Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 липня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000069 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст.Колосівка Василинівського району Миколаївської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою-технічною освітою, не працюючої, не одруженої, раніше неодноразово судимої: остання судимість вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 13.03.2014 р. за ч.2 ст. 185, ст. 71, 72 КК України до 1 року 6 місяців 15 днів позбавлення волі, обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України,

-з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 16 травня 2016 року ОСОБА_5 визнана винною та засуджена за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 25.01.2016 року близько 14 год. 50 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрала з полиці меблевої стінки, що знаходиться в одній із кімнат квартири, планшет марки «Prestigio MultiPad Muze 5001G», вартістю 1 200 грн., що належить ОСОБА_7 , чим заподіяла останньому матеріальну шкоду.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої вважає, що вирок суду є незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Доводить, що суд безпідставно призначив ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді трьох місяців арешту; виключити з вироку суду обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційних вимог, думку обвинуваченої ОСОБА_5 про залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який її засуджено ґрунтується на сукупності належно оцінених доказів, які узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України є вірною і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок місцевого суду в межах апеляційної скарги.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував тяжкість вчиненого нею злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості; особу винної, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, та заяву потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченої та вірно визнав ці обставини у їх сукупності такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і призначив їй покарання із застосуванням ст..69 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом безпідставно визнано обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочину.

Відповідно до вимог п.19 Постанов Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 4.06.2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка
передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК
як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то
за змістом частини четвертої статті 67 КК, як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
У вироку суд зазначив, що ОСОБА_5 вчинила таємне, повторне викрадення чужого майна.
Із мотивувальної частини вироку слід виключити покликання на обтяжуючу покарання обставину.

Враховуючи наведене, відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині застосування ст..69 КК України та призначеного ОСОБА_5 покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку та призначення ОСОБА_5 більш тяжчого покарання не заслуговують на увагу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині виключення обтяжуючої обставини - рецидив злочину підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Костопільського районного суду від 16 травня 2016 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину рецидив злочину.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового розгляду протягом трьох місяців з моменту її проголошення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3