Справа № 191/432/16-к
Провадження № 1-кп/191/102/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харцизьк Донецької області, громадянина України, цигана, неодруженого, не працюючого, освіта середня спеціальна, проживаючого в АДРЕСА_1 , без реєстрації, раніше судимого: 21.03.2005 року апеляційним судом Донецької області за п. 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Звільнений 07.11.2014 з Вільнянської ВК № 20 Запорізької області по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 19.11.2015 року приблизно о 09.30 годин, знаходячись увагоні приміського електропотягу сполученням «Синельникове- Дніпропетровськ», на станції Синельникове-1 за адресою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Виконкомівська, 60 А, маючи раптово виниклий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 та погрожуючи ножем став вимагати віддати йому грошові кошти та мобільний телефон, таким чином подавив волю потерпілої для опору. Сприймаючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я потерпіла ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 гривень однією купюрою та мобільний телефон марки «Samsung S 36001», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5995 від 07.12.2015 року становить 559 гривень 20 копійок, в якому знаходилася сім карта оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 20 гривень. Після чого ОСОБА_4 з отриманим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 629 гривень 20 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Також пояснив, що 19.11.2015 року знаходився на залізничному вокзалі ст.. Синельникове 1, де зайшов в вагон електрички. У вагоні знаходилася одна жінка, до якої він підійшов та погрожуючи ножем, який знаходився у нього в рукаві, а саме, показав їй кінчик ножа, вимагав віддати гроші та мобільний телефон. Жінка віддала кошти 50 грн. та мобільний телефон «самсунг». Потім він вийшов з електрички та пішов пішки в сторону м. Дніпропетровська. Коли дійшов до ст.. Синельникове 2, то через міст викинув ніж. Мобільний телефон він продав в м. Дніпропетровську за 80 грн. та кошти витратив на власні потреби. Даний злочин вчинив з метою отримати кошти, оскільки не мав можливості влаштуватися на роботу.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий, вчинив даний злочин в період не знятої та непогашеної в установленому законом порядку судимості, що свідчить про його схильність до скоєння умисних тяжких злочинів та його небажання стати на шлях виправлення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбуття покарання характеризується задовільно, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся в скоєному.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття, а також до пом`якшуючої покарання обставини суд відносить повне визнання своєї вини.

Обставиною, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд враховує рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його відношення до скоєного, наслідки суспільно-небезпечного діяння, а саме, потерпілою надано суду заяву, згідно якої вона не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру та питання щодо обрання міри покарання просила вирішити на розсуд суду, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим та враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.01.2016 року за вих. № 223 20/0/4 16 незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 року) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку з цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий 20.11.2015 року, що підтверджується протоколом затримання, та й по даний час перебуває в слідчому ізоляторі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, тобто з 20.11.2015 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 20.11.2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази, що знаходяться в камері схову речових доказів Синельниківського ВП згідно квитанції № 110459 (а. с. 39), та згідно квитанції № 110459/1 (а. с. 83) знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк та в тому ж порядку з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1