Єдиний унікальний номер 722/908/16-к
Номер провадження 1-в/722/687/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю:

прокурора - ОСОБА_3

захисника-адвоката - ОСОБА_4

представника СВК-67 - ОСОБА_5

представника медчастини - ОСОБА_6

та засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та з наведених у ньому підстав просили його задовольнити.

При цьому, засуджений ОСОБА_7 суду пояснив, що за час відбування покарання в установі він бажав бути працевлаштованим, однак участі у виконанні оплачувальних робіт він не брав, оскільки внаслідок поганого стану здоров`я, у нього постійно трапляються епілептичні напади. Лише в жовтні 2014 року він був працевлаштований на підприємстві установи в цеху по виготовленню поліетиленових плащів, однак внаслідок загострення хвороби, він в подальшому вимушений був припинити роботу. Разом з тим, він постійно виконує роботи з благоустрою установи та будь-коли від їх виконання не відмовлявся. Крім цього, тривалий час він не був працевлаштований, оскільки неодноразово був етапований на лікування в спеціалізовані медичні установи.

З приводу дисциплінарного стягнення, яке на даний час погашено, засуджений ОСОБА_7 вважає, що воно накладено на нього не справедливо, оскільки встановлений розпорядок дня він умисно не порушував. Зокрема, він не підвівся з ліжка по сигналу «Підйом», оскільки незадовго до цього у нього стався епілептичний напад, тому він фізично не зміг підвестися з ліжка.

Прокурор ОСОБА_3 , посилаючись на встановлені в судовому засіданні обставини щодо поведінки засудженого, його стану здоров`я та відношення до праці, проти задоволення клопотання не заперечував та вважає за можливе звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Представник СВК-67 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив у його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що засуджений ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення. При цьому, представник СВК-67 ОСОБА_5 суду пояснив, що під час відбування покарання в установі засуджений не виявляв бажання бути працевлаштованим на будь-які види оплачувальних робіт, в тому числі із легкими умовами праці, що підтверджується рапортом начальника відділення.

Голова спостережної комісії ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 не заперечував.

Лікар-психіатр медичної частини СВК-67 ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що після прибуття в установу для відбування покарання засуджений ОСОБА_7 28.07.2014 року був комісійно оглянутий лікарями медчастини та взятий на «Д» облік у лікаря-психіатра. Діагноз: Стан після перенесеної ЧМТ. Епілепсія. Розлад особистості та поведінки органічної етіології. В період з 2014 по 2015 роки засуджений тричі був етапований до спеціалізованих медичних установи (ВК-20, ВК-98) для проведення обстеження та лікування. За час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_7 внаслідок свого стану здоров`я неодноразово звертався до медчастини за меддопомогою. Перебуваючи на «Д» обліку у лікаря-психіатра, засуджений по даний час постійно приймає необхідні лікарські препарати з метою запобігання настання епілептичних нападів. Згідно наявної у медичній картці інформації, рекомендовано виключити працю засудженого біля вогню та води, на висоті, біля рухомих механізмів. Враховуючи стан здоров`я засудженого, вважає, що останній може бути працевлаштований та брати участь у трудовій діяльності, однак за умови виконання робіт з легкими умовами праці.

Заслухавши пояснення і доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.06.2014 року, який набрав законної сили 08.07.2014 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 згідно вказаного вище вироку суду відраховується з 10.02.2014 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.02.2016 року, яка набрала законної сили 27.02.2016 року, засудженому ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 10.02.2014 року по 07.07.2013 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 04 місяці 27 днів.

Таким чином, внаслідок зарахування ОСОБА_7 у строк покарання вказаного вище строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 13.10.2016 року.
Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, за який засуджено ОСОБА_7 , класифікується як тяжкий злочин.

Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 фактично відбув 2 роки 1 місяць 21 день позбавлення волі, що із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення, становить більше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Виходячи із нововизначеного кінцевого строку відбування покарання, невідбутий засудженим ОСОБА_7 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 6 місяців 12 днів.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із матеріалів особової справи встановлено, що в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 перебуває з 10.02.2014 року. В Сокирянську виправну колонію №67 засуджений ОСОБА_7 прибув 25.07.2014 року.
Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час утримання в слідчому ізоляторі м.Ужгород засуджений ОСОБА_7 порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Під час відбування покарання в Сокирянській ВК-67 засуджений ОСОБА_7 не заохочувався, допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, у зв`язку з чим був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, стягнення погашено в установленому законом порядку.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №313 від 17.03.2016 року, матеріалів особової справи, а також пояснень в судовому засіданні засудженого, представника колонії та лікаря-психіатра встановлено, з часу прибуття до установи по вересень 2014 року, з березня по травень 2015 року, з вересня по листопад 2015 року та з лютого 2016 року засуджений ОСОБА_9 внаслідок незадовільного стану здоров`я участі у виконанні оплачувальних робіт на підприємстві установи не приймав.

При цьому, за час відбування покарання в Сокирянській ВК-67 засуджений ОСОБА_7 тричі був етапований до спеціалізованих медичних установ (ВК-20, ВК-98) для проведення обстеження та лікування, а саме: з листопада 2014 року по лютий 2015 року, з червня по серпень 2015 року та з грудня 2015 року по січень 2016 року.

Лише в жовтні 2014 року засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований на підприємстві установи в цеху по виготовленню поліетиленових плащів, встановлені норми обсягів робіт виконав на 48,3%, однак внаслідок погіршення стану здоров`я, вимушений був припинити подальше виконання даного виду робіт.

Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає, що засуджений ОСОБА_7 протягом відбування покарання в установі з поважних причин не брав участі у виконанні оплачувальних робіт на підприємстві установи.
Разом з тим, із матеріалів особової справи та пояснень в судовому засіданні представника колонії і засудженого судом встановлено, що ОСОБА_7 , у відповідності до ч.5 ст.118 КВК України, в добровільному порядку постійно протягом часу відбування покарання виконує роботи з благоустрою установи без оплати праці та будь-коли від їх виконання не відмовлявся.
При цьому, суд не бере до уваги рапорт начальника відділення ОСОБА_10 від 08.06.2015 року, як доказ небажання засудженого працювати, оскільки вказаним рапортом зафіксовано не факт відмови засудженого від роботи, а факт відмови засудженого від написання письмової заяви.
Оскільки встановлено, що засуджений ОСОБА_7 від виконання будь-яких робіт не відмовлявся та без поважних причин від їх виконання не ухилявся, суд вважає необгрунтованими посилання адміністрації установи в характеристиці на засудженого щодо його небажання працювати.

Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Отже, виходячи із вказаної норми закону, обов`язок щодо створення відповідних умов для праці та працевлаштування засудженого покладено виключно на адміністрацію установи виконання покарання.

У зв`язку з цим, суд вважає необгрунтованими доводи в судовому засіданні представника установи щодо відсутності з боку засудженого проявів бажання бути працевлаштованим.

При цьому, представником установи не надано суду доказів неможливості залучення засудженого ОСОБА_7 , у якого незадовільний стан здоров`я, до виконання будь-яких видів робіт з оплатою праці чи без такої, в тому числі із легкими умовами праці.

Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої начальником колонії 21.03.2016 року, встановлено, що засуджений ОСОБА_7 заходи виховного впливу, які проводяться у відділенні, відвідує; по відношенню до представників адмінчстрації стриманий, тактовний; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, пітримує дружні стосунки із засудженими різної спрямованості; намагається утримувати в чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд; соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з рідними шляхом листування та отримання посилок (передач), взаємовідносини добрі.
Згідно вироку суду, вину у скоєному злочині визнав.
Відповідно до довідки бухгалтерії виправної колонії №1504, виконавчих листів відносно засудженого ОСОБА_7 станом на 17.03.2016 року на виконанні в установі немає.

Згідно довідки медичної частини установи №220 від 17.03.2016 року засуджений ОСОБА_7 28.07.2014 року був комісійно оглянутий лікарем медчастини установи. Діагноз: Стан після перенесеної ЧМТ. Епілепсія. З 04.07.2015 року по 04.08.2015 року засуджений перебував на обстеженні та лікуванні в психіатричній лікарні ВК-20. Діагноз: Розлад особистості та поведінки органічної етіології. З 07.12.2015 року по 27.01.2016 року засуджений перебував на обстеженні та лікуванні в терапевтичному відділенні ВК-98. Діагноз: наслідки важкої ЧМТ з епілептичними припадками. На даний час стан здоров`я засудженого задовільний.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із виписки з протоколу №2 від 02.02.2016 року засідання комісії відділення №8 з оцінки ступеню виправлення засуджених, рішенням вказаної комісії від 02.02.2016 року засуджений ОСОБА_7 визнаний таким, що станом на 02.02.2016 року не став на шлях виправлення.
Разом з тим, суд не погоджується із оцінкою ступеню виправлення засудженого ОСОБА_7 , яка зазначена у рішенні комісії від 02.02.2016 року, оскільки така оцінка мала місце під час діючого дисциплінарного стягнення, накладеного на засудженого, яке на даний час погашено в установленому законом порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого ОСОБА_9 , суд приходить до висновку, що останній за час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує бути звільненим від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.06.2014 року, умовно-достроково на невідбутий строк 6 (шість) місяців 12 (дванадцять) днів.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.4 ст.81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України.

Копію ухвали надіслати для відома засудженому ОСОБА_7 .

Після набрання ухвалою суду законної сили, її копію для виконання надіслати Сокирянській виправній колонії №67 ВДПтСУ в Чернівецькій області та для відома Рахівському районному суду Закарпатської області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського районного
суду Чернівецької області ОСОБА_1