Справа № 1-1528/11
В И Р О К
І М Я М У К Р А Ї Н И
"18" липня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника/адвоката ОСОБА_7 ,

підсудного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за аджресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 28.11.2009, приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Інститут хімії» біля будинку № 15 по вул. Харківське шосе в м. Києві помітив ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Реалізуючи свої злочинні дії, направлені грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, разом із невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та свідком ОСОБА_10 , підійшли до ОСОБА_9 , а одна з присутніх осіб, в присутності інших, які спостерігали за вказаними діями осіб, заломила ліку руку ОСОБА_9 за спину та примусово відвела по сходах до буд. АДРЕСА_3 .

Продовжуючи реалізовувати свої спільні злочинні дії, направлені на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб ОСОБА_8 за попередньою змовою із невстановленими досудовим слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження та свідком ОСОБА_10 , приблизно о 12 годині 30 хвилин, збив неповнолітнього ОСОБА_9 з ніг та наніс два удари ногою по голові, а інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, реалізуючи їх спільний з ОСОБА_8 злочинний умисел, наносили удари по спині, по голові та інших частинах тіла. Невстановлені досудовим слідством особи, спостерігали за діями ОСОБА_8 , створюючи реальність спільного умислу, направленого на порушення громадського порядку, приниження честі й гідності потерпілого ОСОБА_9 ..

Вказані дії ОСОБА_8 разом із невстановленими досудовим слідством особами припинили з обставин, які не залежали від ОСОБА_8 та групи осіб, на вимогу громадян, що проходили поруч, які побачивши протиправні дії щодо неповнолітнього, вжили заходів щодо припинення конфлікту.

Крім того, ОСОБА_8 з невстановленими особами в кількості близько 10 осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 19 по вул. Двінській в м. Києві, побачив неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших осіб, з якими у невстановлених досудовим слідством осіб виник конфлікт в Інтернет мережі, а одна з яких вказала на ОСОБА_11 , ОСОБА_12 як на учасників конфлікту, висловив категоричну вимогу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 йти за ними за адресою: АДРЕСА_4 та стати на коліна.

В подальшому, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із невстановленими досудовим слідством особами та свідком ОСОБА_10 , розбили скляну пляшку, зробивши таким чином предмет з гострими уламками скла та в присутності неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зухвало демонстрували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пляшку з уламків скла, зробивши таким чином уявлення реальності застосування предмету щодо потерпілих з метою порушення громадського порядку, вчинені з особливою зухвалістю. Інша невстановлена досудовим слідством особа, продовжуючи спільні із ОСОБА_8 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, дії, дістала дерев`яну биту та відкрито, зухвало демонструвала биту неповнолітнім ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , чим грубо порушили громадський порядок, а їх дій носили характер особливої зухвалості.

У цей момент, продовжуючи спільні із ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами злочинні дії, свідок ОСОБА_10 з мотивів явної неповаги до суспільства та приниження гідності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зробив фото, стоячих навколішках неповнолітніх потерпілих, на власний мобільний телефон. Продовжуючи реалізовувати свої спільні злочинні дії, направлені на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, невстановлена досудовим слідством особа, в присутності ОСОБА_8 та інших осіб, нанесла удар дерев`яною битою ОСОБА_12 в область обличчя та продовжили застосування насильства, небезпечного для здоров`я ОСОБА_12 , що виразилось у заподіяли близько десяти ударів кулаком в область обличчя, в тому числі ОСОБА_8 ногою в обличчя.

Крім того 28.11.2009, приблизно о 12 годині 35 хвилин, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Інститут хімії» ОСОБА_8 , разом із свідком ОСОБА_10 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, після вчинення хуліганський дій щодо неповнолітнього ОСОБА_9 побачив майно потерпілого, після чого у ОСОБА_8 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, виник умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 разом із невстановленими досудовим слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, нанесли неповнолітньому ОСОБА_9 удари по різним частинам тіла, ОСОБА_8 по голові, інші особи ряд ударів по різним частинам тіла, після чого заволоділи майном, а саме: МР-3 плеером марки «Байза», вартістю 480 грн., який був з навушниками, вартістю 279 грн, кепкою, вартістю 220 грн., двома альпіністськими карабінами, один вартістю 15 грн., загальною 30 грн., ременем до альпіністських карабінів, вартістю 40 грн., а всього завдавши шкоду ОСОБА_9 на суму 1049 грн.

Того ж дня, приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 19 по вул. Двінській в м. Києві, ОСОБА_8 разом із свідком ОСОБА_10 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, після вчинення хуліганський дій щодо неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 побачили особисте майно останніх та у цей час у ОСОБА_8 за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, виник умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений відкрите викрадення майна неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження та свідком ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, приблизно о 13 годині 15 хвилин, нанесли близько 10 ударів кулаком в область обличчя ОСОБА_12 , в тому числі ОСОБА_8 два удари ногою в обличчя, та в подальшому заволоділи майном неповнолітнього ОСОБА_12 , а саме: шапкою, вартістю 150 грн., напульсником, вартістю 6 грн., а всього завдавши ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 156 грн., та, утримуючи силомиць, застосовуючи фізичне насильство, що не є небезпечним для здоров`я ОСОБА_11 , яке полягало у нанесенні ударів по різним частинам тіла, заволоділи майном ОСОБА_11 , а саме: курткою, в якій були грошові кошти в сумі 56 грн., студентським квитком, який не представляє матеріальної цінності, а всього завдавши неповнолітньому ОСОБА_11 шкоди на суму 56 грн.
Після чого, ОСОБА_8 разом з невстановленими досудовим слідством особами з місця скоєння злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд, у відповідності до положень ст. 275 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши учасникам процесу необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків у межах та у спосіб, передбачених КПК України, зокрема заслухавши доводи останніх, а саме: провівши судове слідство, судові дебати, надавши останнє слово підсудному/обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінальної справи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КПК України передбачено, що доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показанням свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

З рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Таким чином, аналіз змісту положень КПК України свідчить, що у ньому належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальній справі передбачені ст. 64, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні вироку.

У даному випадку, будучи допитаним у судовому засіданні підсудний/обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, не визнав, та пояснив, що всі докази у справі є сфабрикованими, тобто його вина ґрунтується на припущеннях, що згідно ст. 62 Конституції України свідчить про необхідність його виправдання, в період досудового розслідування не одноразово безрезультатно писав скарги до прокуратури в тому числі і до Генеральної прокуратури України, уповноваженого Верховної Ради з прав людини стосовно дій слідчих органів в період розслідування справи, однак останні результату не дали.

Також, підсудний/обвинувачений зауважив, що 28.11.2009 року він знаходився вдома у свого двоюрідного брата ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 і приймав участь у приготуванні святкової вечері з нагоди дня народження дівчини його брата ОСОБА_14 . Разом з ними був ще ОСОБА_15 . Цього ж дня приблизно о 10-30 годині вони зустрілись з ОСОБА_16 її подругою ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , прізвища якого йому не відомо, біля супермаркету АТБ, що знаходиться по вулиці Шолом Алейхема. Після того як вони купили всі необхідні продукти повернулись додому та весь день займались приготуванням вечері. О 12-й годині цього ж дня до нього приходили його знайомі хлопці ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , прізвища яких та адреси проживання він не знає. Дома він був весь день приблизно до 23-ї години і нікуди не виходив. Зазначив, що він не був знайомий із ОСОБА_22 і ніколи його не бачив до всіх цих подій, а саме до міліції.
Аналізуючи зміст показань підсудного, суд вважає за необхідне надати оцінку цим показанням після дослідження усіх доказів наявних у справі в їх сукупності.

А саме, будучи допитаним з дотриманням правил передбачених ст.ст 72, 267, 302, 303, 308 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_9 , підтвердив суду обставини скоєння злочинів викладених в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця, способу та інших обставин їх вчинення та переконливо зазначив, що коли сталися дані події був десь кінець осені, початок зими. Він з друзями вирішили сходити в кінотеатр «Ленінград», попередньо зустрівшись на «Інституті хімії». Він їх очікував на зупинці, зі сторони Ленінградської площі, під`їхав трамвай, з якого вийшла група людей, десь, чоловік 10-15, серед яких був ОСОБА_10 .. Якийсь хлопець підійшов позаду нього, заломив руки, а потім група людей стягнула по сходах в яр та оточила його. ОСОБА_8 , збив його з ніг і увесь натовп почав наносити йому удари: по спині, по голові, по інших частинах тіла. ОСОБА_8 був одягнений в чорні штани, чорну шкіряну куртку, та шкіряні туфлі. Потім хлопці почали забирати його особисті речі, а саме: ремень, навушники, та MP3-плеєр. Після чого знову повалили на землю, і вчергове почали бити, однак, неподалік від цього місця знаходився будівельний майданчик і працівники, які там працювали підійшли до них. Після чого група хлопців розбіглася, а він встав, прийшов в себе і повернувся додому. Десь, через тиждень йому зателефонувала мати друга ОСОБА_23 , яка розповіла, що ОСОБА_8 з тією ж групою людей перестріли інших його друзів, через, що ОСОБА_24 викликав працівників міліції. Після чого його вже викликали у відділок міліції. Ставлення до ОСОБА_8 нейтральне, вважає, що він вже відбув свою міру покарання, від цивільного позову відмовився.
На уточнюючі запитання учасників процесу потерпілий пояснив, що дані події відбувалися 28.11.2009, десь, приблизно в о 11:00 12:00 годині дня. Били його в різні частини тіла (по спині, по голові та інше). Спочатку до нього підійшли ззаду, заломили руки і почали спускати по сходах, то в той момент ОСОБА_8 не бачив, а помітив уже в момент коли він збивав його з ніг, і забрав всі вищеперераховані речі, які відразу ж передавав в натовп. ОСОБА_8 безпоседньо наносив йому удари ногами. Запам`ятав його по обличчю і по одягу. Дані дії він сприймав, як загрозу для свого здоров`я. Заломувала руку невідома особа. Перехожі ніяк не відреагували на те як його стягували по сходах. ОСОБА_10 являвся його однокласником, та є єдиним кого він знав з цієї групи осіб. Більше того, на його думку, він був «наводчиком» і саме з його ініціативи було здійснено напад, адже, хоча конфліктів з ним у нього не було, однак він не сприймав його як однокласника. ОСОБА_10 під час побиття стояв в стороні і спостерігав за тим як його б`ють. За його емоційновольвими відчуттями ОСОБА_10 відчував, напевне,себе частиною цієї групи, і почувався в ній комфортно. Того, чи спілкувались між собою нападники повідомити не зміг так, як знаходився з стресовій для себе ситуації. До лікаря не звертався. З друзями не спілкувався на протязі тижня, не надав подіям суттєвого значення і не хотів афішувати дану подію, а про те, що на них було здійснено напад не знав і дізнався тільки через тиждень, з телефонного дзвінка матері ОСОБА_25 та про те що було викликано працівників міліції. Батькам про дані події не розповідав. В момент, коли заломали руки і починали бити він відчував реальну загрозу здоров`ю. Дії осіб припинилися коли підійшли будівельники. До ОСОБА_10 має нейтральне відношення, так в період навчання він був конфліктним, однак між ними ніяких сутичок не було. ОСОБА_10 впізнав одразу, коли побачив натовп. Очна ставка проходила у відділку міліції, десь весною, близько до 19 год. вечора, ОСОБА_8 був один та сидів навпроти нього, до цієї слідчої дії зі слідчим не спілкувався. Протоколи підписував особисто без будь-якого тиску та сторонього впливу.
При цьому останній вчерговий раз вказав, що йому здається, що ОСОБА_10 свого часу просто відкупився від слідства і став свідком, бо всю цю шайку, а там було 15 чоловік включно з ОСОБА_26 , зібрав саме він, і він там був, як головний, як наводчик. Він на кожного з потерпілих вказував, він вказав на нього, він вказав на ОСОБА_27 , він вказав на ОСОБА_28 та ОСОБА_23 .

Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Також, будучи допитаним з дотриманням правил передбачених ст.ст 72, 267, 302, 303, 308 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_12 , підтвердив суду обставини скоєння злочинів викладених в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця, способу та інших обставин їх вчинення та переконливо зазначив, що в нього був однокласник ОСОБА_29 з яким він спілкувався, як в житті, так і в соціальних менежах. Одного разу він скинув йому переписку з ОСОБА_10 , зі змісту повідомлення він зрозумів, що між ними виник певний конфлікт. Він написав коментар стосовно даної переписки ОСОБА_10 , в якій виразив свою позицію, щодо його поведінки та через деякий час ОСОБА_10 почав погрожувати йому. Він же, будучи учасником цієї переписки, став на бік свого друга в результаті чого зі сторони ОСОБА_10 на його адресу також були висловлені погрози. ОСОБА_10 неодноразово пропонував зустрітися для з`ясування цього конфлікту («стрілку») однак і він, і його друг не реагували на його провокаційні пропозиції, не сприймали їх серйозно. В день, коли сталися дані події, він з друзями збирилися в кіно. Коли чекали решту друзів, в їхньому напрямку почала рухатись група людей, серед яких були ОСОБА_10 і ОСОБА_8 . ОСОБА_10 він знав, а ОСОБА_8 , на той час, не знав, однак про нього він чув зі слів ОСОБА_10 , який в своїх погрозах згадував таке прізвисько як « ОСОБА_30 », як вже потім він дізнався це і був ОСОБА_8 . Коли ця група підійшла, ОСОБА_8 запитав: «хто з них ?», ОСОБА_22 вказав на нього та його друзів. Надалі їх завели за вугол забора, де чекали ще декілька хлопців, двоє з них підійшли до них і один з них наніс йому удар в область грудної клітки, і далі повели, коли підійшли до стінки паркану, хтось із цієї групи наказав стати їм біля стінки цього паркану, хто саме не пам`ятає, один з них взяв порожню пляшку і почав йти в їхню сторону, це був не ОСОБА_8 і не ОСОБА_10 , дана особа йому невідома й досі, в цей час його друг ОСОБА_28 , скориставшись тим, що ці хлопці відволіклись, почав тікати, за ним побіг хтось з цієї групи, однак йому не вдалось наздогнати ОСОБА_28 , тож залишились він і ОСОБА_25 . Їх поставили на коліна, і йому почали наносити удар кулаком по обличчю, в цей час йому нанесли 5-6 ударів. Після чого учасники цієї групи почали відбирати їх особисті речі, коли знімали куртку з ОСОБА_25 , він викрутився спіймав влучний момент і також втік, в нього забрали гаманець і напульсник. В цей час ОСОБА_8 наносив йому удари ногами по голові, у когось із цих хлопців була маленька бита, якою йому був нанесений удар в область зубів. Надалі йому продовжували наносити низку ударів в різні частини тіла. Після чого, здається, ОСОБА_8 , сказав досить, йди звідси, він підвівся і пішов в сторону свого будинку по АДРЕСА_4 . Коли йшов, то побачив, що вони пішли в напрямку Дарницького вокзалу, потім помітив, що за ним йде ОСОБА_10 , який мешкає неподалік від нього. Потім ОСОБА_10 наздогнавши сказав, що йому вистачить і що вони могли по нормальному розібратись. Вони стояли біля його під`їзду, розмовляли і до них під`їхала машина міліції в якій сидів ОСОБА_25 , який і викликав міліцію, вони сіли в міліцейську машину і їх завезли в райвідділок міліції. ОСОБА_10 попросив їх, щоб вони дали покази про те, що ніякого побиття не було, він надав покази та повідомив правоохоронним органам, що впав. Після чого їх забрали батьки ОСОБА_25 , оскільки його батька не було в місті, та він повернувся додому. Через кілька днів, його мати помітила, що в нього проблеми зі здоров`ям і вони пішли до лікарні, де виявили струс мозку. Мати допитувалась, що сталося, однак він нічого їй не розповів, але невдовзі зателефонувала мати ОСОБА_25 і розповіла про дану ситуацію його мамі. Після цього була подана заява в міліцію. ОСОБА_8 знайшов в соціальній мережі по його прізвиську « ОСОБА_30 », надавши вже його фото під час здійснення слідчих дій. На фотографіях, в соціальних мережах разом з ОСОБА_8 знайшов ще одну особу, яка була учасником тієї групи, який також наносив йому удари, дана особа раніше була в судових засіданнях, однак виступала в якості свідка. Від заявленого цивільного позову відмовився. Стосовно покарання повністю поклалався на судове рішення, ніяких особистих претензій відносно ОСОБА_8 не має.
На уточнюючі запитання учасників процесу потерпілий пояснив, що фотографії з обличчя в соціальних мережах у нього були. Не пам`ятає як був підписаний ОСОБА_8 в соціальній мережі, однак його знайшов по групі з музикальним напрямком реп, в якій він був одним із організаторів. Дані події відбувались в першій половині дня. Скільки осіб було точно не пам`ятає, всі були одягнені в різне, однак запам`ятав, як був одягнений ОСОБА_8 , а саме це була чорна шкіряна куртка, класичні туфлі та чорні штани. ОСОБА_8 вів себе, як лідер компанії. Коли невідома особа розбила пляшку і почала рухатись в його сторону він відчув загрозу своєму здоров`ю. Чи були дані особи в стані алкогольного сп`яніння сказати не може. Свідомості він не втрачав, однак були моменти, коли втрачав відчуття часу, ударів, які йому нанесли було не менше десяти, зокрема битою було нанесено удар в область зубів. Безпосередньо, ОСОБА_8 наносив удари ногами в область голови, в якому положенні він був не пам`ятає. Загалом, били всі по черзі, крім ОСОБА_10 , який просто спостерігав. Дані дії сприймав, як загрозу здоров`ю, як напад на майно не сприймав. Хто примусив стати на коліна не пам`ятає. Дії щодо майна здійснював ОСОБА_8 . Слідів побоїв на обличчі не було, ссадин на тілі не було, був струс мозку. Сприймав дії осіб, як однієї цілісної групи. На цей час, зв`язок з другом ОСОБА_31 не підтримує, відомосте про нього не має. ОСОБА_10 знає по школі, ніколи з ним не спілкувався. ОСОБА_10 знав цю компанію, однак головним в ній був ОСОБА_8 . На стадії слідства давав покази стосовно того, що ОСОБА_10 був учасником цієї групи та сприймав, як особу яка організувала, зібрала цих осіб для реалізації своїх погроз. Загалом, побиття припинилося, коли ОСОБА_8 сказав, що з нього досить.
Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
При цьому, з оголошених у судовому засіданні судом, на підставі ст. 306 КПК України, за згодою учасників процесу (адвоката/захисника, підсудного/обвинуваченого та прокурора) показів потерпілий ОСОБА_11 , що містяться у протоколі допиту в якості потерпілого від 31 серпня 2010 року (а.с. 272 275, т. 1), у зв`язку з перебуванням його на військові службі та безпосереднім знаходженням в зоні анти-терористочної операції, слідує, що 28.11.2009 року (це була субота) зранку він домовився з товаришами піти в кіно. Приблизно о 13 годині 00 хвилин він прийшов до АДРЕСА_4 , де зустрівся з друзями, а саме з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 НОМЕР_1 . Вони збиралися йти у кіно в кінотеатр «Ленінград», який розташований по просп. Гагаріна, 5 в м. Києві і стояли розмовляли та чекали наших знайомих дівчат. Саме в цей момент до них підійшли хлопці, а саме хлопець (як він потім дізнався) на прізвисько « ОСОБА_30 », про те що його звати ОСОБА_30 він дізнався в всесвітній мережі інтернет в програмі «ВКОНТАКТЕ», крім того даного хлопця він впізнав під час проведення слідчої дії очна ставка 06.05.2010 року в Дніпровському районному відділі міліції. Під час даної слідчої дії « ОСОБА_30 » йому представився як ОСОБА_8 . Крім того додав, що коли хлопці підійшли до них та почали відводити він також чув, що хлопці які були з ним називали його « ОСОБА_30 ». Також підійшов ОСОБА_34 , з якими він раніше знайомим не був, однак його товариші, а саме ОСОБА_35 та ОСОБА_36 і ОСОБА_37 повідомили, що його так звуть це було відомо ОСОБА_38 так як він навчався з ОСОБА_22 в одній школі. Коли вони підійшли, то ОСОБА_34 показав на ОСОБА_39 та ОСОБА_40 пальцем і сказав оці, а на нього потім сказав і цього також давай з ними. В цей час « ОСОБА_30 »- ОСОБА_41 сказав, щоб вони йшли до дитячого садка, що по АДРЕСА_4 . Після чого « ОСОБА_30 »- ОСОБА_41 почав тягнути ОСОБА_42 за руку і він пішов, потім зупинився ОСОБА_43 та «Лютік»- ОСОБА_41 , почав штовхати його у спину. Коли вони підходити до цього місця, то побачили як до них підходять інші хлопці (їх кількості точно вказати він не може, приблизно 10 чоловік). У одного з цих хлопців в руках був предмет схожий на дерев`яну біту, її він бачив чітко спочатку невідомий тримав її ніби під курткою, однак згодом дістав повністю та тримав своєю лівою рукою. Вказані хлопці нічого не пояснюючи теж почали їх штовхати. Нікого з цих людей раніше не бачив і ніколи з ними не спілкувався. Потім їм сказали зупинитися біля паркану і ставати на коліна. Ставати на коліна їм сказав саме ОСОБА_41 . В цей час один з хлопців розбив порожню пляшку і підійшов до ОСОБА_42 чи підставляв він її до горла ОСОБА_44 він не знає, однак сам процес того як хлопець розбивав пляшку він бачив однак чи застосовував її він повідомити не може, однак додає що до нього дана розбита пляшка у вигляді «Розочки» не застосовувалася невідомим. Коли вони стали на коліна, то в цей час хтось із хлопців сказав, щоб він викинув цю пляшку і він так і зробив. В момент того, коли хлопець розбивав пляшку, ОСОБА_43 втік, тож вони з ОСОБА_45 залишилися стояти на колінах. В момент того як він з ОСОБА_45 перебував навколішках, ОСОБА_40 хлопець який тримав биту, вдарив по обличчю даною биткою, а його одночасно хтось з хлопців вдарив ногою по голові. Саме в цей момент ОСОБА_41 запитав чи є в них мобільні телефон та гроші та він дістав свій мобільний і почав просити, щоб не забирали, після чого почав відходити в сторону, однак « ОСОБА_30 »- ОСОБА_41 схопив його за куртку і почав тримати, а він намагався тікати. Намагаючись вирватися він хотів вийняти руки з рукавів куртки і так вийшло, що він зірвав з нього куртку і вона залишилася в нього в руках, на його думку ОСОБА_41 хотів його затримати, а він почав тікати, а «Лютік»- ОСОБА_41 почав бігти за ним. При цьому він йому почав кричати, що якщо він його спіймає, то вб`є, дану погрозу він сприйняв як реальну, і дійсно думав, що він може це зробити, оскільки поводився неадекватно крім того він був дуже наляканий ситуацією яка склалася з ним та товаришами. Коли він відірвався від « ОСОБА_46 »- ОСОБА_41 він побіг до найближчого відділку міліції і попросив про допомогу. Потім приблизно через 10 хвилин на вказане місце він повернувся з працівниками міліції. Там на землі він побачив, що лежить його куртка, коли він її підняв, то виявив, що з неї зникли гроші в сумі 56 гривень та студентський квиток на його ім`я, який не представляє матеріальної цінності. Зазначив, що куртку йому придбали батьки за 500 гривень, однак куртку він забрав додому. У зв`язку з тим що куртку він пізніше знайшов коли повернувся на місце скоєння злочину, то всього спричинили матеріального збитку на 56 гривень.
Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
В свою чергу, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.ст. 68, 69-1 71, 303-307 КПК України, та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_47 , зазначив суду, що обставини справи пам`ятає дуже погано, у зв`язку великим часовим проміжком, однак пам`ятає, що стояв з ОСОБА_48 і ОСОБА_49 в «Ямі». Достовріну назву району та вулиці не пам`ятає, просто називають це місце «Яма». Воно розташоване, як з «Інституту хімії» вниз спускатися, а саме стояли біля будинку, збирались в кіно, вже не пам`ятає точно, що збирались робити. Потім бачив, із-за кутка метрів сто від них, вийшло чоловік десять, може п`ятнадцять, всі зупинилися, окрім трьох, а три особи підійшли до них, а саме ОСОБА_26 , ОСОБА_22 і ще хтось, тикнули на них пальцем: «Так, це вони» і пішли. Взяли їх за шкірки і повели туди до інших. Потім вели по дорозі, там був забор і ділянки. Метрів двадцять ще провели і повідомили: «Ставайте на коліна». ОСОБА_50 та ОСОБА_24 стали на коліна. Хтось розбив «розочку» (розбиття пляшки перед очима). Він це побачив, не встиг стати на коліна і втік в іншу сторону. За ним хтось гнався, але не наздогнав.

На уточнюючі запитання учасників процесу свідок зауважив, що можливо дані події відбувалися 28.11.2009, однак точно не пам`ятає. З мережі Інтернет, а саме безпосередньо з соціальної мережі «вконтакте» знав тільки Проказу і все, однак безпосередньо вони знайомі не були, він просто наглядно за його особистою сторінкою у вказаній соціальній мережі. Саму сторінку в мережі знайшов з друзями так, як в одного із них був конфлікт з ОСОБА_22 в соціальній мережі «вконтакті» в розділі коментарі до фотознімків. Так, вони знайшли з ним сторінку ОСОБА_22 просто подивитись що до чого, помітили його фото, здійснили коментарій. Конфлікт був у ОСОБА_22 не з одним і з потерпілих, а у ОСОБА_51 та іншого хлопця. Він особисто з ОСОБА_22 не спілкувався в соціальній мережі, а ОСОБА_26 побачив перший раз коли вони із за кутка підійшли. Зустріч між групами на думку свідка, була випадковою, адже він того дня збирався з друзями в кіно, а підійшла інша група, а саме ОСОБА_22 , ОСОБА_26 й інші, та стали говорити про те, що воно погано говорили про ОСОБА_52 . З чого почався конфлікт не знає, однак він бачив особисто, що розбили «розочку» і все. Потім їх взяли за шкірки і повели. Зокрема його взяв ОСОБА_26 чи той третій, точно не пам`ятає, але не ОСОБА_22 . Кого повів ОСОБА_22 не пам`ятає. Також йому хтось один із натовпу говорив: «Що ти там про ОСОБА_53 маму казав?», він відповів, що ніколи про батьків нічого не говорить, і його штовхнули в спину. Від поштовху він не впав. Майно в нього не забирали. Він не бачив, щоб ОСОБА_26 когось утримував чи наносив комусь ушкодження, взагалі в його присутності побої не наносились, а він бачив тільки як стали навколішки ОСОБА_50 і ОСОБА_24 . Однак, в подальшому йому розповідали, що студентський у ОСОБА_25 забрали, щось там з напульсником у ОСОБА_40 , також ОСОБА_54 розповідав що його били.

Тож, суд надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_47 вважає останні належними та допустимими, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.ст. 68, 69-1 71, 303-307 КПК України, та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_55 , зазначив суду, що в ході проведення оперативно розшукових заходів по кримінальній справі № 04-22034 від 05.12.2009 року ним був затриманий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого було передано до СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Зокрема, з ОСОБА_8 познайомився безпосередньо під час розкриття даного злочину, так у рамках розслідування цієї справи було орієнтування в інформаційно - пошуковій системі щодо розшуку особи на прізвисько « ОСОБА_56 », також була фотографія. Так, одного з днів, коли повертався з тренування помітив дану особу, схожу за прикметами, підійшов до неї, представився і запитав в даної особи чи вона не знає, що це за особа на прізвисько « ОСОБА_56 », останній відповів, що це його прізвисько, що він являється ОСОБА_26 , назвав усі необхідні свої особисті дані та вони обмінялись координатами. Свідок запропонував прибути в РУГУ на що підсудний погодився та згодом прибув до відділку, де з ним були проведені слідчі дії, зокрема впізнання.

На уточнюючі запитання учасників процесу свідок пояснив, що впізнав підсудного за зовнішніми ознаками, мабуть, десь, на Харкіському масиві у Дарницькому районі м. Києва. На той час питань про причетність до вчинення правопорушення не ставив, однак він просто запитав: «Це з приводу бійки?», він відпові: «Так». Тиск фізичний чи психологічний не здійснював на ОСОБА_8 . Вони абсолютно нормально поспілкувались, підсудний нормально реагував на все, що відбувалося..

Тож, суд надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_55 визнає їх належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даній кримінальній справі, та інших обставин, які мають значення для справи, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Загалом, даних передбачених КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
Також, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.ст. 68, 69-1 71, 303-307 КПК України, та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 , у присутності законного представника ОСОБА_57 та адвоката ОСОБА_58 , зазначив суду, що все почалось 27 числа. Так, коли його не було вдома, до нього прийшло десь 10 12 чоловік, вибивали двері і погрожували. Потім він прийшов додому, мама йому це все розповіла та написали заяву до міліції про ці дії. 28 числа він повертався з університету з двома своїми товаришами, однак біля будинку стояли ОСОБА_59 , ОСОБА_54 і ще пару чоловік. Вони відійшли щоб поговорити. І була компанія невідомих йому людей. Розпочалася «потасовка». І тоді він пішов додому, бо його з ОСОБА_60 забрала міліція, завезли в райвідділок, допитували. Через де-який час він дізнався, що затримання стосується крадіжки мобільних телефонів, а потім, через рік його затримали, через те, що він був рік в розшуку, хоча він не переховувався.

На запитання учасників процесу свідок пояснив, що події були в 2009 року, тоді він ще не знав підсудного. Згодом вказав, що все ж таки був знайомий з ОСОБА_8 , однак не можу згадати, чи має дана особа якісь прізвища-прізвиська. Також вони спілкувались в соціальних мережах. Так, ОСОБА_59 і група його друзів, як то ОСОБА_54 , ОСОБА_28 та інші, створили групу «вконтакті» і стали його фото викладувати, попередньо відредагувавши в фотошопі їх, принижувати. Загалом група була створена, аби принизити його.

В подальшому, свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, на запитання учасників процесу, вказав, що не знає чи спілкувався з ОСОБА_26 в соціальних мережах, а потерпілі викладували відредаговані в фотошопі його різні фотографії, матюки всякі писали. В школі навчався з ОСОБА_61 в одному класі, конфліктів не було.

За день до цього потерпілі приходили до нього додому вибивали двері, а потім, коли він з навчання повертався, вони чекали його біля будинку. З якою метою вони приходили до нього додому не знає. 28 листопада зустріч відбулася у нього біля дому на АДРЕСА_5 . Їх було, напевно, чоловік 8, зокрема усі 3 потерпілих у цій справі. Про що спілкувались та хто вів діалог не пам`ятає, однак пам`ятає, що запитував у них, чого вони його «гноблять». Також, були його одногрупники ОСОБА_62 і ОСОБА_63 , бачив підсудного. Загалом розмова завершилась тим, що вони побились, а саме побої наносили йому особисто, він сам нікого не бив, або ж словесно нікому не погрожував. Зокрема, ОСОБА_54 дістав заточку і вони почали примусово відбирати у нього її, однак того, чи наносили йому побої не пам`ятає. Вподальшому він з ОСОБА_60 пішов під будинок, останній взяв його телефон та зателефонував комусь. Потім приїхала міліція з ОСОБА_28 . Міліцянти повідомили, що прибув ОСОБА_28 та сказав, що в нього забирають мобільний телефон і б`ють його. В період конфлікту ОСОБА_26 бачив. Він з`явився коли вони йшли додому. Вони почали битися, а інші прибігли їх розбороняти. Конфлікт уже йшов, вони вже забирали заточку у ОСОБА_64 . Потім з`явився ОСОБА_26 , а з ним іще були пару хлопців, вони їх розбороняли. До цього моменту він ОСОБА_26 наглядно знав, а так щоб близько, вони не спілкувалися. Звідки саме, чи в соціальних мережах, чи в особистому спілкуванні, не пригадує. В той момент коли віднімали заточку більшість хлопців з 8 чоловік розійшлись, їх лише пару чоловік залишилось. З ОСОБА_26 іще пару хлопців було, їх не знає, раніше їх не бачив. З чиєї сторони вони з`явились, також не знає, були самі по собі. Вони розборонили і все. Того, чи застосовувався якийсь фізичний чи моральний тиск при тому як їх розбороняли, не пам`ятає, однак однозначно може повідомити, що не били. На потерпілих та на ньому тілесних ушкоджень не було. Конфліктні стосунки з потерпілими у нього до цього були тільки в соціальній мережі. Зпершу цьому уваги не приділяв. Чи спілкувались вони по мобільному зв`язку з ОСОБА_26 , не пам`ятає.

Також свідок зауважив, що дійсно було таке, що відносно нього було відкрито кримінальне провадження, що даної справи, він допитувався в якості підозрюваного, однак достовірно, що саме сталося з його справою не пам`ятає, однак наскільки йому відомо, то слідчий, який вів цю справу, подав його безпідставно в розшук. Коли його затримали і повезли в ІТТ, тоді дізнався, що відносно нього є така справа. В чому його обвинувачували не пам`ятає. Слідчі дії з ним проводили, допитували. Справа була пов`язана з цими подіями. Згодом усе ж таки іпдвердив, що справу відносно нього було закрито, а його визнано свідоком. Того, чи надав слідству правдиві покази підвердити не може, усе робив та підписував так, як говорив його адвокат, однак останній переконаний у тому, що правдивими є показання, які він надав на цей час у суді, а попердні являються тактикою захисника по його захисту.

Також, судом у порядку ст. 306 КПК України за згодою сторін у справі оголошено показання свідка ОСОБА_10 від 16.03.2011 року (а.с. 185-187 том № ІІ), з яких слідує, що ОСОБА_10 пояснив слідству, що знає ОСОБА_65 на прізвисько « ОСОБА_30 ». З останнім познайомився у жовтні 2009 року неподалік від свого будинку у дворах. Приблизно в жовтні місяці 2009 року у нього відбувся словесний конфлікт у всесвітній мережі Інтернет під час якого точно наглядно знайомі хлопці написали біля його фотографії матерні слова, через, що він дуже обурився. В подальшому він розповів про це своїм знайомим товаришам в тому числі і ОСОБА_66 , також повідомив, що хлопці йому погрожують фізичною розправою, а саме знайти та побити. Він підтверджує той факт що 28.11.2009 зателефонував своїм знайомим та домовився з ними про зустріч для того, щоб погуляти. Того ж дня він телефонував і ОСОБА_66 на прізвисько « ОСОБА_30 » це було приблизно 11 година дня. Зустрівшись з хлопцями вони проходили повз зупинку громадського транспорту «Інститут Хімії», де він помітив свого однокласника ОСОБА_67 , який також зі своїми товаришами ображав його в програмі «ВКонтакте», тому про це він повідомив знайомих. ОСОБА_26 ОСОБА_68 сказав, що з ним розбереться, однак його про це він не просив, а просто пожалівся, однак він зі своїми товаришами, які йому не відомі, направився до ОСОБА_69 , а він пішов за ними. Коли підійшли, то один з хлопців, заломив ОСОБА_70 за спину руки та почав спускатися разом з ним вниз по сходах. Вони всі пішли за ним. Після чого ОСОБА_41 повалив його на землю та почав наносити удари по різним частинам тіла, а він особисто ОСОБА_69 не бив та взагалі не хотів, щоб його бив ОСОБА_41 . Він весь час тільки стояв неподалік та дивився, перебував в шоці, все відбувалося дуже швидко. ОСОБА_65 не зупиняв та взагалі нічого не казав йому та ОСОБА_70 адже був ляканий. Бачив, як ОСОБА_41 перевіряв вміст кишень ОСОБА_67 , однак чи забирав він щось йому не відомо, цього не бачив. Після того, як ОСОБА_41 побив ОСОБА_69 він сказав всім щоб йшли далі. Вже на той час не хотів йти з ними, однак ОСОБА_26 не міг перечити, так як його боявся та від когось чув що він раніше був судимий. В подальшому вони проходили далі по вулиці, де стояли 3 хлопців та хтось сказав ОСОБА_66 , що ці також з цієї компанії. Тоді останній сказав всім пішли, та всі, а також і він направились до хлопців і підійшовши до них ОСОБА_41 та його знайомі почали до них чіплятися, та штовхати, сказали хлопцям йти до паркану для того щоб розібратися. Підійшовши до паркану ОСОБА_41 сказав всім стати на коліна. Вони погодились та їм по черзі хлопці та ОСОБА_26 наносили удари. В цей момент один з хлопців втік. Після його втечі ОСОБА_41 та інші хлопці знову почали бити вже хлопців які стояли на вколішках, а він в цей час стояв неподалік та це все бачив, однак участі у побитті не приймав, про наміри ОСОБА_65 не знав та і не міг чинити йому опір або припинити його дії. В подальшому хтось з сторонніх осіб почав кричати в сторону ОСОБА_65 , щоб він більше хлопців не бив, тому він пішов додому, що далі відбувалося йому не відомо. Більше після того дня ОСОБА_26 не бачив, однак ще з ним зізвонювався.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_10 після оголошення протоколу його допиту зазначив, що підпис наявний в НПА є його, однак оголошені покази є авторством слідчого та адвоката. Так, адвокат говорив йому надавати такі покази, зауважував, що так буде краще. Зараз він думає, що ці покази не відповідають дійсності. Так, половина з того, що там зазначено відповідає дійсності, половина ні. Яка саме половина відповідає сказати не може тому, що потрібно все згадати. Однак, переконатий у тому, що не відповідає дійсності те, що він був в одній компаній з ОСОБА_26 ; те, що ОСОБА_71 зустріли на «Інституті хімії», він був у нього біля дому; те, що бачив як ОСОБА_26 та інші особи наносили удари ОСОБА_72 ; те, що ставили на коліна потерпілих. Коли потерпілі були на колінах, то це був він, ОСОБА_63 і ОСОБА_62 , саме їх поставили на коліна. ОСОБА_26 в той час ще не було. Не пам`ятає вже кого саме з потерпілих поставили на коліна, однак пам`ятає, що ОСОБА_54 дістав заточку і почав нею махати. Не розповідав про заточку слідству тому, що забув. Вони їм просто сказали стати на коліна та останні їх послухали. Взагалі потерпілі були «грозою на районі». Зпершу їх просто було вісім чоловік, потім половина з них пішла, а їх було троє, їх теж залишилось чи троє чи четверо. Морально вони напевно були сильніше, адже їм просто сказали, щоб вони стали на коліна і попросили у нього пробачення за те, що приходили до нього, вибивали двері, ображали маму та щодо групи «вконтакті». Після того ОСОБА_54 дістав заточку, також у них у всіх руки були намотані бинтами, як у спортсменів, вони всі були в спортивних костюмах. Потім їх повалили на землю, а саме просто схватили і повалили на землю.

Також, судом у порядку ст. 306 КПК України, з власної ініціативи, було оголошено протокол очної ставки між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 17.03.2011 (а.с. 193-195 том № ІІ) з якого випливає, що ОСОБА_10 на той час зазначав, що повністю погоджується з показами ОСОБА_9 наданими під час даної очної ставки, в якій останній вказав, що 28.11.2009 зранку (це була субота), приблизно о 12 годині 20 хвилин він вийшов з дому та направився на зустріч з друзями. Приблизно о 12 годині 30 хвилин стояв на зупинці громадського транспорту «Інститут хімії» в місті Києві і чекав на своїх товаришів, з якими збирався йти в кіно до кінотеатру «Ленінград», який розташований за адресою м. Київ, пр.. Гагаріна, 5. Саме в цей момент до нього підійшло приблизно 10 раніше не знайомих хлопців, серед яких був наглядно знайомий по імені ОСОБА_34 , якого знає, так як він разом зі мною навчався в одному класі в СЗШ № 31. Вже пізніше від своїх товаришів ОСОБА_42 та ОСОБА_73 дізнався прізвисько одного з хлопців, а саме це був хлопець по імені «Лютік», його так називали, бо це скорочення, так як даний хлопець мав в всесвітній мережі Інтернет в «вконтакте» нік « ОСОБА_74 ». Коли вони підійшли, то один з хлопців, йому не знайомий завів йому за спину руку та почав спускатися разом з ним по сходах. Всі його товариші пішли за ними. Потім «Лютік» - ОСОБА_41 повалив його на землю і наніс два удари ногою по голові. Бив сам, всі інші хлопці стояли приблизно в 1 метрі навколо. Проказа ОСОБА_19 стояв поруч та спостерігав, ОСОБА_65 не зупиняв та взагалі нічого не казав просто спостерігав. Потім ОСОБА_41 перестав його бити, та почав обшукувати кишені, та забрав його особисті речі, зокрема: плеєр, навушники, кепку, два карабіни, та ремінь до них. Забравши вказані речі «Лютік» - ОСОБА_41 , наніс йому ще приблизно 10 ударів ногою по різним частинам тіла. Свідомості не втрачав, але було помутніння. Саме, в цей момент, йому допомогли люди, які проходили поруч, а саме відігнали від нього всіх, хто стояв поруч.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_10 після оголошення протоколу його допиту зазначив, що підпис наявний в НПА є його, однак оголошені покази є авторством адвоката. Так, адвокат говорив йому надавати такі покази, зауважував, що так буде краще. Зараз він думає, що ці покази не відповідають дійсності, тож він їх не підтримує. Загалом потрібно викликати адвоката і його запитувати чому він йому казав надавати саме такі покази, адже захисник чинив тиск, однак до органів він не звертався щодо того. Також мама говорила, що треба запитувати. Так, коли прийшов до слідчого, у нього вже все було записано, там сидів його захисник, що там було написано не читав, а просто поставив підпис. Угоду з адвокатом ОСОБА_75 укладала мама. Так, мамі він говорив про те, що адвокат зобов`язує говорити те, що не відповідає дійсності, однак мама наполягла на тому, щоб він підписував. Зокрема, про те, що йому була відома особа на прізвисько « ОСОБА_56 », він не знає звідки про це слідчий з адвокатом дізнались, адже він не знав прізвисько ОСОБА_26 , як « ОСОБА_76 ». Він фотографував стоячих навколішках потерпілих, бейсбольної бити взагалі не було. ОСОБА_77 у нього не було. Звідки слідчий і захисник знали про цей мобільний телефон йому невідомо. Тож, він наполягає на своїх показаннях наданих у даному судовому засіданні. При цьому, розумів та розуміє, що коли надавав показання попереджався про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів. Які покази надав в суді 20.08.2014 не пам`ятає, однак виходить так, що в суді 20.08.2014 надав неправдиві покази.

Також, судом у порядку ст. 306 КПК України, з власної ініціативи, було оголошено протокол судового засідання в частині допиту ОСОБА_10 від 20.08.2014, які він надавав у суді першої інстанції (а.с. 81-86 том № V) та з яких слідує, що на запитання учасників процесу останній пояснив, що 28.11.2009 поїхав, як зазвичай до університету. Повертаючись вже додому у другій половині дня, приїхавши на зупинку «Інститут хімії», зустрівся ОСОБА_8 та його компанією, але зустріч була випадкова. В той день бачив на зупинці «Інститут Хімії» потерпілого ОСОБА_9 . Вийшовши з тролейбусу компанія підсудного ОСОБА_8 один з них, який раніше не знайомий пішов до потерпілого ОСОБА_9 та заламав останньому руки і повів до низу по сходах, які знаходяться поряд з зупинкою, а за ним пішов ОСОБА_8 , який почав бити потерпілого ОСОБА_9 , коли ОСОБА_8 бив потерпілого ОСОБА_78 , а він, в цей момент, стояв за два метри від бійки, але не приймав участі та ніяк не сприяв завершенню. Опинився на зупинці «Інститут хімії», оскільки їхав саме через цю зупинку додому з університету, він не бачив, як саме та, що саме ОСОБА_8 викрав з особистих речей у потерпілого ОСОБА_9 . Познайомився з ОСОБА_8 два роки тому через мережу Інтернет, оскільки в них є спільний інтерес музика. До цих подій бачив його два рази. Чому саме ОСОБА_8 побив потерпілого ОСОБА_9 він не знає, можливо просто так. Хто ще з ОСОБА_8 нападав також не знає. Потерпілий ОСОБА_9 колишній однокласник, у школі не товаришували, однак неприязних відносин не було, хоча потерпілий його і не долюблював, завжди над ним насміхався.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_10 після оголошення протоколу судового засідання в частині його допиту зазначив, що під час судового засідання 20.08.2014 йому був 21 рік. На нього ніхто не тиснув, однак чому такі покази тоді надавав не може пояснити. Про кримінальну відповідальність попереджували, наслідки роз`яснювали. Про те, чому кардинально змінив покази сказати не може, у цей час, розповів все як є. Зараз суду образно сказав, що все відбувалося саме так, була така ситуація, коли ставили навколішки, але точно не пам`ятає. Фізичне насильство до потерпілих не застосовувалось, вони самі на коліна стали. Так, факт того, що потерпілі стояли на колінах був, фізичне насильство до них не застосовувались. Хто саме їм сказав стати на коліна не пам`ятає, можливо він, можливо його друг. Щодо знайомства з ОСОБА_26 в соціальних мережах та даних подій не пам`ятає. Вважає, що надані ним покази є дійсними, тож буде їх дотримуватись, всі інші не відповідають дійсності.

Тож, суд надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_10 , як ті, що надані у судовому засіданні, так і на досудовому розслідуванні, враховуючи положення КПК України, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, висновків ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, та у справі «Шабельника проти України» вважає їх не допустимими, оскільки вони надані свідком, яким надалі був визнаний підозрюваним, обвинуваченим у цій кримінальній справі, потім свідком, потім знову обвинуваченим та в черговий раз свідком, тобто останній прямо зацікавлений в результатах вирішення даної справи.

З аналогічних підстав суд вважає за необхідне визнати не допустимими показання надані підсудним у якості свідка, оскільки вони отримані від свідка, який надалі був визнаний підсудним у цій справі.

В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст.ст. 83, 314, 315 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто предметів на яких за допомогою письмових знаків, звку, зображення тощо зафіксована певна інформація, судовим слідством було встановлено наступне.

З протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин здійсненого о 16 год. 30 хв. 05.12.2009 убачається, що ОСОБА_79 повідомив про те, що 28.11.09 приблизно о 12 год. 30 хв. по вул. Х. Шосе на зупинці «Інститут хімії» наглядно знайомі хлопці з застосуванням фізичного насильства заволоділи особистим майном його неповнолітнього сина ОСОБА_9 (а.с. 9 том № 1), тобто останньою підверджуються сама подія злочину, а саме: час, місце та спосіб вчинення.

В свою чергу, з протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин здійсненого о 15 год. 00 хв. 05.12.2009 убачається, що ОСОБА_80 повідомив про те, що 28.11.09 приблизно о 13 год. 00 хв. по вул. Двінська наглядно знайомі хлопці з застосуванням фізичного насильства заволоділи особистим майном його неповнолітнього сина ОСОБА_12 (а.с. 11 том № 1), тобто останньою підверджуються сама подія злочину, а саме: час, місце та спосіб вчинення.

Також, з протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин здійсненого о 17 год. 00 хв. 05.12.2009 убачається, що ОСОБА_81 повідомила про те, що 28.11.09 приблизно о 13 год. 00 хв. по вул. Двінська наглядно знайомі хлопці з застосуванням фізичного насильства заволоділи особистим майном його неповнолітнього сина ОСОБА_12 (а.с. 14 том № 1), тобто останньою підверджуються сама подія злочину, а саме: час, місце та спосіб вчинення.

З протоколів очної ставки від 06 травня 2010 проведених між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожним окремо, слідує, що потерпілі надали послідовні та логічні показання з приводу обставин злочинів, які кореспондуються з показаннями наданими у даному судовому засіданні в частині обставин вчинення злочинів, а саме: часу, місця та способу; підсудний будь-яких показів по суті не надав зіславшись на показання надані у якості свідка від 06.05.2015 (а. с. 70-78, том № 1), які фактично кореспондуються з його показами наданими у суді.

Порушень вимог Глави 15 та ст.ст. 172-173 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тож, суд, показання, які потерпілі надали, кожен окремо, вважає належним та допустимим доказом у справі, однак в частині показань ОСОБА_8 у якості свідка (підозрюваним став відразу після проведення очних ставок), враховуючи практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що показання особи, яка допитувалася, як свідок, однак в подальшому являється підозрюваним у цій же справі, не можуть бути покладені в основу її обвинувачення в чому небуть, вважає за необхідне визнати не належним доказом у справі.

Згідно протоколу огляду від 06.05.2010 проведеного слідчим в присутності понятих та ОСОБА_8 , у останнього було виявлено та вилучено, сім карти оператора мобільного зв`язку «Лайф» за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Згідно пояснень ОСОБА_8 останні сім-карти належать йому особисто та ними він користується близько 2 років (а.с. 60 том № 1), тобто останнім підверджуються інші відомсті, які мають відношення до вчинених злочинів та безпосередньо особи підсудного.

З відомостей що містяться у роздурківці телефонних з`єднань абонента мобільного зв`язку «Лайф» за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , за період часу з 28.11.2009 по 30.11.2009, які були отриманні на підстави постанови заступника голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_82 від 12.08.2010 та, зокрема, довідки-аналізу від 19.08.2010 складеної слідчим ОСОБА_83 убачається, що 28.11.2009 о 13 год. 35 хв. ОСОБА_8 з абонентського номеру НОМЕР_2 перебуваючи орієнтовно на пр-ті Гагаріна, 7 в м. Києві здійснював телефонні дзвінки невстановленим особам та своєму брату на № НОМЕР_4 (а.с. 238,240-246 том № 1), тобто вказані відомості цілком і повністю спростовують показання підсудного, щодо подій того дня та його місця перебування та ролі в них, та в повній мірі кореспондуються з обставинами, які визнані судом у ході судового розгляду, як доведені.

Поряд з цим, з відомостей що містяться у роздурківці телефонних з`єднань абонента мобільного зв`язку «Лайф» за номером НОМЕР_5 , за період часу з 28.11.2009 по 30.11.2009, які були отриманні на підстави постанови заступника голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_82 від 04.11.2010 та, зокрема, довідки-аналізу від 05.11.2010 складеної слідчим ОСОБА_83 убачається, що 28.11.2009 ОСОБА_8 протягом доби здійснював дзвінки на мобільний номер ОСОБА_10 та отримував телефонні дзвінки з його мобільного номеру проводячи між собою розмови з різною тривалістю часу; 28.11.2009 о 12 год. 52 хв. ОСОБА_10 зі свого телефонного номеру здійснював телефонні дзвінки невстановленій особі перебуваючи орієнтовно на вул. Харківське шосе, 56 в м. Києві (а.с. 127, 129-132 том № 2), тобто вказані відомості цілком і повністю спростовують показання підсудного, щодо подій того дня та кола осіб з якими він спілкувався, ролі в них, та в повій мірі кореспондуються з обставинами, які визнані судом у ході судового розгляду, як доведені та показами самих потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони підверджують обставини визначені ст. 64 КПК України та відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень імперативних вимог даного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено.

З протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 17 березня 2011 проведеного слідчим в пристуності понятих та адвоката випливає, що ОСОБА_10 для впізнання було надано прошиті і скріплені печаткою Дніпровського РУ «для пакетів» фотознімки 4 громадян та останній будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідн ост.ст. 384, 385 КК України, повідомив, що серед пред`явлених для впізнання ксерокопій фотознімків він є впевненим на 100 % , особу яка 28.11.2009 скоювала злочини біля зупинки «Інститут хімії» та по вул.Двінська в м. Києва, а саме ОСОБА_8 (фотознімок № 2), тобто останній підверджує обставини вчинення злочину, а саме особу підсудного (а.с. 190-191 том № 2), однак суд, враховуючи положення КПК України, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, висновків ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, та у справі «Шабельника проти України» визнає даний доказ не допустими, оскільки він отриманий від свідка, який надалі був визнаний обвинуваченим у цій кримінальній справі, потім свідком, потім знову обвинуваченим та в черговий раз свідком, тобто останній прямо зацікавлений в результатах вирішення даної справи.

З аналогічних підстав суд не визнає допустими доказами відомості, що містяться у протоколах очних ставок між потерпілими та свідком ОСОБА_10 , які містяться в матеріалах даної кримінальної справи.

Загалом у ході судового розгляду відомостей про те, що докази, які визнані судом належними та допустими були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підсудним у цій справі.

Наявні відомості у протоколах допиту інших осіб суд не аналізує, оскільки в додатку до обвинувального висновку у відповідності до п. 1 абз. 1 ст. 224 КПК України у списку осіб, які підлягають виклику у судове засідання вказані особи не значаться, а в ході судового розгляду, а ні прокурор, а ні сторона захисту (підсудний, адвокат), клопотань про їх допит не заявляли, тож суд, враховуючи імперативні вимоги ст. 16-1 КПК України, якою передбачено, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, однак функції обвинувачення та захисту на суд покладені бути не можуть, тож останній позбавлений змоги врахувати останні.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому, суд, у відповідності до положень ст. 275 КПК України здійснивши, розгляд справи в межах пред`явленого обвинувачення, вважає, що в ході судового слідства обставини зазначені підсудним та захисником у ході судового розгляду свого підтвердження не віднайшли, враховуючи таке.

Обставин визначених ст. 64 КПК України, які б свідчили про те, що було порушено норми ст. 62 Конституції України в частині того, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, встановлено не було.

Зокрема у ході судового розгляду стороною захисту не було надано суду будь-яких доводів, які б свідчили про те, що показання свідків та документи, які визнані як належні та допустимі докази, нє такими, що не відповідають у пенвій мірі нормам КПК України, тобто такі заяви підсудного є голослівними та надані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені діяння.

Щодо доводів про відсутність заяв потерпілих про вчинення злочину, то останні цілком і повністю споростовуються належними та допустими доказами, а саме безпосередньо самими заявами законних представників потерпілих до правоохоронних органів, які містяться в матеріалах справи (а.с. 9, 11, 14 том № 1), а наявності у журналі заяв і повідомлень про злочини, що вчиненні або готуються (ЖРЗПЗ) запису з порушенням норм його ведення, то даний факт не свідчить про неправдивість безпосередньо самого запису-повідомлення та заяв про злочин, які безпосередньо містяться в матеріалах справи, та може бути лише підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно відповідного працівника за наявності в його діях порушень порядку ведення останнього.

Вказівки обвинуваченого на те, що 28.11.2009 він не знаходився за місцем вчинення злочинів цілком і повністю спростовуються даними роздурківки телефонних з`єднань абонента мобільного зв`язку «Лайф» за номерами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , за період часу з 28.11.2009 по 30.11.2009, які були отриманні на підстави постанови заступника голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_82 від 12.08.2010.

В частині доводів підсудного про те, що до нього під час слідства застосовувалися незаконні дії з боку працівників Дніпровського РУ, а саме методи фізичного та психологічного впливу, то суд вважає їх такими, що не віднайшли свого підтвердження у ході судового слідства, виходячи з того що для їх обґрунтування підсудним не було надано будь-яких доказів у розумінні ст. 64 КПК України, а проведеною перевіркою за повідомленням суду, яке було надано в порядку ст. 97 КПК України, прийнято постанову від 16.05.2011 помічником прокурора Дніповського району м. Києва ОСОБА_84 , яка затверджена 16.05.2011 заступником прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_85 про відмову в порушенні кримінальної справи відносно о/у ВКР Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , та слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_88 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях злочинів передбачених ст.ст. 364, 365 КК України.

Про вказане процесуальне рішення прокурора підсудний дізнався в суді 11.07.2011, однак у відповідності до положень ст.ст. 99-1, 236-1 КПК України правом оскарження його вищестоящому прокуророві або до Дніпровського районного суду м. Києва не скористався (принаймні про це не повідомив суд в ході судового розгляду).
При цьому, суд бере до уваги той факт, що підсудний мав достатню кількість часу (з 11.07.2011 по цей час (18.07.2015), при наявності бажання оскаржити постанову від 16.05.2011 у порядку ст.ст. 99-1, 236-1 КПК України.

На період розгляду справи у суді, сторонами кримінального провадження не було надано суду будь-яких судових рішень та процесуальних рішень з боку прокуратури України (Генеральної прокуратури України, прокуратури м. Києва, прокуратури Дніпровського району м. Києва), які б свідчили про те, що постанова від 16.05.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи є скасованою, у зв`язку з чим, дане процесуальне рішення, суд визнає допустимим доказом, та відкидає, в даній частині, доводи захисту про тиск на підсудного, як не обґрунтовані та сумнівні, тобто вважає такими, що не знаходять свого підтвердження у ході судового слідства.
Не кореспондуються такі доводи і з позицією ЄСПЛ висловленою у рішеннях по справах: "Григор`єв проти України" (рішення ЄСПЛ від 15 травня 2012 року), "Клішин проти України" (рішення ЄСПЛ від 23 лютого 2012 року), "Коробов проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року),"Ошурко проти України" (рішення ЄСПЛ від 8 вересня 2011 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), "Савін проти України" (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2012 року), в яких останній вказав на те, що оцінюючи докази, Суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи неспростовних презумпцій факту (див., в якості класичного прикладу, вищезазначене рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161). Коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно державним органам - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади,- і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту (див. рішення у справі «Селмуні проти Франції» (Selmouni v. France) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII), однак у даному випадку, факту наявності тілесних ушкоджень у підсудного після затримання чи під час утримання під вартою встановлено взагалі не було, як і застосування тиску на нього.
Також, уже Київською місцевої прокуратурою № 4 було проведено перевірку за повідомленням суду, яке було надано в порядку ст. 97 КПК України у редакції 1960 року, про вчинення тиску на підсудного з боку прокурора ОСОБА_6 , але і цей факт згідно даних прокуратури не підтвердився, а тому відомості до ЄРДР у порядку ст. 214 КПК України у редакції 2012 року не уносилися про що було поінформовано підсудного.

Скаргу у порядку ст. 303 КПК України у редакції 2012 року з цього питання підсудний не подав.
А, визнання доказів у справі не належними та не допустими лише з тих підстав, що до кримінальної відповідальності, на цей час, не притягнуто ОСОБА_10 та інших осіб, апріорі, не кореспондується з нормами ст. 64 КПК України, оскільки не встановлює буль-яких фактичних данних у справі, а пов`язане з його внутрішньоемоціним відчуттям не справедливості, яке є у підсудного, тож суд, враховуючи той факт, що прокурором у порядку ст. 214 КПК України у редакції 2012 року було унесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з цього питання саме з метою захисту конституційних прав останнього, дотримання імперативних завдань кримінального судочинства, та те, що колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 05.12.2011 в своєму судовому рішенні вказала, що висновок відносно того, що самим фактом не притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, було порушено права ОСОБА_8 на захист є не вірним (а.с. 150 том № 3), не вважає таку позицію сторони захисту обґрунтованою, оскільки вона не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких умов суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази непричетності обвинуваченого до вчинених злочинів сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, що прямо суперечить вище вказаним нормам КПК України та не узгоджується із вищезазначеним стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, в чатсині того, що докази про що небуть можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини) і все, останні не можуть базуватися на припущеннях.

Крім того, судом враховується те, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2014 було скасовано вирок місцевого суду від 15.10.2012 та вказано, що в ході нового розгляду справи в суді слід перевірити показання потерпілих та свідків на предмет їх відповідності показанням наданим в суді, при наявності підстав з`ясувати причини зміни останніх (а.с. 238-243 том № 4).

З абз. 7 ст. 374 КПК України слідує, що вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку є обов`язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

За таких умов, враховуючи висновки і мотиви наведені в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2012 та положення абз. 7 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне, зокрема, проаналізувати показання потерпілих та свідків у справі на предмет їх відповідності показанням наданим на досудовому розслідуванні.

Так, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту обвинуваченим чи підсудним, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальній справі, що мають значення для неї.

При цьому судом враховується часовий проміжок який минув між наданням таких показань, а саме фактично 4 роки, та те, що практика ЄСПЛ, свідчить про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав безпосередньо під час судового розгляду.

У ході даного судового розгляду кримінальної справи з праналізованих судом показів потерпілих та свідків, які визнані судом належними та допустими доказами, обставин того, що вони містять в собі істотні суперечності між показаннями, які вони давали на суді і під час досудового слідства або дізнання встановлено не було.

Так, останні надали суду цілком логічні та послідовні показання, щодо подій злочинів, а саме їх часу, місця, способу (вчинення грубого порушення громадського порядку, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, застосування насильства, вчинення злочину за попередньою змовою, наявність умислу на відкрите викрадення майна) та інші обставини вчинення.

Будь-яких істотних змін в них судом не виявлено та сторонами таких фактів не доведено.

Щодо наявних змін в свідченнях в частині певних другорядних факторів, як то того, хто та в якій послідовності наносив удари, та інші, то вони за своєю суттю не впливають на кваліфікацію дій підсудного та не є такими, які змінили сутність обставин, які підягають доказуванню, а саме часу, місця та ПІБ конкретних осіб, які вчиняли ці злочини.

Так, як на час слідства, так і у ході судового розгляду, показання вказаних осіб цілком послідовні та логічні за своєю суттю, більше того, суд в основу обставин, які визнав доведененими показання вказаних осіб, які були надані ними на досудовому слідстві взагалі не покладав, оскільки переконений, що висновок суду повинен ґрунтуватися, лише, на тих показаннях, які суд сприймав особисто.

Даних типу того, як документи, які підтверджують репутацію свідків, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, які б підтверджували нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
Більше того, будь-яких клопотань з цього питання стороною захисту не порушувалося взагалі.

Апріорі, показання постійно змінювалися не потерпілими, а підсудним так, в поясненні від 06.05.2010 ОСОБА_8 показав, що 28.11.2009 він знаходився за межами м. Києва в селі Вірівка Херсонської області, однак будучи допитаним в якості підозрюваного та обвинуваченого він змінив покази і показав, що на протязі приблизно 2 років користується абонентськими номерами телефонів: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , а 28.11.2009 на протязі дня він перебував з товаришами за місце свого проживання за адресою АДРЕСА_2 та з даної адреси нікуди не відлучався так як св`яткував День народження подруги брата, однак суд вказані обставини, до уваги не бери, оскільки такі показання підсудного визнанні не належним доказом у справі.

Таким чином, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у ній, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини підсудного ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом.

При кваліфікації дій підсудного суд, враховуючи висновки і мотиви наведені в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 15.10.2012 та положення абз. 7 ст. 374 КПК України з даного питання, виходить з наступного.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова), грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З п. 5 Постанови убачається, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК ( 2341-14 ) і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК ( 2341-14 ) не потребують.

У даному випадку ОСОБА_8 разом з невстановленими особами вчинили відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоровя в момент заподіяння, за попередньою змовою групою осіб, а саме підійшли до ОСОБА_9 та відкрито викрали його майно попередньо застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним, як то заламали руку, повалили на землю, нанесли удари по голові ногою, тобто саме таким чином пододали його волю до опору.

При цьому, ОСОБА_8 разом з невстановленими особами здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, як то нанесення ударів по різним частинам тіла, удару битою по обличчю, що призвело до втрати свідомості, тобто конкретна поведінка підсудного в конкретний час, місці, за обставин та в обстановці визнаних судом доведеними є підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою, спрямована проти волі/поза волею потерпілих, саме ж насильство є реальним, інтенсивним, але таким, що не є безпечним для здоров`я особи, сам характер дій особи є агресивно-насильницьким, у зв`язку з чим у розумінні Постанови таке насильство є насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
В свою чергу з ППВСУ від 22.12.2006 N 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» слідує, що дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням
побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та
ін.
Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце.
У цій ситуції, дії, як підсдуного та інших осіб, матеріали вдіносно яких виділене в окреме провадження, в їх сукупності вказують на те, що у цій ситуації їх дії були направлені на грубе порушення громадського порядку, що супроваджувалось особливою зухвалістю відносно потерпілих. наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв знущанням над нею та таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла (тривало фактично півгоди).
Також, згідно п. 26 Постанови, злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

При цьому, як при вчиненні грабежу, так і хуліганства, группа осіб, яка вчиняла дані злочини разом з підсудним являється такою у розмінні діючого законодавства, оскільки вони діяли за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення про, що свідчить те, що учасники вчинення злочинів групою осіб діяли узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконував певне діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивні сторони складів злочинів.

Тож, суд враховуючи вищезазанечене, аналізуючи положення КК України в системному зв`язку та беручи до уваги позицію ВСУ, яка викладена у вазаній Постанові Пленуму кваліфікує дії підсудного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене з групою осіб.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання підсудному, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, є усунення заподіяної шкоди, про що свідчить відсутність будь-яких претензій з боку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_81 та їх відмови від заявлених цивільних позовів; активне сприяння розкриттю даних злочинів під час їх досудового розслідування про, що свідчать показання свідка ОСОБА_55 ; наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, зокрема матері, про що свідчать характеризуючі підсудного матеріали справи.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що підсудний/обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивні характеристики за місцем проживанням до вчинення злочинів, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не одружений, раніше не судимий, молодий вік на час вчинення злочинів, стать, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає місці соціальні зв`язки; позицію потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , щодо необхідної міри покарання, а саме призначення того покарання, яке уже відбув підсудний, тобто фактичне бажання з їх сторони застосування до нього положень ст. 69 КК України; ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинень, характери і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне, з урахуванням положень абз. 2 ст. 375 КПК України, призначити покарання за ст. 186, 296 КК України у виді позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, чи застосування положень ст. 69 КК України до підсудного, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, характер вчинених злочинів та оскільки суд однозначно переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні цивільних позовів ОСОБА_89 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_90 в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_91 в інтересах ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Згідно абз. 1 ст. 28 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Абзацом 1 статті 328 КПК України визначено, що постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 відмовилися від заявлених в їхніх інтересах цивільних позовів.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», у разі, коли потерпілим визнано неповнолітню або недієздатну особу, суд забезпечує участь у справі законного представника цієї особи, який має захищати її права й охоронювані законом інтереси; при цьому згода такого потерпілого на участь у справі законного представника не потрібна. Після досягнення потерпілим 18-річного віку функції законного представника припиняються, але останній може брати участь у справі як представник потерпілого (ст. 52 КПК ( 1001-05 ).

Тобто, у даному випадку потерпілі, у зв`язку з безпосереднім досягненням повноліття мають право відвовитися від пред`явлених позові особисто.

Також, до суду було подано заяву ОСОБА_81 , як законним представником потерпілого ОСОБА_11 про відмову від заявленого цивільного позову.

Відповідно до абз. 4 Постанови та абз. 3 ст. 328 КПК України, цивільний позов може бути залишений судом без розгляду лише у двох випадках: якщо не з`явився в судове засідання цивільний позивач або його представник (ст. 291 КПК ( 1003-05 ), за винятком випадків, застережених у ч. 2 ст. 291 КПК, а також коли підсудного виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (ст. 328 КПК).

Таким чином підстави для залишення позовів без розгляду, як і відмови у їх задоволенні відсутні.

В той же час, з вказаної Поставови Пленуму та аналізу КПК Укрїни в системному зв`язку убачається, що при розгляді позовів потерпілих про відшкодування шкоди суди повинні також враховувати положення Цивільного Кодексу України та Цивільного процесуальеного Кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач можен відмовитися від позову, що тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

За таких умов, суд вважає за необхідне провадження за цивільними позовами ОСОБА_89 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_92 в інтересах ОСОБА_12 , та ОСОБА_91 в інтересах ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої злочином закрити безпосередньо за заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_93 .

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.ст. 81, 330 КПК України.

Відповідно ст. 338 КПК України в строк відбування покарання слід зарахувати підсудному термін попереднього ув`язнення з 06.05.2010 по 14.07.2015, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та враховуючи попереднє ув`язнення, слід повністю звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі безпосередньо по його повному відбуттю, а запобіжний захід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання:

? за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

? за ч. 2 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 06.05.2010 до 14.07.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі безпосередньо по його повному відбуттю.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистої поруки скасувати.

Провадження у справі за цивільними позовами ОСОБА_91 в інтересах ОСОБА_11 , ОСОБА_89 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_90 в інтересах ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої злочином закрити.

Речові докази: паперовий конверт в якому знаходиться: сім картка оператора «Лайф» № НОМЕР_2 , сім картка оператора «Лайф» № НОМЕР_3 вилучені у ОСОБА_8 06.05.2010 року за адресою АДРЕСА_6 та приєднані до матеріалів кримінальної справи (а.с. 62 том № І), - повернути ОСОБА_8 .

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 діб через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я: ОСОБА_1