Справа № 161/1714/15-к Провадження №11-кп/773/465/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2016 року, яким -

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Вербень Демидівського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня-спеціальна, не працює, неодружений, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_11 визнаний винним в тому, що він 22 грудня 2011 року близько 18.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «YZH 27175», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 85 км/год. на 72км+170м асфальтобетонної сухої ділянки автодороги Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, в порушення вимог п.п. 11.2, 12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, яку він об`єктивно спроможний був виявити, зокрема, неповнолітню ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину дороги у невстановленому для пішоходів місці, не прийняв крайнього правого положення та негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху свого автомобіля, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_7 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого перелому базальних відділів лобної кістки зліва з переходом на основу черепа, забоїв головного мозку, субарахноідального крововиливу, набряку, набухання головного мозку, забійної рани лобної ділянки голови, множинних саден обличчя, синців навколо обох очей, які згідно висновків експерта №398 від 28.03.2012 та №103 від 30.01.2015р. за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 11.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

У поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд вийшов за межі обвинувачення, обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, було порушено право на захист обвинуваченого, судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та не визнані недопустимими. Вважає що ряд експертиз, які покладені в основу обвинувачення, є суперечливими по змісту, а тому не можуть вказувати про наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_11 у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу злочину, за який того засуджено.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд вийшов за межі обвинувачення, обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, було порушено його право на захист, оскільки суд не роз`яснив положення ст.63 Конституції України та ч.2 ст.18 КПК України, судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та не визнані недопустимими. Вважає що ряд експертиз, які покладені в основу обвинувачення, є суперечливими по змісту, а тому не можуть вказувати про наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд не в повній мірі врахував відсутність пом`якшуючих обставин та думку потерпілої сторони щодо суворого покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник просить її відхилити, оскільки вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, підтримали свої апеляційні скарги з викладених у них підстав, а скаргу прокурора заперечили, прокурора, потерпілої, представника потерпілої та законного представника потерпілої, які заперечили скарги захисника та обвинуваченого, скаргу прокурора підтримали в повному об`ємі, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Перш за все, не грунтуються на нормах закону доводи захисника та обвинуваченого про невідповідність обвинувального висновку нормам кримінального процесуального закону, оскільки апеляційний суд вважає що обвинувальний висновок складений слідчим та затверджений прокурором у відповідності до вимог ст.291 КПК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_11 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які в судовому засіданні підтвердили факт дорожньої пригоди за участю обвинуваченого, в результаті якого було збито пішохода. Показання вказаних потерпілої та свідків є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і протоколами огляду місця події, огляду предметів, відтворення обстановки та обставин події, висновками судово-автотехнічних експертиз, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає, а також висновком судово-медичної експертизи. Показання потерпілої, свідків та часткові показання самого обвинуваченого в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку всім висновкам судово-автотехнічних експертиз. При цьому судом першої інстанції дано належну оцінку дослідженим в судовому засіданні всім доказам, частину з яких обґрунтовано відхилено з наведених у вироку мотивів, а інші підставно визнано допустимими доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Твердження захисника та обвинуваченого про порушення права на захист є безпідставними, оскільки останній отримав пам`ятку про права та обов`язки, як це передбачено нормами КПК України, та про що свідчить його розписка в матеріалах провадження (а.к.п. 51 т.1), також отримав копію обвинувального акту (а.к.п. 9 т.1).

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, які наведені в апеляціях захисника та обвинуваченого, по справі не виявлено.

Пунктом 11.2 ПДР передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди.
Формально зазначені вимоги ПДР дають можливість водію вибрати один із двох варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху. Водночас, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, оскільки маневр водія, який вирішить об`їхати перешкоду, не повинен створювати небезпек для інших учасників руху.
Із фактичних обставин справи встановлено, що обвинувачений під час керування технічно справним автомобілем, побачивши на дорозі потерпілу, зберігав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для останньої рішення про зменшення швидкості і зупинки, рухаючись якнайближче до правого краю проїзної частини. Проте обвинувачений, намагаючись об`їхати перешкоду, порушуючи вимоги пунктів 11.2, 12.3 ПДР, обрав невиправданий маневр об`їзду перешкоди, який і призвів до ДТП. Внаслідок зазначених дій потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді травмування потерпілої є невиправданий маневр, який був здійснений обвинуваченим у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками є причинний зв`язок. З даними виводами повністю погоджується і апеляційний суд.
Твердження сторони захисту про те, що потерпіла порушила Правила дорожнього руху не беруться до уваги, оскільки саме від дій обвинуваченого настали суспільно-небезпечні наслідки.

За таких обставин, в судах першої та апеляційної інстанцій винуватість ОСОБА_11 доведена повністю, вірно встановлено, що його злочинні дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили і кваліфікація цих дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, є правильною.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, однак потерпіла, яка зазнала тяжких тілесних ушкоджень та визнана інвалідом, наполягала на реальному покаранні.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив, що і не оспорюється прокурором.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі, яке необхідно відбувати реально.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, суд не вбачає.

Доводи прокурора та захисника з обвинуваченим, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді