Справа № 204/1743/16-к
Провадження № 1-кс/204/287/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю засудженого ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення з-під варти ОСОБА_3 у порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:
10 березня 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення з-під варти ОСОБА_3 у порядку ст. 206 КПК України. В обґрунтування клопотання зазначає, що 12.01.2015 року по справі № 403/4517/12-к колегією суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська під головуванням судді ОСОБА_5 було постановлено вирок та проголошено «витяг» з останнього, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до 14 років позбавлення волі. Однак, станом на сьогоднішній день копія вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2015 року, у порушення кримінального процесуального законодавства України засудженому ОСОБА_3 не вручена, що дає обґрунтовані підстави вважати, що дане судове рішення жодним чином не закріплено та не виражено у передбаченій законодавством України формі, а отже не існує. Станом на 19.01.2016 року справа до канцелярії суду не здана, копія вироку для вручення на СІЗО-3 не направлена. Більше того, матеріали судової справи не надані для ознайомлення стороні захисту, що у своїх сукупності призводить до порушення прав та свобод ОСОБА_3 , незаконного позбавлення волі останнього без належного судового рішення, набрало законної сили та унеможливлює здійснення ОСОБА_3 оскарження вищезазначеного вироку в апеляційному порядку. Таким чином, враховуючи обставини та положення законодавства України, можливо дійти висновку, що на сьогоднішній день ОСОБА_3 вже понад рік перебуває у Дніпропетровському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 80 без жодної правової, вмотивованої підстави а саме без належного судового рішення, що набрало законної сили, а отже позбавлення волі шляхом тримання під вартою останнього є незаконним, а відтак ОСОБА_3 негайно має бути звільнено з-під варти.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив вимоги задовольнити та звільнити його з-під варти.

Вислухавши пояснення захисника та засудженого, дослідивши клопотання, матеріали його особової справи, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З матеріалів особової справи наданої Дныпропетровським СІЗО встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під вартою згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року, згідно якого ОСОБА_3 визнано винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених за ст. 115 ч. 2 п. 7, ст. 121 ч. 1, ст. 296 ч. 4 КК України, та призначено у виді покарання: за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України 11 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України 7 років позбавлення волі, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_3 за сукупністю злочинів до відбування 14 років позбавлення волі. Зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_3 під вартою, обчислюючи початок строку відбування покарання з 15 серпня 2011 року. Тримання підсудного ОСОБА_3 під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, залишивши застосований запобіжний захід без змін.
Крім того, у судовому засідання підозрюваний ОСОБА_3 зазначив, що він отримав копію вироку та подав на нього апеляційну скаргу.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у статусі засудженного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року, який він оскаржує у Апеляційному суді м. Дніпропетровська.

Також, даним вироком суду вирішено питання щодо запобіжного заходу засудженого, а саме: тримання підсудного ОСОБА_3 під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Після системного аналізу вимог ст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Крім того, у судовому засіданні заявник пояснював, що суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 було порушено кримінально-процесуальне законодавство України щодо порядку виготовлення та вручення вироку суду засудженому, оскільки засудженому ОСОБА_3 було вручено витяг з вироку суду від 12 січня 2015 року, а копія повного тексту вироку, яка повинна відповідно до законодавства України, бути вручена засудженому у триденний строк після проголошення вироку, так і не була вручена.

Однак, як вже зазначалося раніше, матеріали особової справи містять копію вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року, тобто судового рішення, яке є законною підставою для тримання засудженого під вартою в умовах СІЗО.

Посилання заявника на порушення строку вручення копія вироку засудженому не може свідчити про безпідставність тримання останнього під вартою.

Тобто, у судовому засіданні було встановлено, що посилання захисника на незаконність тримання ОСОБА_3 під вартою у Дніпропетровському СІЗО є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з наявністю судового рішення, яким вирішено питання про тримання під вартою ОСОБА_3 засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України до 14 років позбавлення волі, а тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення з-під варти ОСОБА_3 , необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 7, 21, 206, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення з-під варти ОСОБА_3 у порядку ст. 206 КПК України залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1