1-кп/381/228/16
381/3172/16-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«18» серпня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

секретаря - ОСОБА_2 ,

№ 1 - КП /381/228/16

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000886 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастова Київської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, працюючого машиністом верстатів на ТОВ «Еко Втор Фастів», з середньою спеціальною освітою, українця, громадянина України, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , вказаного обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження: потерпілого ОСОБА_5 , -
У С Т А Н О В И В:
19 квітня 2016 року близько 05 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу ресторану «Вернісаж» по вулиці Соборній у місті Фастові Київської області, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який перебував разом зі своїм товаришем - ОСОБА_7 . Помітивши, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебувають у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 вирішив протиправно заволодіти чужим майном. Після чого, діючи умисно з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, зловживаючи довірою ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_5 , під надуманим приводом отримав від останнього мобільний телефон «LG - В325», вартістю 500 грн. в якому знаходилася SIM - картка оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», вартістю 10 грн., а всього на загальну суму 510 грн., заволодів ним та розпорядився на власний розсуд.

Близько 05 год. 15 хв. цієї ж доби, ОСОБА_5 , з ціллю дізнатися де знаходиться його мобільний телефон, разом з ОСОБА_7 підійшли до будинку АДРЕСА_2 , де в цей час перебував ОСОБА_6 разом з іншою особою (матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження). Після чого ОСОБА_6 , з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, не припиняючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, заздалегідь, тобто до початку злочину домовився із іншою особою про спільне заволодіння чужим майном шляхом обману у виді співвиконання. Одразу після цього, реалізуючи спільний злочинний намір, діючи згідно зі заздалегідь досягнутою домовленістю, ОСОБА_6 та інша особа повідомили ОСОБА_5 , що вони нібито є працівниками поліції і якщо той не передасть їм грошові кошти, вони «підкинуть» йому наркотичні засоби та за таке ув`язнять. При цьому ОСОБА_5 , будучи введеним в оману, погодився передати грошові кошти ОСОБА_8 та невстановленій особі, після чого вони разом пішли до банкомату по АДРЕСА_3 , де саме потерпілий зняв зі своєї банківської картки грошові кошти в сумі 800 грн. та передав їх ОСОБА_8 в руки, якими обвинувачений, а також інша особа одразу заволоділи та розпорядилися на власний розсуд.

За таких обставин ОСОБА_9 обвинувачується прокурором у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за ознаками шахрайства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

28 липня 2016 року під час досудового розслідування між потерпілим ОСОБА_5 , якого заявою від 19 квітня 2016 року визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_10 , після повідомлення обвинуваченому про підозру, в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Як об`єктивно перевірено судом, в цій угоді потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, істотних для даного провадження обставин (не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває). В угоді визначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який відповідає обставинам обвинувачення. Також, сторонами угоди узгоджено покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинений ним злочини, а саме, у виді у виді одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю в один рік. В угоді отримана згода обвинуваченого на призначення вказаного покарання, а також на звільнення від відбування вказаного покарання з випробуванням. В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Обвинувачений в судовому засіданні, просив вказану угоду з потерпілим ОСОБА_5 , який також не заперечував проти цього, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при тому, що безумовно і повно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в обсязі висунутого органами досудового слідства обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання та звільнення від нього з випробуванням, заявив, що здатен реально та повно виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Прокурор в судовому засіданні також вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, а тому не заперечував проти її затвердження і призначення обвинуваченому узгодженого з потерпілим покарання та інших передбачених угодою заходів.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 та ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення на цій стадії судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого є потерпіла особа, і з огляду на фактичні обставини висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, державним чи суспільним інтересам шкода не завдана.

Суд шляхом вивчення витребуваних документів, а також проведення опитування учасників судового провадження додатково переконався, що ініціатором угоди про примирення був сам ОСОБА_6 , і укладення угоди сторонами було добровільним, тобто не було наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення з потерпілим, характер обвинувачення, щодо якого також визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, а тому підстави для твердження про винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 , на думку суду, беззаперечно існують.

Також суд погоджується і з тим, що визначені сторонами в угоді вид і розмір покарання не виходять за межі загальних та спеціальних засад його призначення, встановлених ст. 65 КК України, а саме, воно пропонуються у межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а отже, узгоджена міра покарання має конкретний вираз.

Підтримуючи ж рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд крім іншого враховує і те, що сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років зі спеціальним, тобто обов`язковим порядком звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленим ч. 2 ст. 75 КК України, а сама угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені п.п. 16 ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні.

Разом з тим, тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням, згідно з ч. 3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом. А тому визначена сторонами угоди тривалість іспитового строку, що покладається на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховується судом під час затвердження даної угоди, водночас цей недолік не є підставою для відмови у її затвердженні.

Будь-яких інших підстав, зазначених у тому числі і у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за умовами перевіреної судом угоди, не встановлено.

Отже, на підставі всіх об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, з врахуванням доводів учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , форма та зміст угоди про примирення від 28 липня 2016 року відповідають вимогам КПК та КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження цієї угоди і призначення узгодженого її сторонами міри покарання.

Враховуючи викладене, суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474 та 475 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення від 28 липня 2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_10 .

ОСОБА_12 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 28 липня 2016 року покарання у виді у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Іспитовий строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з дня постановлення вироку.

Вирок на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом осіб з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_13 БОНЧЕВ