Справа № 509/797/14-к
Провадження № 1-кп/496/27/16
УХВАЛА
08 червня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Біляївського районного суду клопотання захисника щодо визнання недопустимості доказу за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Біляївським районним судом Одеської області розглядається вказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні при дослідження доказів, а саме заяви ОСОБА_7 , складену на ім`я начальника Овідіопольського РВ ОСОБА_8 щодо обставин скоєного злочину, захист просив визнати доказ недопустимим та не досліджувати його у відповідності до ст. 94 КПК України.
Прокурор заперечував проти клопотання, та вказував що вказана заява була надана не слідчому чи прокурора, а працівнику міліції.
Стаття 85 КПК України встановлює, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
В свою чергу ч.2 ст. 89 КПК України встановлює у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Стаття 87 КПК України встановлює, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;3) порушення права особи на захист;4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані:1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
З огляду на вказані норми законодавства суд не вбачає підстав для визнання заяви ОСОБА_7 недопустимим доказом.
Але виходячи с положень ст. 94 КПК України, суд вважає за необхідне повернути вказаний доказ (заяву) прокурору.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.85,87,89,94,372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника щодо визнання недопустимості доказу.
Повернути прокурору Іллінської місцевої прокуратури заяву ОСОБА_7 від 20.12.2013 р. на ім`я в.о. начальника Овідіопольського РВ майора міліції ОСОБА_8 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 __________

08 червня 2016 року