Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/96/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі судової колегії:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження відносно

ОСОБА_13 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які до теперішнього часу не зникли, та на положення ч. 5 ст. 176 КПК України.

Захисники - адвокат ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 просили обрати відносно їх підзахисних ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Судова колегія, вислухавши думку інших учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , судова колегія враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час вирішення питання доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою судовою колегією також враховано практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку колегії суддів, такими ознаками продовжують бути тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 злочину терористичного акту.
А отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним також в рішенні Європейського Суду у справі "Летельє проти Франції", судова колегія дійшла висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», згідно якої при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Також колегія суддів враховує тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у інкримінованому злочину ч.3 ст. 258, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 258 КК України, об`єктом посягання якого є - життя людей, а також громадська безпека, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам та, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даних осіб.

З огляду на наведене, менш суворий вид запобіжний захід, на думку судової колегії, не може бути застосований через особливу тяжкість кримінального правопорушення, суспільну резонансність, суспільний інтерес кримінального провадження, збереження ризику впливу на потерпілих, свідків, який на теперішній час не зник, оскільки сторона захисту має намір викликати та допитати повторно зазначених осіб.

Враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до 17 березня 2016 року, судова колегія вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, продовжуючи ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжний захід, обраний в ході досудового розслідування, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Таким чином, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим необхідно продовжити на 60 днів кожному.
Керуючись ст. 331 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_15 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 01 травня 2016 року.

Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) для відома.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3