№ 202/5199/16-к
Провадження № 1-кс/0202/1650/2016
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

12 серпня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001816, -
ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна.
Згідно з матеріалами клопотання в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за №0001816 від 11.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 липня 2016 року, невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка згідно ордеру на жиле приміщення № від 03 червня 2016 року належить ОСОБА_3 . Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №202 від 26.05.2016, однокімнатна квартира АДРЕСА_2 надана ОСОБА_3 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , 19 липня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що існує реальна загроза привласнення і розтрати зазначеного нерухомого майна, з боку невстановлених осіб причетних до вчинення злочину, і в інший спосіб забезпечення належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження та фактичне позбавлення сторонніх осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном, на теперішній час не має можливості. Згідно із ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ може зберігатися у сторони кримінального провадження, якщо він добровільно наданий, або на підставі судового рішення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КК України нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , є предметом кримінального правопорушення. Враховуючи, що вилучення майна є за своєю сутністю обмеженням права власності, котре за вимогами ст.16 КПК України не може бути здійснено без судового рішення - виникає необхідність накласти арешт на підставі ч. 1 ст. 170 КПК України.
Прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити. Інші особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України розглядає клопотання за їх відсутності.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали клопотання, вважаю що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки прокурором було доведено наявність підстав передбачених КПК України для накладання арешту на майно.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170, 172, 309, 369-372, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна по кримінальному провадженню №0001816 - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1