ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

03 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003292, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пасіки-Зубрицькі
Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Сихівського
районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин,
якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся захисник ОСОБА_5 з касаційною скаргою на вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, обґрунтовуючи тим, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, в повному обсязі врахував усі обставини провадження і дані, що характеризують винуватого, та дійшов правильного висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку. Крім того, вказує, що він не отримав копій ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги, внаслідок чого його було позбавлено можливості направити до суду заперечення на апеляційну скаргу, що свідчить про порушення права засудженого на захист.

За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину та засуджено до покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок місцевого суду від 15 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасовано. Ухвалено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням правил ст. 72 цього Кодексу за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 був засуджений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року, що набрав законної сили, за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. У приміщенні Сихівського РВ м. Львова КВІ УДПтС України у Л/о на вул. Хуторівка, 24 у м. Львові 19 червня 2015 року ОСОБА_6 було ознайомлено інспектором КВІ ОСОБА_8 з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування призначеного покарання і скеровано для відбування покарання в Львівське комунальне підприємство «Хуторівка» (далі ЛКП «Хуторівка»), що на вул. Хуторівка, 24 у м. Львові. На підставі наказу директора ЛКП «Хуторівка» за № 92 ОСОБА_6 з 22 червня 2015 року прийнято для відбування призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. Проте він відпрацював із 22 по 26 червня 2015 року лише двадцять годин громадських робіт, після чого з 30 червня 2015 року без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Хуторівка».
Таким чином, ОСОБА_6 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, не повідомивши про поважність причини своєї неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, котрий зазначив про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції є безпідставними.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 401 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, зокрема, надсилає копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копіями апеляційних скарг, інформацією про їхні права та обов`язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на апеляційну скаргу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 25 березня 2016 року суддею судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_9 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 28 березня 2016 року копії зазначеної ухвали направлені учасникам судового провадження, в тому числі і захиснику ОСОБА_5 , про що свідчить наявне у провадженні повідомлення.
Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26 квітня 2016 року були присутні як ОСОБА_6 так і його захисник ОСОБА_5 , однак будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду провадження через неотримання ними копій ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги прокурора або надання часу на ознайомлення з зазначеними документами вони не заявляли.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційним судом не було порушено право ОСОБА_6 на захист.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і твердження захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок суворості.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, не врахувавши повною мірою тяжкість вчинених злочинів та дані про особу ОСОБА_6 , призначив йому покарання зі звільненням від відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.
Між тим суд апеляційної інстанції, ухваливши свій вирок, дійшов правильного висновку про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання реально, та призначив ОСОБА_6 покарання у виді арешту, мотивувавши своє рішення належним чином, взявши до уваги, що вчинений злочин згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який визнав вину, раніше судимий вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 травня 2015 року до покарання, яке належало відбувати реально.
Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни вироку апеляційного суду в частині пом`якшення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, оскільки всі обставини вчиненого злочину, його ступінь тяжкості, дані про особу засудженого вже були враховані повною мірою апеляційним судом при постановленні вироку. Будь-яких інших даних, які давали б суду підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Апеляційний розгляд провадження проведено з дотриманням положень кримінального процесуального закону, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
З огляду на викладене, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3