Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/1847/16

Справа № 711/5886/16-к

11 липня 2016 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

слідчий ОСОБА_4

заявники ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представник заявників ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора прокуратури Черкаської області що полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна в межах кримінального провадження №00000053 від 14.03.2016р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Заявники звернулися до суду 06.07.2016 року зі скаргою, в якій просили визнати незаконною бездіяльність процесуального керівника по кримінальному провадженню № 00000053 від 14.03.2016р. прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 , яка полягає у невинесенні у визначений законом строк постанови про повернення заявникам тимчасово вилученого майна, а саме: грошових коштів в сумі 115540 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок) доларів США, 111355 (сто одинадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) Євро, 313000 (триста тринадцять тисяч) гривень, вилучених під час обшуку 08.04.2016р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та постанови про скасування постанови слідчого від 09.04.2016р. про визнання вказаних грошових коштів речовим доказом у даному кримінальному провадженні, та зобов`язати прокурора повернути їм тимчасово вилучені грошові кошти.

В обґрунтування скарги заявники зазначили, що в їх помешканні було проведено обшук під час якого були вилучені грошові кошти та печатки підприємства ТОВ «Азімут». Оскільки на вилучене майно не накладений арешт у встановленому законом порядку, то вважають, що воно має бути повернуто їм.

В судовому засіданні заявники підтримали вимоги скарги і просили її задовольнити.

Представник заявників адвокат ОСОБА_7 пояснив, що вилучені під час обшуку грошові кошти є тимчасово вилученим майном, оскільки на їх вилучення не було надано дозволу суду. На теперішній час відсутнє судове рішення про арешт зазначених коштів, а тому вони мають бути повернуті заявникам. Заявники звертались до прокурора з клопотанням про повернення їм грошових коштів, проте вони залишились без розгляду. Просив задовольнити скаргу.

Прокурор заперечувала проти скарги і пояснила, що гроші є речами і їх вилучення здійснювалось на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, а тому вони не є тимчасово вилученим майном. Зазначені грошові кошти визнані речовими доказами постановою слідчого від 09.04.2016р., а тому мають зберігатись у сторони обвинувачення у встановленому законом порядку. Пояснила, що підстав для накладення арешту на грошові кошти в порядку, передбаченому главою 17 КПК, у сторони обвинувачення немає тому вони і не звертались до суду з відповідним клопотанням. Клопотання заявників про повернення грошей не могла розглянути з об`єктивних причин, оскільки перебувала у відпустці, а тому їх ще не отримувала, але ж зауважила, що заявники не мають права заявляти клопотання в кримінальному провадженні, оскільки не є його учасниками, а тому їх клопотання буде розглянуте в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Окремо звернула увагу, що прокурор не наділений повноваженнями розглядати скарги на дії слідчого, а тому вона не могла винести постанову про скасування постанови слідчого про визнання грошових коштів речовими доказами та зобов`язати слідчого вчинити дії щодо повернення майна. Вважає, що в її діях відсутня неправомірна бездіяльність, а тому просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Слідчий в судовому засіданні пояснив, що грошові кошти, вилучені у заявників, є речовими доказами по кримінальному провадженню, а тому зберігаються у порядку встановленому ст.100 КПК. На теперішній час грошові кошти зберігаються у спеціальному приміщенні для їх зберігання прокуратури Черкаської області та у слідчого, оскільки вони зараз вивчаються. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши обставини справи вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження №№00000053 від 14.03.2016р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.364 КК України, здійснюється за фактом вчинення неправомірних дій працівниками ГУ ДФС в Черкаській області та привласнення державних коштів в сумі 782049,60грн посадовими особами ТОВ «Тіса-Опт».

Ухвалою слідчого судді від 05.04.2016р. надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Азімут» ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) з метою відшукання та вилучення документів, пов`язаних із фінансово-господарською діяльністю ТОВ «Торговельна компанія «Тіса-Опт» та ТОВ «Азімут», відшукання речей та предметів, в тому числі комп`ютерної техніки, змінних носіїв інформації, печаток підприємств, майна, яке сприяло вчиненню злочину, зберегло на собі сліди вчинення та здобуте в результаті його вчинення, здобуття доказів, які б самостійно або у своїй сукупності свідчили про протиправну діяльність службових осіб підприємств та службових осіб ГУ ДФС в Черкаській області.

08.04.2016р. під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 було виявлено та вилучено наступні речі та майно: грошові кошти в сумі 115540 доларів США, 111355 Євро, 313000грн, металева та пластикова печатки ТОВ «Азімут», металева печатка СПД ФО ОСОБА_5

09.04.2016р. вилучені грошові кошти та печатки визнані постановою слідчого ОСОБА_4 , речовими доказами у зв`язку з чим до теперішнього часу не повернуті ОСОБА_5 ..

Заявники звертались до прокурора з вимогою про скасування постанови слідчого про визнання вилученого в них майна речовими доказами та повернення їм цього майна, але прокурор листом від 02.06.2016р. фактично відмовила їм у цих вимогах.

Отже за таких обставин заявники, як володільці вилученого майна, звернулись до слідчого судді зі скаргою з вимогою про повернення їм такого майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. При цьому правом звернення зі скаргою закон наділяє визначених учасників кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться володільці тимчасово вилученого майна.

Зі місту скарги вбачається, що вона стосується трьох аспектів бездіяльності прокурора: 1) невинесення постанови про повернення тимчасово вилученого майна, 2) не скасування постанови слідчого про визнання грошових коштів речовим доказом, 3) неповернення тимчасово вилученого майна.

Розглядаючи скаргу в цілому варто зауважити, що кримінальне провадження здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, законності, змагальності сторін і забезпеченні права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Неухильне дотримання усіма учасниками кримінального провадження зазначених принципів є запорукою реалізації права на справедливий суд та права на ефективний засіб юридичного захисту, що передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (статті 6 і 13 Конвенції).
Принцип законності, закріплений ст.9 КПК України, передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Зазначеному принципу кореспондує гарантія права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, що закріплене у ст.24 КПК України.
Частиною першою статті 303 КПК України передбачені дії слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Перелік зазначених дій є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Частиною другою статті 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що бездіяльність прокурора в частині першої та другої вимог скарги не може бути предметом оскарження на досудовому провадженні, натомість скарги на такі дії можуть бути розглянуті під час підготовчого провадження. В цьому контексті звертаю увагу, що вчинення прокурором дій, передбачених п.1 ч.1 ст.169 КПК України, є його процесуальним правом, яке не обмежується строком його реалізації і визначається з огляду здійсненої прокурором оцінки підстав вилучення такого майна. Оскарження постанови слідчого про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами не передбачено законом, з огляду на те, що таке рішення слідчого не впливає на права учасників кримінального провадження і не обмежує речові права щодо таких об`єктів. Отже, з урахуванням зазначеного, вимоги скарги щодо бездіяльності прокурора з невинесення постанови про повернення тимчасово вилученого майна та скасування постанови слідчого не підлягають задоволенню, оскільки не підлягають розгляду слідчим суддею.
Щодо вимог стосовно бездіяльності прокурора та зобов`язання повернути вилучені під час обшуку речі і документи, то в цій частині скарги вбачається певна обґрунтованість з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок зберігання доказів регулюється положеннями ст.100 КПК України.
З аналізу змісту статті 100 КПК України вбачається, що закон по-різному регулює вилучення та зберігання таких видів доказів як речі і документи. Зокрема, частиною першою ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. А згідно ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Отже законом прямо визначено, що під час обшуку речі (майно) можуть вилучатись лише тимчасово.
Згідно ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Тож з огляду на положення ст.16, 235, 236 вбачається, що під час обшуку могло бути вилучене лише майно з метою відшукання якого надавався дозвіл на проведення обшуку і таке майно в будь-якому випадку набуває статусу тимчасово вилученого. При цьому варто зауважити, що перелік майна, яке може бути вилучене має конкретно визначатись в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку. З огляду на практику Європейського суду з прав людини (справа «Смирнов проти Росії», рішення від 07.07.2007р., справа «Ернст та інші проти Бельгії», рішення від 15.07.2003р.) невизначене формулювання обсягу обшуку в ухвалі слідчого судді дає органу влади на власний розсуд вирішувати, які матеріали підлягають вилученню, що призводить до вилучення, крім документів, які стосуються справи, деяких особистих речей, а отже відсутність вказівки на конкретну мету обшуку та предмети для відшукання яких надається обшук є порушенням ст. 6 Конвенції.
Таким чином, з огляду на обставини справи, вилучені під час обшуку грошові кошти у ОСОБА_5 є тимчасово вилученим майном. Згідно ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту. Згідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Як встановлено в судовому засідання сторона обвинувачення не зверталась до суду з відповідним клопотанням і на теперішній час відсутнє судове рішення, на підставі якого може здійснюватись обмеження прав володільця грошових коштів, вилучених під час обшуку.

З огляду на зазначені приписи кримінально-процесуального закону та обставини справи у сторони обвинувачення відсутні підстави для утримання вилученого 08.04.2016р. під час обшуку майна у вигляді грошових коштів, а тому вони підлягають поверненню. При цьому в контексті положень ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК України зазначене майно має бути негайно повернуте особі, у якій воно вилучалось. За таких обставин оцінка доказів, поданих заявниками на підтвердження наявності в них права власності на вилучені грошові кошти, правового значення для вирішення скарги не має. Натомість, враховуючи що грошові кошти вилучались за місцем проживання ОСОБА_5 , який перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , то з огляду на положення ст.61 Сімейного кодексу України, ст.ст.29, 405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу Української РСР, вважається що ці особи проживають разом, а відтак майно вилучалось в них обох, отже кожен з них має право на повернення йому цього майна.

Таким чином, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, усуваючи допущені під час досудового розслідування порушення прав заявників на володіння своїм майном, вважаю за необхідне задовольнити скаргу в частині повернення заявникам тимчасово вилученого в них майна.
У скарзі заявники просили зобов`язати саме прокурора повернути їм тимчасово вилучене в них майно. Натомість зауважую, що нормами КПК України (ст.ст.169, ч.5 ст.171, ч.6 ст.173) не визначено конкретної особи, яка має здійснювати повернення тимчасово вилученого майна, а отже покладання такого обов`язку саме на прокурора не відповідатиме положенням ч.1 ст.9 КПК України. Разом з тим, відповідно до ст.ст.36, 40 КПК України обов`язок організації належного виконання такої дії, як повернення тимчасово вилученого майна, відноситься до повноважень слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. З огляду на зазначене виконання ухвали про повернення заявникам тимчасово вилученого в них майна необхідно покласти на слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 ..
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу задовольнити частково.

Негайно повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 115540 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок) доларів США, 111355 (сто одинадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять) Євро, 313000 (триста тринадцять тисяч) гривень., які були вилучені під час проведення обшуку 08.04.2016року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.04.2016р. №711/3311/16-к.

Виконання ухвали покласти на заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 та прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 ..

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 13 липня 2016 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1