засудженого та його захисника у судовому розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є обов`язковою. Відповідно до ст.43 КПК України у судовому засіданні засуджений користується правами обвинуваченого, передбаченими ст.42 КПК України, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Зокрема, засуджений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, а також отримати їх роз`яснення. З цією метою згідно зі ст.345 КПК України судовий розпорядник подає засудженому пам`ятку про його права та обов`язки, а головуючий надає йому час для ознайомлення зі змістом цієї пам`ятки.

З матеріалів судового провадження, зокрема, журналу судового засідання від 13 квітня 2016 р., та технічного запису розгляду клопотання вбачається, що всупереч положенням статей 345,539 КПК України засудженому ОСОБА_9 не було вручено пам`ятку про його права та обов`язки та не ознайомлено його з ними, внаслідок чого суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права засудженого мати захисника під час розгляду клопотання, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_9 .

Так, з огляду на рішення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25 березня 2016 року адвокату ОСОБА_8 було доручено представляти інтереси засудженого в суді, однак, як убачається з матеріалів провадження, цей захисник не брав участь в судовому засіданні 13 квітня 2016 року.

Крім того, перевіряючи провадження в повному обсязі, колегія суддів звертає увагу і на таке.

Під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, суд відповідно до ст.539 КПК України зобов`язаний дослідити докази, що підтверджують наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що виникли у процесі виконання вироку, та обґрунтувати цими доказами своє рішення, ухвалене за результатами розгляду, яке б відповідало положенням ст.370 КПК України.

Проте, як убачається з матеріалів судового провадження і про це свідчить зміст ухвали відносно ОСОБА_9 , судове рішення не можна визнати обґрунтованим і вмотивованим, оскільки суд не зазначив, на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, а посилання суду на відсутність у засудженого заохочень і наявність у нього стягнень за період 2015-2016 років, потребує додаткового дослідження, оскільки такі ствердження суду не підтверджуються наявними в матеріалах провадження даними, які містять в собі суперечливі висновки(а.с.6-8).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді судового провадження щодо ОСОБА_9 одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, - законності і справедливості та ухвалив судове рішення, яке не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 в силу статей 409, 412 і 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду матеріалів провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, зважаючи також на положення статей 91, 92 цього Кодексу, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_9 , дати на все вичерпну відповідь та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, подану апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 частково задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд матеріалів провадження відносно нього в тому самому суді в іншому складі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4