Дата документу Справа № 314/4071/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/605/16
Єдиний унікальний № 314/4071/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001290 за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоне Вільнянського району Запорізької області, громадянина України,з неповною середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Вільнянським районним судом Запорізької області:

- 10.06.2006 року за ст. ст. 185 ч. ч. 1, 2, 3, 70, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 12.09.2007 року за ст. ст. 185 ч. ч. 2, 3, 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 31.08.2009 року на невідбутий строк 1 рік 4 місяця 7 днів позбавлення волі;

- 04.05.2012 року за ст. ст. 185 ч. ч. 2, 3, 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнився умовно-достроково 10.11.2014 року на невідбутий строк 4 місяці 29 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено у вигляді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 10 серпня 2015 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прийшов до території домоволодіння АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 , де переліз через паркан та застосовуючи м`язову силу рук, відчинив незамкнені дверцята колодязя, звідки вийняв водяний металевий насос «Родничок», споживчою потужністю 320 Вт (згідно висновку експерта № 1839 від 17.08.2015 року залишкова вартістю насосу на момент скоєння кримінального правопорушення в середньому складала 529 гривні 43 копійки). Після цього ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на території вищезазначеного домоволодіння, прослідував до розташованої у зазначеному місці господарської будівлі, куди проник через незамкнені вхідні двері, де підняв з підлоги 20 м мідного електрокабелю в полімерній ізоляції, загальною вагою 2 кг, вартістю 100 гривень за 1 кг міді, на загальну суму 200 гривень. Далі ОСОБА_7 , для зручності подальшого переміщення, склав вищезазначені водяний насос та електрокабель, які фактично належать матері господаря домоволодіння ОСОБА_10 , до мішку, який знайшов у приміщення господарської будівлі, та покинув з ними територію домоволодіння ОСОБА_11 , тим самим умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів викрав вказані предмети, у результаті чого спричинив ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 729, 43 гривні.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому зазначає, що застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, суд належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого останнім злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який ніде не працює, характеризується посередньо, раніше був неодноразово судимий за аналогічні злочини, в тому числі умовно, відбував покарання в місцях позбавлення волі і скоїв новий злочин через декілька місяців після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, можливість скоєння новий злочинів і підвищену небезпеку для суспільства. Крім того, безпідставно визнав в якості обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 лише формально визнав свою вину у скоєному злочинів, але від дачі суду показань відмовився. Матеріальна шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення викраденого майна, яке було вилучено у обвинуваченого, що свідчить про якісну роботу правоохоронних органів, а не дійове каяття обвинуваченого. Також всупереч вимог ст. ст. 124, 126, 268 КПК України не стягнув з ОСОБА_7 документально підтверджені витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні, які складають 184, 14 грн.

З огляду на вказане, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у сумі 184, 14 грн. за залучення експерта.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
ВинуватістьОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 тричі був засуджений за корисливі злочини, вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, але знову вчиняв злочини, як в період іспитового строку, так і протягом невідбутої частини покарання. Враховуючи це, а також те, що після останнього звільнення з місць позбавлення волі - 10.11.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 через короткий проміжок часу знову вчинив тяжкий, корисливий умисний злочин, колегія суддів вважає, що останній схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу.
За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки для його виправлення достатньо виконання протягом іспитового строку покладених на нього обов`язків, є хибним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування кримінального закону, що на думку колегії суддів, є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання останньому.

Обґрунтованими є доводи прокурора і про те, що суд в порушення вимог ст. 124 КПК України, при ухваленні обвинувального вироку безпідставно не стягнув з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме за проведення експертизи, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені затрати на залучення експерта.

Як вбачається з довідок витрати за проведення експертизи склали 184 грн. 14 коп.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави понесені по кримінальному провадженню процесуальні витрати в сумі 184 грн. 14 коп., пов`язані з проведенням судової експертизи. При цьому колегія суддів вважає довід районного суду про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за проведення експертизи, з посиланням на ч. 2 ст. 122 КПК України, необґрунтованим, оскільки ця кримінально-процесуальна норма регулює, зокрема тільки питання про витрати, пов`язані із залученням експертів, а не питання про розподіл цих процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченомуОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі за вчинення цього злочину, оскільки останній вину визнав повністю, матеріальна шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення майна, обтяжуючи покарання обвинуваченого обставини відсутні, а тому колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченомуОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити обвинуваченомуОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави понесені по кримінальному провадженню процесуальні витрати в сумі 184 грн. 14 коп., пов`язані з проведенням судової експертизи.

Запобіжний захід обвинуваченомуОСОБА_7 не обирати.

Строк покарання обвинуваченомуОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3