Справа № 1-92/10 Провадження № 1-92/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2010 Жидачівський районний суд Львівської області

в складі

головуючого - судді Сидорака Б.Г.

при секретарі КузишинМ.С.

з участю прокурора Воронки Р.І.,

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жидачеві кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, у відповідності з ст.89 КК України раніше судженого, не працюючого, військовозобов»язаного, що утримується під вартою з 09.03.2010 р.

- за ч.І ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_2 21 лютого 2010 року близько 21 год. 30 хв. поблизу приміщення пункту технічного огляду станції Ходорів Львівської залізниці з метою заволодіння чужим майном - телефоном «Нокія» та грошима потерпілого ОСОБА_3, вчинив напад на нього та застосував протиправне насильство, небезпечне для життя та здоров"я останнього, умисно завдав йому неодноразові удари руками та ногами по різних частинах тіла, чим спричинив легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров»я у виді: одного садна та однієї рани на чолі, чотирьох синців на обличчі, синця на лівому плечі, струсу головного мозку, травматичного підвивиху третього зуба нижньої щелепи справа та другого зуба верхньої щелепи зліва.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винність у вчиненому визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини вчинення злочину і при цьому показав, що 21 лютого 2010 року близько 21 год.30хв. він разом з потерпілим ОСОБА_3 зійшли дизель-поїзда на станції Ходорів. Після цього він допоміг йому нести речі до будинку, що розташований неподалік, а коли повертались звідти назад та знаходились навпроти приміщення станції Ходорів, він вирішив заволодіти майном ОСОБА_3 - телефоном «Нокіа» та грошима потерпілого, які бачив в нього, коли вони разом їхали поїздом із ст.Жидачів. Знаходячись позаду нього, він однією рукою схопив його за шию та повалив на землю. Після цього, сівши йому на груди, став наносити неодноразові удари руками в обличчя. ОСОБА_3 став кричати та у зв»язку із цим він пригрозив йому, щоб той не кричав та віддав йому мобільний телефон та гроші. Коли останній відповів, що мобільного телефона та грошей у нього не має, він став обшукувати кишені його одягу, однак той став чинити йому опір. Після цього він піднявся із ОСОБА_3 та продовжив йому наносити неодноразові удари ногами по тілу. Припинив насильство, оскільки до місця, де вчиняв протиправні дії, підходили невідомі йому люди. Наступного дня він був затриманий працівниками міліції на ст.Ходорів за підозрою у причетності до вчинення цього злочину. У вчиненому розкаявся.

Крім визнання підсудним своєї вини, остання підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що він є інвалідом з дитинства та у зв»язку із цим знаходиться у Ходорівському психоневрологічному інтернаті. 21.02.2010 року він приїхав поїздом із м.Львова в м.Ходорів , а потім на прохання провідника-жінки поїхав із нею в м.Жидачів для того щоб допомогти їй прибрати у вагоні. Коли він прибирав у вагоні, то познайомився із підсуднім, якого на його прохання пригостив мінеральною водою та насінням соняшника. Коли приїхали на ст.Ходорів, то підсудний запропонував йому допомогти нести сумки. Він погодився на це . Віднісши сумки до будинку, що знаходиться неподалік та подякувавши підсудному за допомогу, він пішов назад до приміщення залізничного вокзалу. Коли знаходився на залізничній колії, то відчув, що хтось ззаду стиснув йому шию, а тому він випустив із сумки. Після цього відчув удар в спину від якого впав на землю. Підсудний, сівши на нього зверху став наносити йому удари руками в обличчя, внаслідок чого він став кричати. На це підсудний став його заспокоювати та вимагати передати йому мобільний телефон та гроші. Він повідомив, що грошей та мобільного телефона у нього не було, хоч в дійсності в нього вони були. Після цього підсудний піднявся із нього та став наносити йому неодноразові удари руками та ногами по тілу, а тому він знову став кричати та кликати на допомогу. На його крик із сторони почали бігти невідомі йому жінка та мужчина. Підсудний побачивши це, став втікати. Мужчина та жінка, які підбігли до нього, порекомендували йому звернутись за медичною допомогою. Витерши снігом обличчя, він пішов в с.Жирова, а наступного дня за порадою директора інтернату звернувся за медичною допомогою в лікарню та міліцію.

Показами в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те , що працюють у ЛПМ на ст. Ходорів. 22.02.2010 року, коли вони разом знаходились в приміщенні чергової частини, то на телефон поступив дзвінок від головного лікаря Ходорівської лікарні про те, що в лікарню за медичною допомогою звернувся потерпілий із тілесними ушкодженнями, які він отримав напередодні на залізничній станції Ходорів. Незадовго після цього в приміщення чергової частини зайшли двоє мужчин, один із яких назвався директором Ходорівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_7, а інший потерпілим.

При цьому ОСОБА_7 пояснив, що потерпілий є підопічним інтернату та напередодні він був побитий невідомим йому хлопцем поблизу залізничного вокзалу. Після цього ними потерпілому було запропоновано розповісти про обставини вчинення відносно нього протиправних дій. Він розповів про обставини подій 21.02.2010 року при яких невідомий йому хлопець, з яким він їхав у поїзді, спочатку здушив шию, потім наніс неодноразові удари по тілу, спричинивши тілесні ушкодження, намагався обшукати для того, щоб забрати мобільний телефон та гроші, однак це зміг цього зробити, оскільки на його крик підбігли невідомі люди, а тому він змушений був втекти. В присутності ОСОБА_7 було відібрано пояснення у потерпілого та ними у подальшому вживались заходи для встановлення особи нападника. Цього ж дня ними неподалік залізничного вокзалу було помічено підсудного, який після запрошеня в чергову частину, зізнався у свої причетності до вчинення злочинних дій щодо потерпілого та написав про це явку з каяттям.

Протоколом явки з каяттям ОСОБА_2Б.(а.с.5).

Протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 у ході якого останній на місці показав і розповів про обставини вчинення відносно нього злочинних дій 22.02.2010 р.( а.с.28-31).

Протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2. у ході якого останній показав на місці обставини вчинення ним злочинних дій 22.02.2010р.( а.с.28- 31).

Протоколом пред»явлення особи для впізнання від 09.03.2010р., з якого вбачається , що потепілий ОСОБА_3 серед пред»явлених йому для впізнання трьох осіб вказав на підсудного ОСОБА_2 , як на особу, яка вчинила щодо нього протиправні дії.

З висновку судово-медичної експертизи №25 від 25.02,2010 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_3 при проведенні експертизи було виявлено одне садно та одну рану на чолі, чотири синці на обличчі, синець на лівому плечі, струс головного мозку, травматичний підвивих третього зуба нижньої щелепи справа та другого зуба верхньої щелепи зліва, які виникли від дії тупих предметів та могли утворитись від ударів кулаком на ногами 21.02.2010 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров»я.(а.с.17).

Отже, сукупністю перевірених судом доказів, котрі співпадають між собою та доповнюють одні одних, стверджено винність підсудного ОСОБА_2 у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров»я особи, яка зазнала нападу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст.187 КК України, за якою суд кваліфікує його діяння.

Призначаючи покарання підсудному суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу підсудного. Так, ОСОБА_2 не судимий відповідно до ст.89 КК України, непрацюючий, характеризується позитивно.

Обставинами, які згідно ст.66 КК України пом»якшують покарання підсудного, суд вважає щире каяття.

Передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують відповідальність суд не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного,особи підсудного, який є молодого віку, щиро розкаявся, виховується в багатодітній сім»ї, суд призначає ОСОБА_2 покарання необхідне та достатнє для його виправлення, запобігання новим злочинам, і вважає, що таким буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений в санкції, передбаченої ч.І ст.187 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 187 КК України і призначити покарання у виді З(трьох) років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчих установах.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбуття покарання з часу затримання підсудного згідно протоколу затримання з 9 березня 2010 року.

Вирок можна оскаржити до апеляційного суду Львівської області на протязі 15 діб з часу проголошення, а засудженим в той же строк з часу одержання копії вироку, через Жидачівський районний суд.

Головуючий-суддя: