н/п 1-в/640/261/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника КВІ ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання
27.07.2016 року до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , в якій він просить звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання, призначеного вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки.
В обґрунтування заяви посилається на те, що вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року йому було призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 року його було звільнено від відбуття основного покарання у виді виправних робіт, призначених ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року на невідбуту частину строку. Просить звільнити його від додаткового покарання, оскільки він вину в скоєному злочині визнав повністю, у вчиненому розкаюється, своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, має дружину, трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, а один навчається в ХНАДУ і родина знаходиться на його повному утриманні. Також, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, 1949 р.н., яка потребує його допомоги. Він є приватним підприємцем, до складу його діяльності відносяться вантажні перевезення і ця робота є джерелом його доходу, однак вимушений не самостійно цим займатись, оскільки не має права керувати транспортними засобами, а наймати працівників, що позбавляє його значної частини доходу.
В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав свою заяву, просив її задовольнити. Також, вказував, що за вироком суду відшкодовував та продовжує відшкодовувати шкоду потерпілим, однак маленькі заробітки та неможливість займатись самостійно вантажними перевезеннями на власному автомобілі позбавляє його заробляти більше грошових коштів, для того, щоб швидше відшкодувати завдану шкоду потерпілим та підтримувати свою родину та непрацездатних родичів.
Представник Київського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Харкова в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 перебуває на обліку за додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з 25.12.2014 року.За даними, які містяться в матеріалах особової справи і за місцем мешкання характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів відносно нього немає, питання щодо умовно-дострокове звільнення додаткового покарання просила вирішити на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від призначеного додаткового покарання заперечувала.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши надані матеріали та докази в їх сукупності, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09.08.2011 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року вирок Дергачівського районного суду Харківської області в частині призначення покарання відмінено. ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2012 року вирок апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року замінено ОСОБА_5 невідбуту частину покарання 01 рік 10 місяців 28 днів за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09.08.2011 року, зміненого вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року із залишенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, більш м*яким покаранням у виді виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітної плати на користь держави.

Згідно наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 25.12.2014 року був звільнений з Крюківської ВК (№29) Полтавської області для відбування покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітної плати на користь держави.

Згідно даних, які містяться в особовій справі № 2/2015 засудженого ОСОБА_5 він перебуває на обліку в Київському районному відділі кримінально-виконавчої інспекції м. Харкова за додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з 25.12.2014 року, строк закінчення покарання 25.12.2017 року, рішення відносно нього внесено до бази НАІС, посвідчення водія на його ім*я знаходиться у центрі № НОМЕР_1 на зберіганні.

Також, за даними особової справи засудженого вбачається, що він характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів відносно нього немає, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху в період з 17.12.2014 року по теперішній час не притягувався.

Згідно ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин (п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» згідно з ч. 1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до п. 8 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України якщо при умовно достроковому звільненні засудженого від відбуванні основного покарання суд не розглянув питання про звільнення від додаткового покарання, засуджений має право звернутися з клопотанням про таке звільнення без урахування строків, передбачених ч.6 ст. 539 КПК України.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 року засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбуття основного покарання у виді виправних робіт, призначених ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 року на невідбуту частину строку. Дана ухвала набула 11 .07.2016 року чинності, ніким не скасована. (а.с. 15).

27.07.2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки.

Судом встановлено під час судового розгляду, що засуджений ОСОБА_5 станом на момент подання заяви до суду відбув 1 рік 7 місяців 2 дні строку призначеного додаткового покарання у виді 3 років позбавленням права керувати транспортними засобами. До відбуття засудженим строку призначеного додаткового покарання на час розгляду заяви залишилося 1 рік 4 місяці 14 днів.

Отже, на день розгляду заяви засуджений відбув більше половини строку додаткового покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин (ст. 12, ст. 24 КК України), що є необхідною умовою для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення за п.1 ч.3 ст. 81 КК України.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

В судовому засіданні всебічно та повно було досліджено дані про засудженого ОСОБА_5 на підставі даних, наданих ним особисто в судовому засіданні та даних особової справи засудженого, представленої КВІ Київського району м. Харкова.

Так, відповідно до довідки з місця проживання про склад сім*ї та прописки ОСОБА_5 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 перебуває з 1995 року в шлюбі з ОСОБА_6 , має трьох дітей: ОСОБА_7 , 1996 р.н., ОСОБА_8 , 2003 р.н., ОСОБА_9 , 2008 р.н.

Згідно довідки з Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 04.09.2015 року ОСОБА_10 є студентом 2 курсу денної форми навчання за контрактом.

З копії трудової книжки ОСОБА_5 , наданої в судовому засіданні для огляду вбачається, що з 15.01.2015 по 16.11.2015 року ОСОБА_5 був працевлаштований ФО- ОСОБА_11 на посаді вантажника.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.05.2015 року ОСОБА_5 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку. Його види господарської діяльності: діяльність автомобільного вантажного транспорту, організація перевезень вантажів, роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами.

Згідно пояснень ОСОБА_5 в судовому засіданні основним видом його діяльності та заробітків є перевезення вантажів на власному транспортному засобі.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 19) у власності ОСОБА_5 є сідловий тягач та н/причіп-рефрижератор, на яких він працював та заробляв для своєї родини кошти до подій, які сталися в 2011 році.

В 2016 році він укладав договір з перевізником для перевезення вантажів та працював, крім того і по ремонту автомобілів, але у зв*язку з обмеженнями, визначеними додатковим покаранням до нього не може займатись основним видом своєї діяльності як ФО-П та особисто здійснювати перевезення вантажу.

Під час розгляду заяви судом були також досліджені всебічно надані сторонами докази, і в тому числі враховано, що засуджений має на своєму утриманні, крім дружини, яка займається вихованням трьох дітей і непрацездатної матері ОСОБА_12 , яка має захворювання та потребує лікування.

Крім того, судом враховано і те, що визначені за вироком суду суми у відшкодування майнових збитків та моральної шкоди частково виплачуються ОСОБА_5 і є обґрунтованими його доводи про те, що за наявності можливості більше заробляти на власному транспортному засобі виникне можливість і швидше та в більшому розмірі погасити заборгованість за сумами, які залишились невиплаченими потерпілим у відшкодування майнових збитків та моральної шкоди за вироком суду.

Враховуючи всі ці встановлені судом обставини під час розгляду заяви засудженого ОСОБА_5 , вивчивши повно та всебічно дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину та праці і бажання скоріше виплатити визначені потерпілим суми відшкодувань, суд приходить до висновку, що засуджений на даний час сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, у зв*язку з чим до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково звільнити від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на три роки, призначених вироком апеляційного суду Харківської області від 27.03.2012 року на невідбуту частину строку у вигляді 1 рік 4 місяця 14 днів.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя - ОСОБА_1