№ провадження 11-кп/781/886/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2016 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001938 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровоград від 17.08.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оргеєв Республіки Молдови, , молдованина, громадянина України, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків, за попереднім вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2015 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України не пов`язане з позбавленням волі, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не взято до уваги всі пом`якшуючі обставини покарання, зокрема наявність у нього інвалідності третьої групи, наявність дружини - інваліда другої групи, малолітньої дитини, двохрічного віку, які знаходяться на його утриманні та потребують піклування.
В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції необґрунтовано визначено занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема поза увагою суду залишилася одна обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 те, що він є інвалідом III групи та вчинення ним незакінченого злочину, внаслідок якого шкоди нікому не заподіяно.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 15.02.2016 року о 10 год. перебував в приміщенні торгового залу оптово-роздрібного магазину «АТБ-Маркет», за адресою: вул. Пашутінська, 69-в, м. Кропивницький. Маючи та реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 повторно, з корисливого мотиву, побачив на прилавку 4 мультиупаковки «Snickers», в яких знаходилося п`ять батончиків, по 40 грам кожен, загальною вагою 200 грам, загальна вартість яких складає 147,60 грн., 4 молочні шоколадки з цільними горіхами «Millenium Gold», вагою 90 грам кожна, загальна вартість яких складає 86,60 грн., упаковку чаю «Batik Ceylon Pure Tea», вартістю 13,96 грн., 7 шт. стіків напою кавового «Jacobs Monarch Original», вагою 12 грам кожен, загальна вартість яких складає 18,20 грн., які ОСОБА_9 поклав за пазуху куртки в яку був одягнений. Після чого, ОСОБА_6 пройшов через касу, не розрахувався за викрадений ним товар на загальну суму 266,36 грн. та намагався вийти з приміщення торгового залу магазину. Отже, ОСОБА_6 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але був виявлений охороною вказаного магазину та затриманий до приїзду працівників поліції, тому не отримав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися даним майном з причин, що не залежали від його волі, чим не довів свій злочин до кінця.

Заслухавши доповідача, у дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а також при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року. Отже, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 про пом`якшення йому призначеного покарання та доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного останньому покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №176 від 12.04.2016 року, в момент скоєння правопорушення страждав і вданий час страждає легкою розумовою відсталістю, проте ступінь розумової відсталості у нього така, що не позбавила його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними та підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України у відношенні інкримінує йому правопорушення і вважається осудний. Офіційно не працює, раніше судимий за злочин проти власності, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місцем відбування покарання характеризується негативно; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, що обтяжують покарання - відсутні, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що у нього на утриманні знаходиться малолітня донька та дружина інвалід другої групи, а також наявність у нього інвалідності третьої групи, колегія суддів відкидає, як необґрунтовані, так як при призначенні покарання судом першої інстанції хоча не вмотивовано, але належно ураховано при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, яке за своїм видом і розміром призначено мінімальне покарання.

До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано вимог зазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність. Остаточно до відбуття призначено обвинуваченому покарання більше від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16.03.2015 року.

Крім того, відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, колегія суддів не знаходить передбачених законом України про кримінальну відповідальність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком.

Також колегія суддів не знаходить підстав до застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з таких підстав.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання.

Згідно вироку, судом першої інстанції встановлено кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , однак ураховуючи дані про особу обвинуваченого, що він за місцем відбування покарання характеризується негативно, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду, що не може бути підставою для твердження про істотне зниження ступеню вчиненого злочину, а в сукупності унеможливлює застосування ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку, суд зокрема, вирішує питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; основні засади призначення покарання, що є обов`язковими для суду при призначенні покарання винуватому, регламентовані ст. 65 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровоград від 17.08.2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2