Справа №: 398/3218/16-к
Іменем України
"26" жовтня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого,
- 25.05.2015 року Олександрійським міськрайоним судом Кіровоградської області, за частиною 3 статі 185КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, згідно статті 75 Кримінального Кодексу України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. 13.06.2016 року ухвалою суду був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2015 року - у зв`язку із закінченням іспитового строку;
- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб,за наступних обставин.
Так, він 19 липня 2016 року близько 11:30 год., за попередньою змовою з ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прибули до громадської зупинки поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання їх наслідків, скориставшись відсутністю уваги третіх осіб, шляхом вільного доступу, таємно заволоділи чужим майном, а саме: залізним парканом, вартістю 738,94грн., що належав на праві власності комунальному підприємству «Благоустрій» Олександрійської міської ради.
Уподальшому, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим спричинили комунальному підприємству «Благоустрій» Олександрійської міської ради матеріальну шкоду на загальну суму 738 грн.94коп.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у скоєному розкаюється. При дослідженні обставин справи просить обмежитись лише питаннями до нього на які він дасть відповідь, не має заперечень щодо оголошення характеризуючих даних на нього, обставини скоєного ним злочину ним не оспорюються. Також не заперечує щодо дослідження доказів в частині заявленого цивільного позову.
В судовому засіданні він пояснив, що дійсно 19.07.2016 року він з ОСОБА_6 перебували біля зупинки навпроти міськвиконкому та вирішили заволодіти залізним парканом, який лежав на землі. Разом взяли його та понесли до пункту прийому металобрухту, який розташований по вул..Шевченка в м.Олександрії. Вони вже дійшли туди, але не встигли здати паркан, так як під`їхали працівники поліції, тому вони цей паркан віднесли до поліції, де і залишили його. Не оспорює вартість паркану та обставини викладені в обвинувальному акті. Просить суворо не карати, посилаючись, що робить для себе певні висновки.
Представник потерпілого подав заяву на судовий розгляд справи, де зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України та підтримує цивільний позов.
Суд проводить судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками процесу фактичні обставини справи не оспорювалися, зібрані досудовим розслідуванням докази під сумнів не ставилися, суд в силу ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та є належними, достовірними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_4 , винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та дослідити лише в частині цивільного позову.
Даючи оцінку результатам судового розгляду справи, суд визнає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання, відповідно до ст.65 КК України суд враховує: характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ним: те, що вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості та умисним; особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітнього сина та постійне місце проживання, де скарг на нього не надходило, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням тяжкості скоєного обвинуваченим, наявності пом`якшуючих його покарання обставин, враховуючи, щире каяття ОСОБА_4 ,суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого є призначення покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст.185 КК України в виді обмеження волі та вважає, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому призначає йому міру покарання з застосуванням ст. 75 КК України - звільнивши від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язку, передбаченого ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Така міра покарання відповідає вимогам ст. 50 КК України, тобто меті покарання і засадам його призначення та є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також є і справедливою.
Суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.
Представником потерпілого було заявлено цивільний позов, у якому він просить суд стягнути з обвинуваченого заподіяну їм матеріальну шкоду у розмірі 793,94грн.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоду завдано не з її вини. При цьому суд приймає до уваги те, що викрадене майно, а саме металевий паркан повернуто, що підтверджується зберігальною розпискою представника потерпілого (а.кр. пр..33), та приходить до висновку, що заявлений цивільний позов не підлягає задоволенню.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України .
Судові витрати підлягають стягненню з засудженого відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Керуючись ст..,ст. 124, 127, 129, 369, 370, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст.185 КК України, призначивши покарання 1(один) рік обмеження волі.
Керуючись ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід не обирати.
В позові КП «Благоустрій» до ОСОБА_4 про стягнення коштів у відшкодування спричиненої шкоди відмовити.
Речові докази: залізний паркан розміром у висоту близько 1 метра, у довжину 2,5 метрів, переданий на відповідальне зберігання комунальному підприємству «Благоустрій» Олександрійської міської ради залишити його законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: