АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1785/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/465/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 11 серпня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням доповнень та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним провадженням №0000316 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який має середньо-спеціальну освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.11.1989 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст.81 ч.3, 140 ч.2, 43 КК України (1960 року) до 04 років позбавлення волі,

-28.05.1999 року апеляційним судом Дніпропетровської області за ст.ст.81 ч.3, 142 ч.3, 93 п.п.«а», «і», 222 ч.3, 42 КК України (1960 року) до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, умовно-достроково звільнений 28.09.2010 року з невідбутою частиною покарання 02 роки 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю його причетності до скоєння кримінального правопорушення.

Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став і маючи не зняту, не погашену у встановленому законом порядку судимість знову вчинив умисний, корисливий злочин.

Так, повторно 26.05.2014 року приблизно о 18.00 години ОСОБА_7 , маючи намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів скористався відсутністю потерпілого та інших очевидців шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , де незаконно заволодів транспортним засобом - мопедом марки «Сігма Лайн», який належить останньому.

Після чого, ОСОБА_7 на вищевказаному мопеді марки «Сігма Лайн» з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 3400 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та доповнень до неї обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що кримінальне провадження відносно нього сфабриковане, оскільки обвинувачення ґрунтується тільки на показах одного свідка ОСОБА_11 , який перебуває на обліку у лікаря-нарколога та проходить також свідком і по іншим кримінальним справам. Про виклик цього свідка для підтвердження того, що він давав пояснення проти нього під тиском працівників міліції, він неодноразово заявляв клопотання в суді першої інстанції, але йому було відмовлено. Крім того, свідок ОСОБА_12 пояснила, що бачила тільки силует особи, яка викрала у потерпілого мопед. Також, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, ним було виявлено відсутність протоколів допиту всіх свідків, що були допитані слідчім під час досудового слідства.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 в суді категорично заперечував свою причетність до скоєння злочину, а визнання вини на досудовому слідстві пояснив незаконним тиском на нього з боку працівників міліції. Також, в ході судового слідства жодних беззаперечних доказів вини обвинуваченого добуто так і не було, оскільки свідок ОСОБА_12 спростувала дані нею на досудовому слідстві покази щодо впізнання особи викрадача за фотознімками. Покази цього свідка у суді повністю спростовують доказовість складеного з її участю протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2014 року. На підставі викладеного також необхідно поставити під сумнів і покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були понятими під час проведення цього впізнання за фотознімками. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 висловлював свій протест з приводу показань свідка ОСОБА_11 та пояснював, що цей свідок на вимоги працівників міліції говорив явну неправду. Суд не врахував особу вказаного свідка, який є неодноразово судимим. Крім того, суд не усунув суперечності в показах свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу того, куди поїхала особа на вкраденому мопеді. Захисник вважає, що твердження свідка ОСОБА_15 , що саме ОСОБА_7 продав йому мопед потерпілого не можуть бути беззаперечним доказом вини його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також, не може бути визнаний, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 05.12.2014 року, оскільки під час судового слідства обвинувачений заперечував цю обставину та повністю не визнав свою вину.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримали викладені в апеляційних скаргах вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судових засідань під час підготовки до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .

Пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що він не вчиняв злочину.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що злочину він не скоював, надалі будь-які пояснення надавати відмовився.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що він не був очевидцем викрадення мопеду та не знає достовірно, хто його в нього викрав. 26.05.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 продав йому разом зі свідком ОСОБА_11 мішок дерті. Пізніше, в той же день обвинувачений ще раз приходив до нього додому, а після цього, того ж дня в нього зник мопед, який стояв у дворі і з вулиці його побачити не могли. Сусідка ОСОБА_17 йому повідомила, що бачила викрадача під час викрадення;

- поясненнями свідка ОСОБА_17 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що є сусідкою потерпілого і бачила чоловіка схожого на обвинуваченого і вдягненого, як він, коли той їхав по вулиці від двору потерпілого на мопеді, схожому на мопед потерпілого;

- поясненнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , які під час допиту в судовому засіданні пояснили, що вони були понятими при здійсненні впізнання за фотографіями в даному кримінальному провадженні і слідчим було повністю дотримано процедуру впізнання;

- поясненнями свідка ОСОБА_19 , який під час допиту в судовому засіданні показав, що весною 2014 року до нього на мопеді приїздив обвинувачений ОСОБА_7 ;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що добре бачив, з відстані не більше 20 м, як обвинувачений викочував з двору потерпілого мопед останнього і покотив по вулиці. Обвинуваченого знає давно;

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що саме обвинувачений ОСОБА_7 продав йому мопед, разом зі свідком ОСОБА_20 .

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повною мірою доведена поясненнями зазначених свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення вказаних свідків надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- талоном на мопед «Sigma Line» червоного кольору, згідно якого його власником є потерпілий ОСОБА_10 з 13.08.2008 року (том 1 а.кп.82, 84);

- висновком про вартість автотранспорту, згідно якого вартість мопеду станом на 26.05.2014 року складає 3400 грн. (том 1 а.кп.85);

- заявою потерпілого ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення (том 1 а.кп.78);

- протоколом огляду від 02.06.2014 року за адресою АДРЕСА_2 (том 1 а.кп.79-80);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.11.2014 року, в ході якого свідок ОСОБА_15 впізнав в обвинуваченому особу, яка 26.05.2014 року продала йому мопед (том 1 а.кп.106-108);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.11.2014 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав в обвинуваченому особу, яка 26.05.2014 року продав йому разом зі свідком ОСОБА_11 мішок дерті (том 1 а.кп.109-111);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.11.2014 року, в ході якого свідок ОСОБА_21 впізнала в обвинуваченому викрадача мопеду (том 1 а.кп.103-105);

- протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 05.12.2014 року, згідно якого обвинувачений в присутності понятих, потерпілого показав слідчому, як він викрав з домоволодіння мопед, а потім завів його (том 1 а.кп.113-116).

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується вилученим речовим доказом, а саме мопедом марки «Sigma Line» червоного кольору (том 1 а.кп.82).
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що ОСОБА_7 , без достатніх на те доказів, було незаконно засуджено за ст.289 ч.2 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що події кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за які передбачена чинним Кримінальним кодексом України та вина ОСОБА_7 у його скоєнні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в суді першої інстанції належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по справі докази, обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності вини останнього, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ст.289 ч.2 КК України, за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, навіть при не визнані останнім своєї вини.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі його об`єктивну сторону. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів, як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_8 з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 в суді категорично заперечував свою причетність до скоєння злочину, а визнання вини на досудовому слідстві пояснив незаконним тиском на нього з боку працівників міліції, з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні 31.08.2015 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 пояснив, що оформляти будь-які заяви про порушення процесуальних прав, застосування мір фізичного чи психологічного впливу у відношенні його підзахисного на досудовому слідстві він не бажає.

Також, в цьому ж судовому засідання обвинувачений повідомив, що не заявляє про порушення своїх процесуальних прав, застосування мір фізичного чи психологічного впливу у відношенні нього на досудовому слідстві.

Всі зазначені вище факти також підтверджуються журналом судового засідання та його звукозаписом від 31 серпня 2015 року (1-2 хвилини звукозапису, том 1 а.кп.157).

Отже, вищезазначені доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження при перевірці колегією суддів матеріалів кримінального провадження.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу особи свідка ОСОБА_11 , який є раніше судимим, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, є свідком також за іншим кримінальним провадженням та був в день скоєння злочину разом з обвинуваченим ОСОБА_7 .

Так, ч.1 ст.65 КПК України, встановлено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Частиною 2 вказаної статті встановлено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути допитані в якості свідка.

Свідок ОСОБА_11 був допитаний під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції без порушення вимог ст.65 КПК України. Також, в перелік осіб, які не можуть бути допитані в якості свідка ОСОБА_11 не входить.

Крім того, вказаний свідок до початку допиту під письмову розписку був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань та приведений до присяги (том 1 а.кп.155). Тому будь-яких сумнівів в правдивості його показів колегія суддів не допускає.

Той факт, що свідок ОСОБА_11 є свідком також за іншим кримінальним провадженням та в день скоєння кримінального правопорушення знаходився разом зі ОСОБА_7 жодним чином не спростовує вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень норм чинного законодавства при допиті свідка ОСОБА_11 та погоджується з думкою суду про можливість покладення його пояснень в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляції адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що свідок ОСОБА_12 спростувала дані нею на досудовому слідстві покази щодо впізнання особи викрадача за фотознімками, а отже, необхідно поставити під сумнів і покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, дійсно, при прослуховуванні аудіозапису судового засідання від 31.08.2015 року, колегією судів було встановлено, що свідок ОСОБА_12 пояснила, що бачила особу, що викрала мопед тільки зі спини, він був одягнутий у білу сорочку в клітинку з червоним та темні штани, був високого росту, худорлявий та мав темне волосся, обличчя його вона не бачила (25-41 хвилини звукозапису).

Згідно ч.1 ст.228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.
Вимоги вказаної норми кримінального процесуального закону в повній мірі дотримані слідчім під час проведення впізнання.
Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 від 11.11.2014 року, перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_12 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На запитання слідчого свідок ОСОБА_12 , пояснила, що може впізнати особу хлопця, якого вона бачила 26.05.2014 року о 18.00 годин, який керував мопедом, що належить потерпілому ОСОБА_10 . З пред`явлених свідку фото осіб для впізнання, вона вказала на фото №3, під яким, згідно довідки, що долучена до протоколу впізнання, знаходився обвинувачений ОСОБА_7 (том 1 а.кп.103-105).

Серед ознак, за якими свідок ОСОБА_12 впізнала особу ОСОБА_7 вона, крім іншого, вказала на чорне коротке волосся та овальну форму голови, що не суперечить її поясненням, які вона надала в судовому засіданні. Вказані ознаки свідок могла впізнати побачивши особу, що вчинила злочин тільки зі спини.

Крім того, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, але будь-яких заяв чи зауважень на порушення при проведенні досудового слідства, в тому числі і при проведенні впізнання за участі свідка ОСОБА_12 , від нього не надходило (том 1 а.кп.5).

На підставі вищевикладеного, також не заслуговують на увалу доводи апеляційної скарги захисника з приводу необхідності поставити під сумнів покази допитаних в суді свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були понятими під час проведення впізнання

Також, доводи апеляції захисника ОСОБА_8 з приводу того, що при ухваленні вироку, судом не усунуто протиріч в поясненнях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відносно того, куди поїхала особа на вкраденому мопеді, не заслуговують на увагу. Колегія суддів в даному випадку погоджується з думкою суду першої інстанції, про те, що в який бік поїхав мопед для суду не має суттєвого значення, оскільки факт викрадення вже відбувся.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.289 КК України вважається закінченим з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому.

Доводи апеляційної скарги захисника, що потерпілий не бачив та не знає особу, яка викрала його мопед також не беруться колегією суддів до уваги, оскільки в оскаржуваному вироку суд, при висвітленні пояснень ОСОБА_10 вказав, що потерпілий не був очевидцем викрадення мопеду та не знає достовірно, хто в нього його викрав. Отже, будь-яких протиріч в поясненнях потерпілого не вбачається.

Також, при перевірці оскаржуваного вироку, колегією суддів не встановлено будь-яких порушень вимог чинного КПК України та прав обвинуваченого, передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, як про це стверджує захисник на підставі того, що в основу обвинувачення проти ОСОБА_7 покладено його відмову від давання показань стосовно пред`явленого йому обвинувачення.

Судом в основу обвинувачення покладено належним чином досліджені докази, які оцінені з точки зору належності, допустимості та достовірності, згідно вимог ст.94 КПК України.

Відмова обвинуваченого від давання показань висвітлена у вироку тільки в його описовій частині, з зазначенням того, що він свою провину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та відмовився надавати пояснення та відповідати на запитання.

Колегія суддів вважає, що необхідно віднестися критично до пояснень обвинуваченого щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення та вимог захисника ОСОБА_8 про необхідність визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 05.12.2014 року недопустимим доказом, оскільки їх твердження не ґрунтуються на досліджених під час судового слідства матеріалах кримінального провадження, та приходить до висновку, що не визнання обвинуваченим вини, викликане лише його бажанням ухилитися від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, не можуть беззаперечно свідчити про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тим більше не можуть бути підставою для його виправдання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ст.289 ч.2 КК України, а тому, підстав для його виправдання, як про це зазначено апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення чи підстав для закриття кримінального провадження, колегією суддів не встановлено. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є надуманими.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням доповнень та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням доповнень та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4