АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/6918/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/745/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125, ч.1 ст.185 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, з середньою освітою, не працююча, згідно ст.89 КК України раніше не судима, зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , та мешкає в АДРЕСА_2 , засуджена за ч.1 ст.125 КК України до 6 місяців виправних робіт, за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.

Присуджено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок цивільного позову 5420 гривень, а у дохід держави судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок.

Присуджено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 306 гривень 90 копійки.

Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, у проміжок часу з 8 до 11 години 11 лютого 2016 року ОСОБА_8 знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , де у коридорі побачила жіночі чоботи синього кольору, які належать ОСОБА_8 .

Умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 таємно викрала вищевказані жіночі чоботи, вартістю 425 гривень, з місця злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Приблизно о 9 годині 3 березня 2015 року ОСОБА_8 знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , де умисно нанесла ОСОБА_9 один удар ножем в область лівої руки, заподіявши останньому різану рану на лівій руці, яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що обвинувачена ніде не працює, не повинен був застосувати закон про кримінальну відповідальність у виді виправних робіт при призначенні ОСОБА_8 покарання. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України - штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 гривень;

-за ч.1 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.2, п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу, а також думку обвинуваченої, яка теж просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зазначені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оскаржуються і докази щодо них, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_8 районним судом правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, та за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.

Стосовно неправильного призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді виправних робіт, то колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу, що спеціально зазначив законодавець у статті 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною першою цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З огляду на ці вимоги закону, суд, при призначенні покарання, повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, здатні вплинути на обрання судом певних його виду і міри, зокрема і тих положень, що передбачені ст.57 КК України.
Відповідно до цього Закону, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого, з відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків, суми заробітку засудженого до виправних робіт.

З аналізу вищезазначеної норми Закону, можна зробити висновок, що засуджений має відбувати призначене покарання за місцем роботи, що має за мету його виправлення в звичайних для нього умовах праці та запобігання вчинення ним нового злочину. Місцем роботи є, підприємство, організація, установа, незалежно від форми власності, де особа прийнята на роботу у передбаченому законодавством порядку, виконує покладені у зв`язку з цим на неї трудові (службові) обов`язки та одержує заробітну плату.

Зі змісту ст.57 КК України випливає, що дане покарання не може бути призначене безробітнім, оскільки у ній не передбачена можливість його відбування в інших місцях, що визначаються органами, які відають виконанням виправних робіт, а також тому, що воно передбачає відрахування із суми заробітку.

Суд першої інстанції, на порушення вимог ст.57 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт, застосував закон, який не підлягав застосуванню, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена офіційно не працює.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Оскільки вирок суду в частині призначення обвинуваченій покарання у вигляді виправних робіт є необґрунтованим і підлягає зміні, тому, згідно вимог, передбачених п.2 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів зобов`язана ухвалити відносно ОСОБА_8 ухвалу в частині призначення їй покарання з дотриманням вимог ст.57 КК України.

З наведених підстав, апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області, підлягає задоволенню, а вирок районного суду зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну, зі зміненими доводами, скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харковавід 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного їй покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України - штраф в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання 1 рік позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік.

В іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді