АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №654/1451/15к Суддя першої інстанції
Провадження № 11кп/791/43/16 ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2016 року вересня місяця «08» дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря З участю прокурора: захисника: представника потерпілого: потерпілого:ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні кримінальне провадження №0000442 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шахтарськ, Донецької області, гр-на України, не одруженого, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрований АДРЕСА_1 ,

проживав АДРЕСА_2 ,

засуджений за ст.121 ч.1 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід залишено особисте зобов`язання.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за те, що він 06 березня 2015 року близько 19.00 години в АДРЕСА_2 під час сварки на ґрунті особистих неприязнених відносин, витяг ОСОБА_11 на подвір`я, де поваливши на бетонну доріжку, умисно спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що вирок постановлений в порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположення свобод, оскільки не зібрано достатніх доказів його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Обвинувальний акт, на думку апелянта, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як в ньому зазначено, що він підозрюється, тому всі процесуальні дії є незаконними.

Вказує, що такі докази як протоколи слідчих дій, висновки експертів у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні і стороні захисту не відкривалися.

Вважає, що ця процесуальна дія оформлена актом, що не передбачено ст.103 КПК України.

Висловлює думку, що протокол слідчого експерименту за участі потерпілого не може бути належним та допустимим доказом, так як умови освітлення під час цієї дії істотно відрізнялися від освітлення під час події злочину.

Вважає, що покази свідка ОСОБА_12 також є неналежними і не допустимими доказами, так як не назвав дату і місце коли він спостерігав бійку між ним та ОСОБА_11 , побачити ці події із-за висоти паркану неможливо.

Зазначає, що в суді не були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а показання потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_16 є показами з чужих слів і при вирішенні їх допустимості порушені судом ст.ст. 96, 97 КПК України. Вказує на порушення ст.62 Конституції України судом, так як обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Покликається, що засідання 16.06.2015 року судом було проведено без участі потерпілого.

Просить вирок скасувати, а провадження направити на новий судовий розгляд.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, такими що спростовуються матеріалами провадження, відмову суду від допиту свідків обґрунтованою, так як на досудовому слідстві вони не допитувалися, зазначає що порушень судом ст.ст. 96, 97 КПК України не було. Заперечує проти дослідження доказів при апеляційному розгляді, так як таке клопотання не ґрунтується на законі зазначає, що потерпілий 16.06.2015 року був присутнім на судовому засіданні, що підтверджується записом процесу. Просить скаргу обвинуваченого відхилити, а вирок залишити без змін.

Перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, заслухавши захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, що вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а вирок законним; потерпілого ОСОБА_9 і його представника, які просили апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити як необґрунтовану, а вирок залишити без змін, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і за своїм змістом є повідомленням про підозру слід визнати неспроможним.

Відповідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт складений щодо ОСОБА_10 відповідає вимогам ст.291 КПК України, містить виклад фактичних обставин правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші необхідні данні. І той факт, що в обвинувальному акті міститься інформація в чому ОСОБА_10 підозрюється не свідчить про його невідповідність вимогам закону.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам провадження і підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами, які є належними, допустимими і достатніми.

А саме: свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що 07.03.2015 року він разом зі своїм дядьком приїхав провідати батька ОСОБА_11 , той лежав на дивані в будинку і не міг встати. В цей же день його поклали в лікарню де зробили операцію. Сам батько розповів, що його побив ОСОБА_10 , звинувативши у крадіжці казана. Обвинувачений витяг батька на вулицю, кинув на землю та бив ногами по тулубу і голові, поки той не втратив свідомість. Батько лікувався стаціонарно, потім амбулаторно, а через деякий час помер.

Показами свідка ОСОБА_16 , який дав аналогічні свідчення та додатково пояснив, що 06.03.2015 року брат ОСОБА_11 був у нього в м.Херсоні і в цей же день повернувся додому, після чого його побили.

Суд обґрунтовано, згідно правилами ст.ст. 86, 97 ч.2 КПК України визнав покази з чужих слів потерпілого і свідка ОСОБА_17 допустимими доказами, вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами, до того ж частково їх свідчення стосуються обставин, очевидцями яких вони були безпосередньо.

А тому, твердження обвинуваченого про порушення судом вимог ст.ст 96,97 КПК України при визнані цих показів допустимими є необґрунтованими, будь яких доказів відповідно ч.2 ст. 96 КПК України для доведення недостовірності їх показів, ОСОБА_10 не надав.

Згідно даних слідчого експерименту, проведеного 09.04.2015 року безпосередньо за участі потерпілого ОСОБА_11 , який розповів та показав, що 06.03.2015 року о 19.00 годині в дім увірвався його сусід ОСОБА_10 з криками, що він щось у нього викрав. Продемонстрував як ОСОБА_18 схопив його і витяг на вулицю, кинув та став наносити удари руками і ногами по лівій частині тіла, грудній клітині, голові. Такі дані зафіксовані у фототаблиці.

Вказаний доказ отриманий у порядку встановленому КПК України, а саме ст.ст. 104, 240 цього Кодексу, а довод обвинуваченого про його неналежність та недопустимість, так як умови освітлення під час даної слідчої дії відрізнялися від освітлення при вчиненні злочину, є надуманими і не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 85, 86,87 КПК України.

Сам апелянт не навів будь-яких даних, яким чином різниця в освітленні при цьому експерименті вплинула на відтворення потерпілим дій і обставин побиття його ОСОБА_10 та сприйняття цих подій іншими учасниками слідчої дії.

Вказані дані слідчого експерименту підтверджуються висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , відповідно до якої у потерпілого три групи тілесних ушкоджень, зокрема тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми органів черевної порожнини, розриви селезінки та кровотечі в черевну порожнину, тілесні ушкодження могли утворитися 06.03.2015 року внаслідок дії тупими предметами з обмеженою поверхнею.

А також висновками додаткових медичних експертиз, згідно з якими виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах вказаних ним в протоколі слідчого експерименту не виключається. Характер ушкоджень виключає виникнення їх при вільних багато численних падіннях з висоти власного зросту.

Заяву обвинуваченого, що протокол слідчих дій, висновки експертів та інші докази є недопустимим, ще тому що, не відкривалися стороні захисту, слід визнати необґрунтованою, оскільки на перевірку цього доводу був витребуваний протокол даної процесуальної дії з якого вбачається, що ОСОБА_10 та захиснику ОСОБА_19 27.04.2015 року надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, про що свідчать їх підписи в протоколі та власноручні записи обвинуваченого, що він відмовляється від раніше наданих показів, а захисника, що вона не має заяв та клопотань. В реєстрі ці докази вказані. Тобто слідчим дотримані вимоги ст. 290 КПК України.

Вказані дані також підтверджуються дослідженими при апеляційному розгляді протоколом слідчого експерименту за участі обвинуваченого, з якого вбачається, що ОСОБА_10 під час даної процесуальної дії розповів і показав, як 06.03.2015 року близько 18.00 годин у нього з потерпілим ОСОБА_11 виник конфлікт, під час якого він декілька разів вдарив потерпілого коліном та ногою по спині, той падав.

Факт побиття ОСОБА_11 ОСОБА_10 також підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який ввечері навесні 2015 року спостерігав як обвинувачений ногою наніс удар потерпілому, який лежав на землі. А наступного дня бачив, що до ОСОБА_11 приїхав його брат та син, тоді потерпілого забрала машина швидкої допомоги.

Заява обвинуваченого, що цей свідок не міг із-за паркана спостерігати бійку є його припущенням. Підстав для визнання цих свідчень недостовірними та неналежними, колегія суддів не вбачає.

Покази ОСОБА_12 узгоджуються з іншими перевіреними доказами.

Вищевказані докази відповідно ст.ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими, отриманими у порядку, передбаченому КПК України.

Цим та іншим наведеним у вироку доказам, які підтверджують винуватість обвинуваченого у спричинені ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, суд дав належну оцінку.

Оскільки причина смерті потерпілого 09.07.2015 року експертом не встановлена, то дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Що стосується допиту ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , то суд обґрунтовано відмовив в задоволенні цього клопотання, так як на досудовому слідстві ОСОБА_10 такого клопотання не заявляв, не зважаючи на те, що знайомий з даними особами та знаходиться з ними в добрих стосунках, що підтверджується наданими обвинуваченим їх поясненнями та свідчить, що про таких свідків сторона захисту знала ще на стадії досудового слідства.

Не відповідає дійсності заява ОСОБА_10 , що підготовче судове засідання 16.06.2015 року відбулося без участі потерпілого, так як відповідно ухвали суду, журналу та аудіозапису судового засідання ОСОБА_23 приймав участь в цьому засіданні /а.п.25-27/.

Для обґрунтування своєї позиції відносно поданих клопотань обвинувачений ОСОБА_10 на засіданні апеляційного суду не заявляв, від покладених процесуальних обов`язків ухилився.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого слід визнати необґрунтованою, підстав для зміни чи скасування вироку суду за доводами скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками процесу протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляну цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

підпис ОСОБА_4
згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2 .