У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України в редакції 2001 року (далі - КК) до позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк два роки. На підставі статті 75 КК його звільнено від призначеного основного покарання з іспитовим строком три роки та покладено на нього обов'язки передбачені пунктами 2, 3, 4 статті 76 КК. Позбавлено ОСОБА_4 одинадцятого рангу державного службовця.

Апеляційний суд м. Києва вироком від 07 листопада 2013 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання скасував. Призначив йому за частиною другою статті 368 КК покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк два роки. У решті цей вирок залишено без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 02 грудня 2014 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2013 року щодо ОСОБА_4 скасував, а справу щодо нього направив на новий апеляційний розгляд у зв'язку з істотними порушеннями норм кримінально-процесуального закону, а саме через те, що апеляційний суд не надав захиснику можливість виступити у судових дебатах та не розглянув подані прокурором зауваження на протокол судового засідання.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання скасовано. Призначено йому за частиною другою статті 368 КК покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк два роки та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі статті 54 КК ОСОБА_4 позбавлено одинадцятого рангу державного службовця. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4 змінено та постановлено вважати його засудженим за частиною другою статті 368 КК у редакції Закону України від 05 квітня 2001 року. В решті зазначений вирок залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року щодо нього на підставі пункту 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У своїй заяві засуджений порушує питання про скасування ухвали касаційного суду від 17 листопада 2015 року та вироку апеляційного суду від 01 квітня 2015 року щодо нього і просить направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу своїх вимог посилається на невідповідність оспореного ним судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування статей 22, 23, 94, 95 КПК, викладеному в постанові Верховного Суду України. Крім того зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи вирок 01 квітня 2015 року щодо нього, не виконав вказівки, зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2014 року, зокрема, з'ясувати і дати відповідну правову оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та твердженням засудженого і його захисника з приводу правильності кваліфікації діяння, вчиненого ОСОБА_4

На підтвердження своїх доводів стосовно невідповідності оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, засуджений надав копію постанови Верховного Суду України від 21 січня 2016 року у справі № 249 кс 15.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення Верховним Судом України немає.

Згідно зі статтею 444 КПК, Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначених у статті 445 КПК, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 3 частини першої статті 445 КПК, встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції у зіставленні з правовим висновком, який став результатом процесуального перегляду Верховним Судом України судових рішень. Таким чином, Верховний Суд України наділений правом дати оцінку щодо неоднакового правозастосування тільки в тому випадку, коли така норма під час касаційного розгляду справи була реально застосована судом касаційної інстанції.

Як убачається з доданої до заяви копії оскаржуваної ухвали, засуджений та його захисник ОСОБА_5 у своїх касаційних скаргах порушували питання про зміну вироку апеляційного та місцевого судів через неправильне, на їх думку, застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, а також стверджували, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною другою статті 190 і частиною першою статті 364 КК (в редакції Закону України від 15 квітня 2008 року) та застосувати до нього положення статті 49 КК.

Отже, з огляду на копію ухвали касаційного суду, про перегляд якої подано заяву, засуджений і його захисник не зазначали у своїх касаційних скаргах про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, передбачених статтями 22, 23, 94, 95 КПК (порушення принципу змагальності, безпосередності дослідження доказів та їх оцінки). Відповідно, суд касаційної інстанції у своєму рішенні взагалі не висловив будь-яких застережень щодо зазначеного правозастосування.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних випадків у акті застосування норм права.

Таким чином, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні процесуальні обставини оцінені з розгляду саме цієї норми.

Реального відображення в оспореному судовому рішенні норми процесуального права, передбачені статтями 22, 23, 94, 95 КПК не знайшли.

Натомість у постанові Верховного Суду України, на яку посилається заявник, як на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, міститься правовий висновок Верховного Суду України щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 22, 23, 94, 95 КПК.

Таким чином, якщо касаційний суд не висловився щодо застосування тієї чи іншої норми кримінального процесуального закону, то перевірка невідповідності такого рішення висновку стосовно норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України є безпідставною.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що подана засудженим ОСОБА_4 заява про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року щодо нього.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6