Ухвала іменем україни 15 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора засуджених захисників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 за касаційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком суду

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Адамівка, Криничанського району Дніпропетровської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 04 січня 2013 року вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.01.2013 року у виді обмеження волі строком 1 рік, що згідно ч. 1 ст. 72 КК України дорівнює 6 місяцям позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 час його попереднього ув`язнення, вираховуючи йому строк покарання з дня його затримання з 21 березня 2013 року.
Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дашківка Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз 30 червня 2011 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна.
За сукупністю злочинів, відповідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покаранням менш суворого, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяців, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.06.2011 року, і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 час його попереднього ув`язнення, вираховуючи йому строк покарання з дня його затримання з 21 березня 2013 року.
Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним і засуджений за вчинення злочину за таких обставин. 17 березня 2013 року, приблизно о 06.00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , поєднаний із насильством небезпечним для його життя та здоров`я, вступив в попередній злочинний зговір з ОСОБА_7 . З цією метою вони зайшли на територію подвір`я, розташованого по АДРЕСА_4 і підійшли до вхідних дверей приміщення літньої кухні. ОСОБА_7 ударом ноги вибив вхідні двері і вони обидва проникли до приміщення літньої кухні де здійснили напад на ОСОБА_10 та почергово почали наносити йому удари руками, ногами, металевим келехом, дерев`яною табуреткою, ручним масажером з резиновою основою, пластмасовим магнітофоном по різним частинам тіла потерпілого, застосовуючи до нього насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Після того, як ОСОБА_10 втратив свідомість, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заволоділи належним йому майном, а саме: двома мобільними телефонами, електричною дреллю, комп`ютерною технікою та грошима в сумі 600 грн. З викраденим майном ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись розпорядившись викраденим на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 4 000 гривень.
Злочинними діями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені згідно з висновком експерта легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб.
Крім того, цим же вироком визнано винним та засуджено ОСОБА_7 за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до приміщення житлового будинку.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначеного покарання і постановлено новий вирок, яким ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна.
За сукупністю злочинів, відповідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покаранням менш суворого, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяців, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.06.2011 року, і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією всього його майна.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Засуджений зазначає, що судом було порушено його право на захист, оскільки йому продовжили строк тримання під вартою без участі його захисника, хоча участь захисника була обов`язковою, з огляду на ч. 1 ст. 52 КПК України. Стверджує, що при проведенні з ним слідчого експерименту також був відсутній захисник. Вказує, що потерпілий не зміг точно вказати на нього як на особу, яка вчинила цей злочин, в своїх свідченнях потерпілий плутався, не міг точно все згадати. Крім того зазначає, що ним у суді першої інстанції було заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи для підготовки свого захисту перед судовими дебатами, але суд йому у цьому відмовив чим порушив вимоги п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На вищевикладене не звернув уваги суд апеляційної інстанції та незаконно залишив вирок суду без зміни.
Судові рішення щодо ОСОБА_7 у касаційному порядку не оскаржуються.
Заслухавши доповідь судді, пояснення в режимі відеоконференції засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтримали касаційну скаргу ОСОБА_6 , просили судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; думку прокурора, яка заперечила проти касаційної скарги засудженого; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

З матеріалів провадження вбачається, що злочин за який засуджено ОСОБА_6 згідно ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Цих вимог закону органом досудового розслідування порушено не було.
Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 21.03.2013 року ОСОБА_6 у цей же день було призначено захисника ОСОБА_11 з числа адвокатів Дніпропетровського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується дорученням для здійснення захисту від обвинувачення особи, затриманої за підозрою від 21.03.2013 року. 22.03.2013 року ОСОБА_6 у присутності зазначеного захисника було вручено повідомлення про підозру. За участю згаданого захисника відбувся і допит підозрюваного, про що свідчать підписи захисника у зазначених процесуальних документах (т. 2 а.с. 96-110).
Також, з протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2013 року з фототаблицями до нього, безпосередньо дослідженого районним судом, вбачається, що і ця процесуальна дія проводилась за участю захисника ОСОБА_11 і у присутності понятих ОСОБА_6 без будь-якого тиску з боку працівників міліції розповів і показав на місці злочину, як він разом з ОСОБА_7 вибивши вхідні двері проникли до будинку потерпілого ОСОБА_10 , як наносили останньому удари та як заволоділи його майном і грошима (т. 2 а.к.п. 117-126).
А тому доводи засудженого про відсутність захисника при проведенні з ним слідчого експерименту є надуманими та спростовуються вищевказаними матеріалами кримінального провадження.
Поміж іншого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції керуючись ст. 317 КПК України цілком обґрунтовано відмовив у клопотанні ОСОБА_6 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, заявленого ним перед проведенням судових дебатів під час судового розгляду 14.11.2014 року, оскільки згідно матеріалів провадження ОСОБА_6 до початку судового розгляду по суті повністю був ознайомлений з матеріалами, про що свідчать його розписки (т. 1 а.к.п. 35,185,196,197 ).
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 протягом всього судового слідства послідовно розповідав про обставини вчиненого щодо нього злочину і його показання не містять істотних розбіжностей, які б могли вплинули на правильність висновків районного суду при ухваленні вироку.
Більше того, суд з дотриманням вимог ст. 23 КПК України дослідив протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2013 року, згідно яких ОСОБА_10 у присутності понятих впізнав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які вчинили на нього розбійний напад (т. 2 а.к.п. 41-44).
Разом з тим, слушними є доводи ОСОБА_6 про те, що районний суд після призначення кримінального провадження до розгляду неодноразово продовжував йому строк тримання під вартою без участі захисника, тоді як згідно ч. 1 ст. 52 КПК України його участь була обов`язковою, чим допустив істотне порушення вимог КПК України і порушив право ОСОБА_6 на захист. Ця обставина підтверджується ухвалами суду від 23.10.2013 року, 23.12.2013 року, 21.02.2014 року, 24.07.2014 року, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження. Судовий розгляд у судових інстанціях відбувався за участю його захисника (т.1 а.к.п. 126,139,151,193).
Проте, таке порушення кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, не є підставою для скасування судових рішень, оскільки вина ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу повністю доведена, підтверджується доказами, якими обґрунтовується вирок, ретельно досліджених судом та оцінених з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.
Розгляд кримінального провадження в районному суді проведено всебічно, повно й неупереджено, досліджені всі обставини даного кримінального провадження за результатами розгляду якого постановлено вирок, який відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
В свою чергу, апеляційний суд, у межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України доводи ОСОБА_6 викладені в апеляційній скарзі, належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу засудженого без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою погодившись з висновком районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, виду та міри покарання призначеного засудженому.

Вважати висновки судів незаконними чи необґрунтованим у колегії суддів підстав немає.
Покарання ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог статей 50, 65, 67, 71 КК України, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судових рішень колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги з зазначених у ній доводів відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року щодо засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3