Справа № 370/2655/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1362/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 29.11.2016

ВИРОК
Іменем України

« 29 » листопада 2016 року Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілої, цивільного позивача - ОСОБА_8

представника потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_9

представників цивільних відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 , представника потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 ОСОБА_9 , цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» на вирок Макарівського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської обл., українця, гр. України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Орлан Транс Груп», раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено на 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 35 000 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_14 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну та витрати на лікування в розмірі 78 651,87 грн.
Стягнуто з Товариства обмеженою відповідальністю «Орлан-ТрансГруп» на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду у розмірі 102 024,53 грн. та моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 55 000 грн.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_8 витрати на лікування в розмірі 100 000 грн.
Стягнуто з Товариства обмеженою відповідальністю «Орлан-ТрансГруп» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 45 015,45 грн. та моральну шкоду 60 000грн.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 595,88 грн.
Вирішено питання речових доказів.
в с т а н о в и в :
За вироком суду ОСОБА_13 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

13.07.2015р. близько 12год. ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автопоїздом марки «Reno Premium» д.н.з. « НОМЕР_1 » з прикріпленим причепом - автовозом марки «LOHR C2H99S» д.н.з. « НОМЕР_2 », рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м.Житомир, зупинився на 46 км+400 м вказаної автодороги в с.Копилів Макарівського р-ну Київської обл. на смузі для розвороту, після чого, в порушення вимог п.1.3, п.1.5, п.2.3 «б», п.2.3 «д», п.10.1 ПДР України, не переконавшись, що його маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, почав здійснювати маневр розвороту змінюючи напрямок свого руху та перетинаючи смуги руху в напрямку м.Київ, де в цей час у лівій смузі руху, в тому ж напрямку рухався автомобіль марки «Peugeot 607» д.н.з. « НОМЕР_3 » під керуванням потерпілого ОСОБА_14 .
В результаті невідповідності дій водія ОСОБА_13 вимогам Правил дорожнього руху України сталося зіткнення вказаних автомобілів, внаслідок чого водій автомобіля марки «Peugeot 607» ОСОБА_14 та його пасажир ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження, які згідно висновків судово-медичних експертиз №№83/Д, 84/Д від 24.09.2015 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.1.3, п.1.5, п.2.3 «б», п.2.3 «д», п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_14 ОСОБА_9 просить вирок в частині покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, призначити ОСОБА_13 покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами без застосування ст. 75 КК України; вирок в частині вирішення цивільного позову змінити, стягнути на корись ОСОБА_14 : з ПАТ «НАСК «Оранта» витрати на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю потерпілого в розмірі 100 000грн. ; стягнути з ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 80 000 грн., стягнути з ТОВ «Орлан-Транс_Груп» моральну шкоду у розмірі 80 000 грн; присудити судові витрати на користь ОСОБА_14 з ОСОБА_13 в розмірі 1 760грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт послався на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, вважає, що судом І інстанції не було встановлено обставин, що обтяжують покарання, а саме те, що злочин вчинено щодо двох осіб похилого віку, якими являються потерпілі, та яким були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя, а тому вважає призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у вигляді реального позбавлення волі буде обґрунтованим та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Також апелянт вважає незаконним вирок в частині часткового задоволення позовних вимог потерпілого стосовно відшкодування витрат на лікування та стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» шкоди в розмірі 78 651,87грн., оскільки в матеріалах справи наявні фактичні докази у вигляді видаткових, фіскальних та товарних чеків на загальну суму 114 304,54грн., понесених потерпілим витрат на лікування, що не було враховано судом, а висновок лікарів-експертів відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», на підставі якого визначено розмір збитків, не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить посилань на те, які саме розрахункові документи були прийняті до уваги, крім того вказаний висновок не містить доказів наявності у лікаря експерта відповідної кваліфікації, а тому вважає, що судом І інстанції необґрунтовано та незаконно задоволено лише частину позовних вимог потерпілого до ПАТ «НАСК «Оранта».

Крім того, апелянт вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної потерпілому, суд І інстанції не повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, обтяжуючі покарання обставини, тяжкість понесеного морального навантаження потерпілого, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до втрати його здоров`я та каліцтва його дружини ОСОБА_8 , конструктивної загибелі автомобіля, вважає, що стягнута судом компенсація моральної шкоди з обвинуваченого в розмірі 35 000грн. та з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в розмірі 40 000грн. не може бути адекватною дійсним стражданням.

В апеляційній скарзі представник потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_8 ОСОБА_9 просить вирок в частині покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, призначити ОСОБА_13 покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, без застосування ст. 75 КК України; вирок в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_13 та ТОВ «Орлан-Транс-Груп» змінити: стягнути на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 100 000грн.; з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. присудити судові витрати на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_13 в розмірі 2 600 грн.

Доводи апеляційної скарги в інтересах потерпілої ОСОБА_8 в частині покарання обвинуваченому аналогічні доводам апеляційної скарги в інтересах потерпілого ОСОБА_14 .

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначив, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд І інстанції не повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, обтяжуючі покарання обставини, тяжкість понесеного морального навантаження потерпілою, що виявилась у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, тяжкість вимушених змін у її житті, характер одержаних тілесних ушкоджень, а саме те, що існує серйозна загроза того, що до кінця свого життя вона не зможе самостійно без сторонньої допомоги пересуватися, неможливість виконання службових обов`язків як керівника відділення дитячої психоневрології Інституту та Президента Асоціації дитячих неврологів України і вважає, що стягнута вироком компенсація моральної шкоди з обвинуваченого в розмірі 55 000грн. та з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в розмірі 60 000грн. не може бути адекватною дійсним стражданням потерпілої.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» в особі генерального директора ОСОБА_15 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 до ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в частині стягнення майнової шкоди відмовити повністю, моральної шкоди задовольнити частково в сумі 1 000грн.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в частині стягнення майнової шкоди відмовити повністю, моральної шкоди задовольнити частково в сумі 1 000 грн.; решту вимог позивача відносно відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_13 залишити на розсуд суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зазначає, що у вироку не відображена позиція цивільного відповідача, стосовно заявлених позовів, судом не надано оцінки жодному з заперечень цивільних відповідачів стосовно відшкодування вартості автомобіля, що перебуває у власності ОСОБА_14 , при встановленні ринкової вартості автомобіля «Peugeot 607» не було враховано коефіцієнту фізичного зносу та коефіцієнту коригування ринкової вартості автомобіля, експертом-товарознавцем не було окремо проведено визначення вартості технічно справних складників автомобіля марки «Peugeot 607», суд не врахував те, що при стягненні з апелянта та ПАТ «НАСК «Оранта» на користь потерпілого ОСОБА_14 вартості автомобіля до моменту ДТП, пошкоджений автомобіль повертається у власність та володіння цивільному позивачу, а тому вважає, що сума відшкодування повинна бути зменшена на суму вартості автомобіля у пошкодженому стані.

Також апелянт зазначив, що заподіяна шкода майну потерпілого, а саме пошкодження автомобіля марки «Peugeot 607», має бути відшкодована страховою компанією в межах відповідальності двох страхових полісів: на автомобіль «Reno Premium» та причеп-автовоз «LOHR C2H99S», оскільки майнова шкода заподіяна двома транспортними засобами.

Крім того, апелянт вважає завищеними вимоги позивачів відносно відшкодування витрат на лікування, оскільки згідно висновку лікаря експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» від 11.01.2016р. розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 становить 112 731, 58грн., матеріали цивільного позову не містять доказів того, що в період лікування потерпілих вони потребували сторонньої допомоги та необхідності укладення договору послуг доглядальниці.

Також апелянт вважає завищеним та необґрунтованим розмір моральної шкоди, стягнутої на користь цивільних позивачів, зазначає, що судом І інстанції не було взято до уваги доводи представника ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про те, що частину моральної шкоди, заподіяної потерпілим має відшкодовувати ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким позовні вимоги ОСОБА_14 до нього, в частині стягнення моральної шкоди, задовольнити частково та зменшити, а решту вимог позивача відносно відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ПАТ «НАК «Оранта» та ОСОБА_13 залишити на розсуд суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на незаконність вироку та його необґрунтованість, винесеного з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зазначає, що у вироку не відображена позиція обвинуваченого стосовно відшкодування моральної шкоди та позиція цивільного відповідача стосовно заявлених позовів.

Також апелянт вважає завищеним та необґрунтованим розмір моральної шкоди, стягнутої на користь цивільних позивачів, зазначає, що судом І інстанції не було взято до уваги доводи представника ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про те, що частину моральної шкоди, заподіяної потерпілим має відшкодовувати ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В решті доводи апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні доводам апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Орлан-Транс-Груп».

В запереченнях представник цивільного позивача ОСОБА_8 ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг ТОВ`Орлан Транс Груп» та обвинуваченого ОСОБА_13 , посилаючись на те, що доводи викладені в апеляційних скаргах не відповідають вимогам законності, дійсним обставинам справи та не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом при вирішенні справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_8 , представника потерпілих, цивільних позивачів- ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги потерпілих та заперечили проти задоволення апеляційних скарг цивільного відповідача та обвинуваченого, пояснення представників цивільного відповідача ТОВ`Орлан-Транс-Груп» - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_13 , які підтримали свої апеляційні скарги, пояснення цивільного відповідача ПАТ «НАСК`ОРАНТА» ОСОБА_12 , яка просила вирок залишити без зміни, думку прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги представника потерпілих і заперечила проти апеляційних скарг обвинуваченого і цивільного відповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з наступного.

Висновок суду про доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст. 286 КК України учасниками судового розгляду не оскаржується, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілих щодо м`якості призначеного ОСОБА_16 покарання в частині застосування ст.75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_16 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, а також те, що ОСОБА_16 вперше притягується до кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України і є домірним скоєному.

Доводи апеляційних скарг потерпілих про необхідність врахування як обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину відносно осіб похилого віку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час вчинення злочину, обвинувачений не міг достовірно знати та усвідомлювати, що особи, які знаходилися в автомобілі з яким відбулося зіткнення, є особами похилого віку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг представника потерпілих про м`якість обраного судом покарання у зв`язку з не призначенням ОСОБА_16 додаткового покарання, є обґрунтованими.

Так, санкцією ч.2 ст.286 КК України, крім основного покарання у виді позбавлення волі, передбачена можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про непризначення ОСОБА_16 додаткового покарання, з врахуванням конкретних обставин даної справи, наслідків, що настали, не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого у зв`язку з м`якістю такого покарання.

Так суд 1 інстанції недостатньо врахував, те, що порушення обвинуваченим правил дорожнього руху носили грубий характер, те, що вчинення ним кримінального правопорушення, призвело до тяжких наслідків - спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень після отримання яких вони до цих пір не відновили попереднього стану свого здоров`я, незначний розмір відшкодованої потерпілим шкоди.

За таких обставин апеляційні скарги представника потерпілих в частині додаткового покаранняі підлягають задоволенню, вирок суду у відповідності до вимог ст.420 КПК України в частині покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом свого вироку, за яким ОСОБА_16 до призначеного судом основного покарання слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме призначення покарання із позбавленням права керування транспортними засобами, на думку колегії суддів, у відповідності до ст. 50 КК України буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_16 і запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг представника потерпілих в частині вирішення цивільних позовів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; до ч.5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1172 ЦК передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_8 моральної шкоди з підстав наведених у вироку та обґрунтовано стягнув моральну шкоду з обвинуваченого та ТОВ» Орлан Транс Груп» з яким ОСОБА_16 перебував у трудових відносинах, що підтверджується витягом з наказу №118-кф від 13.09.2010р. і під час ДТП виконував трудові обов`язки.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг потерпілих про необхідність збільшення сум стягнення моральної шкоди.

Так, на думку колегії суддів, суд 1 інстанції, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди потерпілим недостатньо врахував : характер та обсяг страждань яких зазнали потерпілі у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, що супроводжувалися протягом тривалого часу відчуттям сильного фізичного болю, необхідність проведення операційних втручань та тривалого лікування і реабілітації, адаптації до погіршених умов життя, до фізичних і соціальних обмежень, нездатність вести звичний спосіб життя, відірваність від ведення активного соціального життя, неможливість виконання повсякденних обов`язків; ступінь переживання у зв`язку з втратою, як власного здоров`я, так і здоров`я подружжя.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, які впливають на визначення розміру заподіяної моральної шкоди, конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину та тривалість завданих потерпілим фізичних і душевних страждань, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає, що саме зазначений в апеляційних скаргах розмір моральної шкоди, відповідає ступеню тяжкості перенесених моральних страждань, при цьому врахуванню підлягає сплачена потерпілим сума 10 000 грн.

Виходячи з наведеного підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_14 75 000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_8 95 000 грн.; з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на користь потерпілого ОСОБА_14 80 000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн.

З наведених вище обставин доводи апеляційних скарг цивільного відповідача ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та обвинуваченого Обліченка про завищені суми стягнення моральної шкоди потерпілим є безпідставними.

Також є безпідставними і доводи апеляційної скарги ТОВ «Орлан-Транс-Груп» про необхідність стягнення моральної шкоди лише з винуватця ДТП, оскільки відповідно до ст. 1172 ЦК України та п.8 наведеної вище постанови ПВСУ за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносинах.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_14 та ТОВ «Орлан-Транс-Груп» частині вирішення заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_14 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди за лікування на суму 87 831,10 грн., який в подальшому був збільшений на суму 26 473,44 грн., всього на загальну суму 114 304,54 грн.

Згідно із п. 22.1 ст.22 Закону України »Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.24.1 ст.24 вказаного закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 1475110, ПАТ «НАСК`ОРАНТА» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП, яка сталася за участю автомобіля Reno Premium» д.н.з. « НОМЕР_1 » з прикріпленим причепом - автовозом марки «EUROLOHR» д.н.з. « НОМЕР_2 .
Страхова сума за полісом становила за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 100 000 грн., франшиза-0 грн., а тому позивач ОСОБА_14 просив стягнути з ПАТ «НАСК`ОРАНТА» 100 000 грн., а решту 14 304,54 грн. просив стягнути з ТОВ »Орлан Транс Груп» у відповідності до ст.ст. 1172,1194 ЦК.

Вирішуючи заявлений цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_14 , суд частково задовольнив цивільний позов і стягнув з «ПАТ НАСК`ОРАНТА» на користь ОСОБА_14 витрати на лікування в сумі 78 651,87грн.

Обгрунтовуючи свої висновки щодо суми стягнення суд послався на висновок лікаря експерта відділу страхової медицини ТОВ`Гарант-АСІСТАНС» від 11.01.2016р.( т.3 а.с. 131) про суму збитку, яка підлягає відшкодуванню 78 651,87 грн.

Разом з тим, суд 1 інстанції поклавши в обгрунтування свого рішення вказаний висновок не дав оцінки тому, що даний висновок не містить відповідних обґрунтувань визначення суми збитку, який підлягає відшкодуванню, посилань на те, які саме документи взяті лікарем до уваги при проведенні розрахунку суми зазначеного збитку, не впевнився у кваліфікації спеціаліста який проводив розрахунок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний висновок не може бути належним доказом у даному кримінальному провадженні, а тому врахування його при визначенні суми збитку не ґрунтується на вимогах закону.

В той же час сума витрачена потерпілим на лікування 114 304,54 грн. підтверджується наявними в матеріалах провадження товарними чеками, накладними( т.1 а.с.36-99,146-159,172-175, т.2 а.с.202-203, т.3 а.с.6-53), а тому підлягає відшкодуванню.

З урахуванням вимог апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_14 в який ставиться питання про збільшення суми стягнення з «ПАТ НАСК`ОРАНТА» до 100 000 грн., колегія суддів вважає, що саме ця сума у межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю, підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, суд 1 інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст. 1194 ЦК стягнув вказану різницю в сумі 14 304,54 грн. з ТОВ «Орлан-Транс-Груп».

Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Орлан-Транс-Груп» відносно відсутності доказів того, що в період лікування позивачі потребували сторонньої допомоги, у зв`язку з чим було укладено договір послуг доглядальниці з ФОП ОСОБА_17 , є необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження містять усі необхідні підтверджуючи документи, виписки із закладів лікування та реабілітації, чеки на купівлю інвалідної коляски, наборів імплантатів для остеосинтезу, протипролежневого матрацу, костилів.

Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в частині того, що «ПАТ НАСК`ОРАНТА» має відшкодовувати шкоду заподіяну в межах відповідальності двох страхових полісів № АІ 1475110 та № АІ 7754401 (на автомобіль та причеп), оскільки, на думку цивільного відповідача, майнова шкода була заподіяна двома транспортними засобами, є безпідставними.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №5-01/661 від 8.09.2015р.( том кримінального провадження досудового слідства а.с. 43-45) , який з достатньою повнотою був досліджений судом 1 інстанції, механічні пошкодження автомобіля «Reno Premium» д.н.з. « НОМЕР_1 » з прикріпленим причепом - автовозом марки «LOHR C2H99S» д.н.з. « НОМЕР_2 » локалізовані в правій боковій передній частині автомобіля «Reno Premium» д.н.з. « НОМЕР_1 », починаючи від правого переднього колеса до передньої частини паливного бака.
Будь-які докази про те, що автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження не тільки від автомобіля «Reno Premium», а також від причепу в матеріалах кримінального провадження відсутні.
За таких обставин, рішення суду про стягнення заподіяної шкоди в межах одного страхового полісу № АІ 1475110 є обґрунтованим.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та обвинуваченого ОСОБА_13 щодо невірно визначеної ринкової вартості автомобіля потерпілого ОСОБА_14 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2310-1 від 26.10.2015р.( т.1 а.с.98-105) вбачається, що матеріальна шкода заподіяна власнику автомобіля «Peugeot 607» д.н.з. « НОМЕР_3 » в результаті його пошкодження становить 161 027,99грн.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2310-2 від 26.10.2015р.( т.1 а.с.124-129) ринкова вартість автомобіля «Peugeot 607» д.н.з. « НОМЕР_3 » з врахуванням аварійного стану становить 22 500 грн.
Вказані висновки складені на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства Юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 на яку в апеляційних скаргах також посилаються і цивільні відповідачі, з врахуванням коефіцієнту коригування ринкової вартості автомобіля, містять відповідні розрахунки з посиланням на конкретні положення Методики.
Доводи ж апеляційних скарг про невірне застосування положень вказаної Методики є голослівними, ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються будь-якими доказами, які б спростовували зазначені розрахунки і висновки.
Відповідно до ст.30.1 Закону України »Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом(актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2310-1 вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Peugeot 607» становить 348 684,81грн. і є більшою за ринкову вартість, яка становить 161 027,99грн.

Згідно ст. 30.2 вказаного вище Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи з наведеного, у даному випадку різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 138 527,99 грн.( 161 027,99 22 500), з яких 50 000 грн. обґрунтовано стягнуто з «ПАТ НАСК`ОРАНТА» - вартість страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, а решта в сумі 88 527,99 грн. обґрунтовано стягнуто з ТОВ «Орлан-Транс-Груп».

Доводи апеляційних скарг ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та обвинуваченого ОСОБА_13 щодо необґрунтованого рішення суду про повернення автомобіля «Peugeot 607» власнику є безпідставними, оскільки рішення суду про стягнення з товариства матеріальної шкоди за автомобіль в сумі 88 527,99 грн. прийнято з відрахуванням суми автомобіля в аварійному стані 22 500 грн., що відповідає вимогам ст.30.2 Закону »Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Перевіряючи доводи апеляційних скарг представника потерпілих про стягнення судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
З апеляційних скарг представника потерпілих вбачається, що в них ставиться питання про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_14 1760 грн., на користь ОСОБА_8 2600 грн. судових витрат.
Згідно квитанцій (т.4 а.с.50,61) ОСОБА_9 був сплачений судовий збір за позовом в сумі 1760 грн. та 2640 грн.
Враховуючи вищенаведені вимоги кримінального процесуального закону судовий збір не відноситься до процесуальних витрат, які підлягають стягненню.
Крім того, згідно зазначених квитанцій платником судового збору є ОСОБА_9 , а вимоги про його стягнення ставляться на користь потерпілих.
За таких обставин, апеляційні скарги представника потерпілого в частині стягнення судового збору, задоволенню не підлягають.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 368, 374, 405, 407, 419, 420 КПК України, апеляційний суд, -

з а с у д и в :
Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_13 , цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» - задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року щодо ОСОБА_13 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити вирок апеляційного суду Київської області яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_13 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року щодо ОСОБА_13 в частині вирішення цивільних позовів змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_14 проживаючого за адресою АДРЕСА_2 з ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 75 000 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_14 проживаючого за адресою АДРЕСА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» , 03134, м. Київ, вул. Жмеринська, 30, ідентифікаційний код 30221264 у відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_14 проживаючого за адресою АДРЕСА_2 у відшкодування матеріальної шкоди витрати на лікування в сумі 100 000 грн. з «Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» м. Київ, вул. Здолбунівська,7-Д ідентифікаційний код 00034186.

Стягнути на користь ОСОБА_8 проживаючої за адресою АДРЕСА_2 з ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 95 000 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_8 проживаючої за адресою АДРЕСА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп», 03134, м. Київ, вул. Жмеринська, 30, ідентифікаційний код 30221264 у відшкодування моральної шкоди 100 000грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді