Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/764/16-к
Провадження № 1-кп/480/100/16
ВИРОК
Іменем України
18 липня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2015 року за № 0002159 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, військовослужбовця призваного 12.12.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за контрактом, військову службу проходив на посаді механіка-водія-електрика взводу управління та радіолокаційної розвідки батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , матроса, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

встановив:

На підставі наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2015 №20-РС матроса ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія-електрика взводу управління та радіолокаційної розвідки батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2015 №21 матрос ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та приступив до виконання обов`язків за посадою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2015 №69 матрос ОСОБА_4 відряджений на польовий вихід з метою участі в навчальних (навчально-бойових) зборах до НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

29.05.2015 о 08 год. 30 хв. матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного часу, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_2 ) та вибув до фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

18.01.2016 о 12 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону із зізнанням про вчинення ним кримінального правопорушення та того ж дня повернувся до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де приступив до виконання службових обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 29.05.2015, з метою невиконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив табірний збір військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причин незаконно перебував за її межами до 18.01.2016, проводячи час на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, відповідно до медичної характеристики є здоровим; на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та териториіальної цілісності України, 04.03.2016 звільнений в запас на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час, раніше не судимий; повністю визнав вину.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання, у виді позбавлення волі з одночасним встановленням іспитового строку відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

18.07.2016