Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2431/16-к
н/п 1-кп/490/391/2016
ВИРОК
Іменем України
14 червня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000104, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України у редакції від 05.04.2001, -

В С Т А Н О В И В :
06 вересня 2014 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді гранатометника роти охорони військової частини НОМЕР_1 у військовому звані солдат, будучи обізнаним з умовами проходження військової служби, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не маючи будь яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від військової служби до 18 лютого 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що 16 травня 2014 року він був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 на посаді гранатометника роти охорони. Строкову службу у збройних силах він проходив і є обізнаним з умовами проходження військової служби. Приблизно 20 серпня 2014 року йому було надано відпустку тривалістю до 05 вересня 2014 року. 02 вересня 2014 року його дівчина повідомила, що вагітна, і що в неї проблеми з вагітністю, що необхідно робити переривання вагітності, для чого потрібні кошти у розмірі 800 доларів США. Як раз приблизно у цей час йому зателефонував командир ОСОБА_5 та сказав, що особовий склад частини має їхати в зону АТО, і всіх відкликають з відпусток. Він повідомив ОСОБА_5 свої проблеми, і той сказав, щоб він залишався вдома, та коли він знадобиться, йому зателефонують. Він знаходився вдома, працював на будівництві, та ніхто йому так і не телефонував, аж поки у лютому 2016 року він добровільно не з`явився до військової прокуратури. Раніше на військову службу не з`являвся, оскільки боявся відповідальності. У вчиненому щиро кається.

Крім власних показань обвинуваченого ОСОБА_4 його вина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 який під час допиту судом повідомив, що у 2014 році він проходив військову службу за мобілізацією та займав посаду командира роти, в якій проходив військову службу солдат ОСОБА_4 31 серпня 2014 року до військової частини надійшов наказ про виконання бойового завдання. Разом з цим наказом надійшов наказ відкликати усіх з відпусток. На цей час обвинувачений знаходився у відпустці. Особисто він з обвинуваченим з приводу його відкликання з відпустки не спілкувався. Знає, що він не з`явився з відпустки, доки особовий склад військової частини, у тому числі й він, не вирушили у зону проведення антитерористичної операції. Не було обвинуваченого у розташуванні військової частини й після повернення особового складу із зони провадження антитерористичної операції.
Таким чином, з показань самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 судом встановлено, що обвинувачений, не маючи будь-яких поважних причин, які б перешкоджали виконанню його службових обов`язків, вчасно не з`явився до розташування частини з відпустки і ухилявся від виконання своїх обов`язків з військової служби до лютого 2016 року.

Такі дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України у редакції від 05.04.2001, як не з`явлення військовослужбовця на службу з відпустки без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, він має постійне місце проживання, є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, є одруженим, має на утриманні малолітню дитину віком до трьох років, за місцем несення служби характеризуються посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує, щире каяття обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_4 є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, має певне місце проживання, є одруженим, має на утриманні малолітню дитину віком до трьох років, щиро покаявся у вчиненому злочині, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому й можливим, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України у редакції від 05.04.2001, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом двох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: