Провадження № 1-кс/201/7787/2016
УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретної ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність чергового прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 22.08.2016 до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою від 22.08.2016 з попередньою правовою кваліфікацією за ст.ст. 364, 365, 367, 374, 375 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність чергового прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 22.08.2016 до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою від 22.08.2016 з попередньою правовою кваліфікацією за ст.ст. 364, 365, 367, 374, 375 КК України.
В обґрунтування скарги вказав, що 22.08.2016 він звернувся із заявою до прокуратури Дніпропетровської області про вчинення кримінальних правопорушень суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 , відповідальність за які передбачена ст. ст. 364, 365, 367, 374, 375 КК України. Заява розглянута як звернення, у внесенні відомостей до ЄРДР відмовлено, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України. Тому просив скаргу задовольнити.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Вислухавши в судовому засіданні заявника, дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.
22.08.2016 ОСОБА_3 звернувся із заявою до прокуратури Дніпропетровської області про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст. ст. 364, 365, 367, 374, 375 КК України, в якій вказав, що 01.07.2016 суддею Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська під час засідання, в ході якого розглядались клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, після скасування вироку Апеляційним судом Дніпропетровської області, скасування ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області Вищим спеціалізованим судом України, при перевірці обвинувального акту на відповідність вимогам закону, в ході чого суд повинен керуватися вимогами ст. 291, ч. 3 ст. 314 КПК України, встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, повинен повернути його прокурору. В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрювався на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення. Ці відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, тому ОСОБА_3 за цим обвинувальним актом фактично має статус підозрюваного. Зазначивши в обвинувальному акті, що ОСОБА_3 вчинив злочин, прокурор не врахував презумпцією невинуватості, яка зобов`язує його довести винуватість підозрюваного, як того вимагають ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України. В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , викладені лише анкетні данні обвинувачених, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювалися останні на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення, а замість формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , зазначено, що ОСОБА_3 вчинив злочин, і жодного слова щодо обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 немає, з чого випливає, що вони в цьому провадженні є лише підозрюваними.
Судддя першої інстанції не дотримався вимог кримінально-процесуального закону, оскільки після заявленого клопотання не звернув уваги чи навмисно проігнорував порушення вимог КПК України при зверненні прокурора з обвинувальним актом до суду, які унеможливлюють розгляд місцевим судом провадження на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні. Розпочавши судовий розгляд без висунення обвинувачення суддя ОСОБА_4 перевищив повноваження та зловживаючи своїм службовим становищем, чи то навмисно, чи за службовою недбалістю порушив його право на захист. Відповідальність за дані кримінальні правопорушення передбачена ст.ст. 364, 365, 367, 374 КК України. Суддя відмовив у задоволенні клопотання, зазначивши що, в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 є вказівка, що під час нового судового розгляду це провадження належить розглянути з дотриманням матеріального та процесуального законів, з урахуванням доводів сторін (у тому числі висловлених у апеляційних та касаційних скаргах, з урахуванням рішень касаційної інстанції). Вказівки для суду першої інстанції щодо повернення обвинувального акту прокурору в цій ухвалі відсутні. Проте суддя фактично не звернув увагу на ці вказівки. Отже суддя ОСОБА_4 взагалі не розглянув клопотання по суті, не надав відповіді на жоден з доказів, викладених у клопотанні, що свідчить про те, що ухвала від 01.07.2016 року не відповідає вимогам ст. 370 та ст. 372 КПК України, що свідчить про умисне винесення незаконного судового рішення суддею, відповідальність за що передбачена ст. 375 КК України та матеріальну заінтересованість судді. Крім того, суддя вказав, що ухвала оскарженню не підлягає, чим порушив право на оскарження процесуального рішення. Вважає, що суддя порушив його права, гарантовані Конституцією України, що підтверджується чисельними рішеннями рішення Європейського суду з прав людини.
Як вбачається з листа Прокуратури Дніпропетровської області від 01.09.2016 № 06/2-3668-13, прокуратурою відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, так як зміст звернення зводиться до фактичної незгоди з судовим рішенням та не містить об`єктивних та достатніх даних про вчинення суддею кримінальних правопорушень.
Частиною ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, а також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частиною 1 ст. 214 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17.08.2012р. № 69, який є обов`язковим для виконання посадовими особами органів досудового розслідування, цей строк обчислюється з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність при поданні заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, та у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

Стосовно доводів заявника про вчинений злочин суддею, зазначаю, що процесуальні дії судді при відправленні ним правосуддя не можуть свідчити про вчинення злочину. Можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляді справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій. Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.
Дане також випливає з аналізу положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.
Відповідно до ст. 6 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, з приводу розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Отже, процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.

Із заяви ОСОБА_3 вбачається, що він вважає, що суддя підлягає кримінальній відповідальності за постановлення завідомо неправосудного рішення та перевищення службових повноважень, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Виокремлюються види юридичної відповідальності суддів, застосування яких відбувається з огляду на особливий статус судді - дисциплінарну, адміністративну, кримінальну, конституційну та інші види відповідальності судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя.

В свою чергу, дисциплінарна відповідальність завжди пов`язана із невиконанням або неналежним виконанням трудових обов`язків, тобто порушенням трудової дисципліни.

Дисциплінарна відповідальність суддів як вид юридичної відповідальності полягає в накладенні на порушника суддівської дисципліни несприятливих позбавлень морального, матеріального та організаційного характеру і є одним із засобів забезпечення відповідності діяльності і поведінки суддів професійним стандартам (суддівської дисципліни).

Підставою дисциплінарної відповідальності для судді є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто винного, протиправного порушення службових обов`язків. Дисциплінарна відповідальність суддів є одним із засобів забезпечення виконання їх професійних (службових) обов`язків, а відтак суддівської дисципліни.

Статтею 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено (конкретизовано) коло підстав, за наявності яких суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, за: 1) умисне або внаслідок недбалості: а) незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості; б) незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; в) порушення засад гласності і відкритості судового процесу; г) порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; ґ) незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу; д) порушення правил щодо відводу (самовідводу); 4) умисне або у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.

Законом встановлений певний індемнітет стосовно суддів на притягнення до дисциплінарної відповідальності скасування або зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків (ч. 2 ст. 92 Закону).

Згідно зі ст. 94 Закону д исциплінарне провадження щодо судді здійснюють Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, а також Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні скарги щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 214, 303 - 307 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність чергового прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 22.08.2016 до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою від 22.08.2016 з попередньою правовою кваліфікацією за ст.ст. 364, 365, 367, 374, 375 КК України - відмовити.
Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 вересня 2016 року. Повний текст ухвали складений 26 вересня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1