Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 21 вересня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 .
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимостей,
засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Відповідно до п. «г» ст. 4 Закону України «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у зв`язку з фактичним відбуттям не менше половини призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як визнав доведеним суд, 19 листопада 2011 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Н2О», розташованого на просп. Космонавтів, 56 у м. Вінниці, помітив відвідувачів цього клубу Макайя Занга та ОСОБА_8 , котрі порушували встановлений у закладі порядок. Зробивши їм зауваження, на яке останні не відреагували, ОСОБА_6 вивів ОСОБА_8 з приміщення клубу, а за ними вийшов ОСОБА_9 . На вулиці біля клубу між ОСОБА_6 та останнім виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 , бажаючи заспокоїти ОСОБА_10 , з необережності, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, з метою припинення конфлікту та заподіяння незначних тілесних ушкоджень, схопив останнього за тулуб і здійснив його перекидання. Внаслідок цього ОСОБА_10 вдарився головою об землю й отримав небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 помер за місцем свого проживання у кімнаті № 844 гуртожитку АДРЕСА_1 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий апеляційний розгляд унаслідок істотного порушення цим судом вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону. Скаржник стверджує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, оскільки не містить відповідей на усі доводи, викладені в апеляціях прокурора та представника потерпілого, зокрема: про невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, показанням свідків та висновкам експертизи від 08 січня 2013 року щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому; про застосування засудженим спеціального борцівського прийому та усвідомлення ним наслідків такого застосування; про безпідставність залишення без розгляду цивільного позову потерпілого. Також прокурор зазначає, що апеляційний суд не перевірив доводів прокурора щодо необхідності скасування вироку місцевого суду й ухвалення нового вироку та щодо засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, думку захисника та засудженого, котрі заперечували проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно зі ст. 377 КПК 1960 року ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам цього Кодексу, у ній мають бути зазначені, зокрема, суть апеляції, аналіз доказів, досліджених під час повного або часткового судового слідства, проведеного цим судом, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які доводи апеляції визнано необґрунтованими. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляції, зіставити їх із наявними у справі доказами і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Цих вимог закону апеляційний суд не виконав.
У поданих на вирок суду апеляціях прокурор та представник потерпілого порушували питання про скасування вироку місцевого суду внаслідок невідповідності його висновків фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого.
Так, прокурор в апеляційній скарзі з доповненням указував на те, що дії ОСОБА_6 носили умисний характер, що засуджений, маючи певний спортивний досвід та достатній рівень фізичної підготовки, застосував до потерпілого ОСОБА_11 спеціальний борцівський прийом кидок із прогином через себе головою об бруківку, що підтверджує умисел на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, у ході судового слідства встановлено, що потерпілий жодного фізичного супротиву не чинив, у зв`язку з чим прокурор у скарзі зробив висновок, що ОСОБА_6 мав можливість вільного вибору виду та обсягу застосування насилля до потерпілого. За таких обставин прокурор зазначав, що кваліфікація дій винного за ч. 1 ст. 119 КК не відповідає матеріалам кримінальної справи та дослідженим у судовому засіданні доказам. Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор у скарзі послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколи огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_13 , дані висновків експерта від 29 грудня 2011 року № 741/1, від 05 вересня 2012 року № 132-к, від 08 січня 2013 року № 2-п, які скаржник проаналізував і співставив між собою.
Спростовуючи наведені вище доводи, суд апеляційної інстанції в ухвалі формально навів докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, не давши їм оцінки з точки зору їх достатності та допустимості, не проаналізував їх і не співставив між собою, проігнорувавши доводи про неправильну кваліфікацію дій винного. Апеляційний суд не дослідив належним чином усіх доводів, викладених в апеляції, не з`ясував, чи мав ОСОБА_6 достатній рівень фізичної підготовки та знання прийомів рукопашного бою, не встановив механізму заподіяння засудженим тілесних ушкоджень потерпілому, не звернувши належної уваги на висновок експерта від 08 січня 2013 року № 2-п, згідно з яким виявлені у Макайа Занга тілесні ушкодження на голові знаходяться у причинному зв`язку зі смертю потерпілого і могли бути отримані внаслідок падіння від кидка на бруківку за обставин, указаних свідком ОСОБА_13 під час відтворення обстановки та обставин події (т. 2, а.с. 34-40).
У свою чергу представник потерпілого в апеляційній скарзі також зазначав про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , посилаючись досліджені в судовому засіданні докази та на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Всупереч вимогам ст. 377 КПК 1960 року апеляційний суд не спростував тверджень апелянта про наявність у засудженого прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.
Враховуючи висловлені в апеляційних скаргах сумніви щодо правильності юридичної оцінки дій ОСОБА_6 , апеляційний суд мав перевірити правильність встановлення фактичних обставин справи, які впливають на правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, і дати їм оцінку, зважаючи, у тому числі, на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в ухвалі цього суду від 28 травня 2015 року № 5-25 кс 15. Цього зроблено не було, на що прокурор указує у своїй касаційній скарзі. За таких обставин висновок цього суду про правильність кваліфікації місцевим судом дій винного за ч. 1 ст. 119 КК є передчасним.
Крім того, в апеляції представника потерпілого було наведено доводи про те, що при призначенні судом покарання не було дотримано вимог ст. 65 КК і не враховано усіх даних про особу винного, а також про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 . Ці доводи суд апеляційної інстанції взагалі проігнорував і не дав на них жодної відповіді в ухвалі.
За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду слід урахувати викладене, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, викладені в поданих апеляційних та касаційній скаргах, зокрема шляхом проведення судового слідства, і прийняти вмотивоване й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3