Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/1453/16-к
Провадження № 1-кп/523/312/16
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
10.05.2016 року м. Одеса
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Болохів Калуського р-ну Івано-Франківської обл., громадянина України, з середньо-технічною освітою, пенсіонера, маючого статус дитини війни, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
Близько 09 години 15 хвилин 7 серпня 2015 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Одесі по лівій смузі проїзної частини пр-ту Добровольського з боку вул. Заболотного в напрямку вул. Паустовського, впорушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п.«б» п.2.3., п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, проявивши злочинну самовпевненість, при наближенні до регульованого світлофорними об`єктами пішохідного переходу, розташованого поза перехрещуваною проїзною частиною вул. Бочарова, не зупинився, продовжив рух на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у спокійному темпі кроку перетинала проїзну частину пр-ту Добровольського по пішохідному переходу з права наліво, відносно руху автомобіля, внаслідок чого остання особа отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні фактично визнав в повному обсязі та показав, що у вищезазначені час і день він, керуючи в потоці машин легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz» із швидкістю, що не перевищувала 60 км/год, в`їхав на перехрестя пр-та Добровольського та вул. Бочарова ще на дозвільний сигнал світлофору, але вимушений був знизити швидкість до 15 км/год, оскільки попереду нього здійснював поворот ліворуч інший автомобіль. Під час завершення проїзду перехрестя обвинувачений уваги на світло світлофорного об`єкту не звертав та продовжив рух. Одночасно пішоходи почали рух пішохідним переходом, розташованим за перехрестям. Обвинувачений розраховував, що пішоходи бачать керований ним транспортний засіб та дозволять йому безперешкодно проїхати цей перехід, але несподівано перед капотом автомобіля опинилася потерпіла, після чого ОСОБА_6 , навіть застосувавши різке гальмування, не зумів уникнути наїзду на неї.
Про вчинену необережність обвинувачений жалкує, щиро кається, публічно просить вибачення в суді у потерпілої.
Вина обвинуваченого у вчиненому також підтверджується сукупністю наступних доказів.
Потерпіла ОСОБА_4 в суді показала, що у вищезазначеній ситуації вона дочекалась увімкнення для себе дозвільного зеленого сигналу світлофору та, не помітивши ліворуч будь-якого інтенсивного руху транспортних засобів, почала разом з іншими пішоходами у звичайному темпі руху переходити проїзну частину по пішохідному переходу, що був фактично розташований вже за перехрестям проїзних частин пр-та Добровольського та вул. Бочарова. Потерпіла також пояснила, що першою дійшла маже до середини проїзної частини та лише встигла повернути голову в сторону автомобіля, як опинилася на його капоті, після чого, від удару її відкинуло на асфальт. В подальшому її було госпіталізовано до лікарні.
Як вбачається з показань в суді свідка ОСОБА_7 він, не дивлячись на сигнал світлофору, переходив в потоці пішоходів цим же пішохідним переходом, трохи позаду потерпілої. Праворуч від переходу вже зупинилися транспортні засоби. Попереду нього, на відстані близько 50 см, також переходили проїзну частину дві жінки, з якими він несподівано зіштовхнувся. Як з`ясувалося, вони встигли побачити автомобіль обвинуваченого, що їхав ліворуч, та відійти назад, проте ця машина збила потерпілу, яка знаходилася безпосередньо на пішохідному переході. Свідок вважає, що ОСОБА_4 не встигла побачити автомобіль обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що, перебуваючи на відстані близько 10 метрів від початку пішохідного переходу, почув зліва звук удару, повернув на нього голову та побачив, що потерпіла опинилася на капоті автомобіля, після зупинки якого, скотилася вниз.
Інший очевидець свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною в суді показала, що безпосередньо в момент події потерпіла переходила проїзну частину пр-та Добровольського на зелений сигнал світлофору. Наїзд на дівчину відбувся саме на пішохідному переході, після чого автомобіль, з потерпілою на капоті, проїхав ще декілька метрів. При цьому позаду потерпілої первинно йшли й інші пішоходи, яких ледь не зачепив цей же автомобіль.
Як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та доданої до нього схеми місце розташування автомобіля марки «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , характеризується лівою смугою напрямку руху проїзної частини пр-та Добровольського від вул. Заболотного до вул. Паустовського на відстанях: 1,9 м. та 11,1 м. від задньої осі автомобіля до правобічних меж, відповідно, пішохідного переходу та проїзної частини вул. Бочарова, що пересікають пр-т Добровольського; 4,4 м. та 4,7 м., відповідно, від правих переднього та лівого коліс до правої межі проїзної частини пр-та Добровольського. В`їзд та виїзд на дане перехрестя облаштовано світлофорними об`єктами, в тому числі і тими, що регулюють рух пішоходів. Від дальньої межи вул. Бочарова пішохідний перехід розташований на відстані 5 м. Тип та стан дорожнього покриття: однорідний сухий асфальт, без ям, вибоїн та пошкоджень.
Враховуючи даний протокол та вищезазначені показання обвинуваченого, потерпілої і свідків, слід визнати встановленим, що наїзд автомобіля під керуванням обвинуваченого на потерпілу відбувся безпосередньо на пішохідному переході, з послідуючим майже прямолінійним виїздом транспортного засобу на декілька метрів від правої межі переходу - до місця остаточної зупинки автомобіля.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 21 вересня 2015 року №2119 у ОСОБА_4 виявлені віднесені до категорії тяжких тілесних ушкоджень відкриті осколкові переломи великої та малої гомілкових кісток лівої гомілки на межі верхньої і середньої третин, рвана рана внутрішньої поверхні лівої гомілки у верхній третині, синець правого стегна, що утворилися незадовго до потрапляння потерпілої в стаціонар, можливо 7 серпня 2015 року, від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузову рухомого транспортного засобу в момент контактування з тілом постраждалої та послідуючого падіння на дорожнє покриття.
Як вбачається з висновку судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи від 12 серпня 2015 року №4574/4575 в передній центральній частині автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , зафіксовані сліди, утворені в результаті фронтального контактування з об`єктом, що не має рівноміцних металу слідоутворюючих крайок, має у своєму складі предмети з тканини, які за своїм виглядом характерні для контакту з тілом (предметами одягу) пішохода. На момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування й ходова частина автомобіля «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані, дозволяли здійснювати рух по наміченій траєкторії, знижувати швидкість транспортного засобу з відомій водієві ефективністю, не мали несправностей, що призводять до раптової для водія відмови, раптовому відведенню автомобіля убік при русі й гальмуванні.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 28 жовтня 2015 року №6096 в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації дії водія автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , регламентувалися вимогами п.п.«е» п.8.7.3., п.8.10. Правил дорожнього руху, згідно з якими він повинен був зупинитися перед пішохідним переходом, не створюючи перешкоди для руху пішоходів. Належним виконанням зазначених вимог пунктів ПДР водій автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, яка перетинала проїзну частину на свій зелений сигнал світлофора.
На думку суду, сукупність викладених обвинувальних доказів є достатньою для того, щоб вважати доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених дій, які кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.
При цьому суд вважає необхідним виключити за недоведеністю із обсягу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення вмінену йому обставину безпосереднього в`їзду на перехрестя проїзних частин вул. Бочарова та пр-та Добровольського на заборонений сигнал світлофору, оскільки:
- сам обвинувачений категорично це заперечує та пояснює, що в`їхав на дозвільний сигнал, де вимушений був суттєво зменшити швидкість руху, щоб уникнути зіткнення з іншим автомобілем, який попереду здійснював поворот ліворуч, а в подальшому, при виїзді з даного перехрестя, вже не звернув уваги на сигнал іншого світлофорного об`єкту, покажчиком якого фактично стала керуватися потерпіла;
- потерпіла та жоден із допитаних в суді свідків не були очевидцями безпосереднього моменту в`їзду автомобіля під керуванням ОСОБА_6 на зазначене перехрестя;
- незважаючи на отримання даних про режим роботи світлофорного об`єкту технічна спроможність вищевикладеної версії ОСОБА_6 стороною обвинувачення експертним шляхом не була перевірена та спростована.
Суд вважає, що автомобіль під керуванням обвинуваченого в`їхав на перехрестя на дозвільний сигнал світлофорного об`єкту, після чого, перед виїздом з перехрестя світлофорний об`єкт змінив сигнал на заборонений для ОСОБА_6 , що той, будучи неуважним, не помітив, внаслідок чого продовжив рух транспортного засобу, не зупинився не ближче 10 метрів від розташованого за цим перехрестям пішохідного переходу та не пропустив потерпілу, яка перетинала його на дозвільний для неї сигнал світлофору.
Суд також вважає необхідним визнати недопустимими протоколи проведення слідчих експериментів із участю потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , оскільки:
- жоден протокол не містить даних про статистів, темп руху яких експериментальним шляхом вимірювався;
- протокол за участю ОСОБА_7 не містить даних про застосовані вимірювальні засоби;
- прізвища, інші анкетні дані понятих, а також окремі частини змісту кожного з протоколів виконані слідчим рукописно вкрай нерозбірливо;
- під час проведення даних процесуальних дій жодного свідка слідчим не було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань;
- свідок ОСОБА_10 не була безпосередньо допитана в суді, в тому числі з питань проведеного за її участю слідчого експерименту;
- з судових показань інших свідків вбачається, що всі слідчі експерименти фактично проводилися при одночасній участі їх та потерпілої, що також не було слідчим зафіксовано в жодному протоколі;
- а також свідок ОСОБА_8 в суді прямо вказав, що звернув увагу на подію лише після почутого звуку удару транспортного засобу, а тому об`єктивно не міг правдиво свідчити про темп руху потерпілої до моменту наїзду на неї.
Ці обставини судом витлумачуються на користь обвинуваченого, але не спричинюють його остаточного виправдання.
Вирішуючи зазначений позов суд виходить із того, що у відповідності з ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Крім того, відповідно до ч.2 та ч.7 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання цивільного позову у кримінальному провадженні надається прокурору, який бере в ньому участь. Повноваження прокурорів здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.
В силу положень ч.3 ст.128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави, а також у випадках, встановлених законом, пред`являється прокурором.
На думку суду, такий документ є достатнім для підтвердження розміру вищезазначених витрат та не потребує додаткового розтлумачення стосовно детального розпису складових цих витрат.
З врахуванням доведеності в суді вини ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень та проходження потерпілою стаціонарного лікування, при відсутності обставин, які б звільняли обвинуваченого від відшкодування витрат медичної установи на лікування останньої особи, в тому числі документального підтвердження можливого добровільного здійснення ним такої оплати, суд вважає, що заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом також розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілою до обвинуваченого про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 8092,83 грн., а також моральної шкоди в розмірі 100000 грн., який ОСОБА_6 фактично визнав частково.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду. В силу положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпіла зазначила про понесені нею витрати, пов`язані з придбанням ліків, медичних препаратів та інвентарю під час оперативних втручань, проходження медичних процедур, що фактично підтверджені в суді фіскальними чеками та квитанціями.
В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпіла в позовній заяві та усно в суді пояснила, що отримані тілесні ушкодження призвели до фізичного болю, який з часом вона продовжує відчувати, а також душевних страждань, страх можливого повторення аналогічної події, порушення сну, нервовість, дратливість, реакцію замикання, бажання уникати контактів, побоювання за майбутній стан здоров`я, що порушило умови її повсякденного життя, спричинило вимушену перерву у активній соціальній поведінці, працевлаштуванні та особистих планах щодо вагітності, стаціонарне лікування, а також необхідність проходження подальшого діагностування та лікування, з проведенням третьої операції (з видалення металевої пластини), потребу у щоденній сторонній допомозі. Відповідні обставини частково підтверджені висновком судово-медичної експертизи, записами медичної книжки, результатами численних діагностичних досліджень та виписних епікризів.
Вирішуючи зазначений позов суд виходить із наступного.
Заявлені потерпілою майнові вимоги суд вважає доведеними в частині документально підтверджених витрат на придбання ліків, медичних препаратів та інвентарю під час оперативних втручань, проходження медичних процедур, за виключенням вартості трьох благодійних внесків (в сумі 150 грн.), а тому вони дорівнюють 7942,83 грн. Виключення із заявленої суми таких благодійних внесків пов`язано з добровільним характером їх сплати потерпілою.
Заперечення сторони захисту про зазначення на фіскальних чеках в якості покупців прізвищ інших осіб, потерпілою пояснено тим, що, будучи прикутою до ліжка, вона особисто не мала фізичної можливості безпосередньо звертатися до аптек, а тому потребувала допомоги родичів і знайомих, які користувалися власними дисконтними картками. На думку суду, це об`єктивно узгоджується з характером отриманих потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, а тому відсутні підстави до визнання таких чеків в якості неналежних доказів. Крім того, незважаючи на менший обсяг ліків, рекомендованих потерпілій в медичних документах, суд вважає, що фактично придбані нею ліки, медичні препарати та інвентар були необхідними для належного лікування.
Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 1107 грн., пов`язані з проведенням у справі транспортно трасологічних та автотехнічних експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.
При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає в якості обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого та часткове добровільне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди. Суд також констатує про відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому.
Суд також враховує дані про ОСОБА_6 , як про особу похилого віку, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має статус дитини війни, позитивно характеризується, заявляє про наміри подальшого відшкодування заподіяної потерпілій шкоди.
На думку суду в даному провадженні можливе виправлення ОСОБА_6 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, із встановленням мінімального іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього слід застосувати положення ст.ст.75 і 76 КК України.
При цьому суд також погоджується як з позицією сторони обвинувачення, яка наполягала на обов`язковості позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, так і самого ОСОБА_6 , який в суді заявив, що через похилий вік фактично припинив користуватися таким правом.
Визнаний в якості речового доказу автомобіль марки «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , слід вважати повернутим ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до пунктів 2-3 ч.1 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти в цей орган про зміну місця проживання.
В задоволенні інших позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, на суму 1107 (одну тисячу сто сім) грн.
Після набрання вироком законної сили визнаний в якості речового доказу автомобіль марки «Mercedes-Benz 420», р.н. НОМЕР_1 , - вважати повернутим ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1