Справа №482/1639/15-к 21.09.2016

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000007

за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та представника потерпілого - ОСОБА_6 , на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

представник потерпілого ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення цього злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України, судових та правоохоронних органах строком на 3 роки, зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500 грн.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «майор міліції».

Представник потерпілого ОСОБА_6 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор ОСОБА_5 вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, не мотивував підстав виправдання і відкидання доказів обвинувачення, належної оцінки їм не надав.

На думку апелянта, судом безпідставно надано критичну оцінку деяким доказам вини ОСОБА_7 . Зокрема, визнано недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та протоколи проведення слідчих експериментів від 19.09.2014 року зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 у вироку викладені неповно та неправильно.

У той же час, судом не надано належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, які підтверджують висновки органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Апелянт оспорює висновки суду про не доведеність тієї обставини, що ОСОБА_7 був обізнаний про ДТП, і що наявні докази не підтверджують даний факт. Вважає, що судом безпідставно прийнято до уваги показання ОСОБА_7 про те, що йому не було відомо про ДТП до проведення службової перевірки за заявою ОСОБА_13 .

На думку апелянта, судом надана невірна оцінка показанням потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 28.01.2013 року він перебував в автомобілі ВАЗ 21104 під керуванням ОСОБА_18 , який не впорався із керуванням транспортним засобом, внаслідок чого сталося ДТП. Вказані показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , яким надана невірна оцінка.

Вважає необґрунтованим посилання суду на показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_22 про те, що вони повідомляли про ДТП у Новоодеський РВ УМВС, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які пояснили, що 28.01.2013 року будь-яка інформація та повідомлення про ДТП за участю водія ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_9 від працівників ВДАІ та інших осіб не надходила.

На думку апелянта, судом не враховано, що ОСОБА_7 не виконані вимоги п.п. 11, 22 ч.4 Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС; - п.п. 3.3, 6.15, 6.23, 6.24, 20.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС; та посадової інструкції начальника відділення ДАІ Новоодеського РВ УМВС,.

Вважає безпідставним визнання судом недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які свідчили б про порушення слідчим вимог ст. 228 КПК України

Крім того, посилається на те, що судом не прийнято до уваги: протоколи огляду матеріалів досудового розслідування за фактом ДТП у кримінальному провадженні № 0000130; протокол огляду журналів обліку Новоодеської ЦРЛ, в яких наявні записи про госпіталізацію постраждалого від ДТП ОСОБА_9 та відсутні записи щодо повідомлення про цей факт органу внутрішніх справ; протоколи огляду журналів обліку відділу ДАІ з ОАТ Новоодеського району УДАІ УМВС, Новоодеського РВ УМВС, в яких відсутні записи про реєстрацію факту ДТП 28.01.2013 року.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_6 вказує, що в порушення ст. 370 КПК України суд неповно, вибірково, виклав показання свідків, та не надав їм юридичної оцінки у сукупності з іншими доказами.

Зазначає, що деяким доказам, що досліджені в судовому засіданні, взагалі не надано ніякої оцінки та вони не вказані у вироку, чим порушено вимоги ст. 94 КПК, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і свідчить про упередженість суду. Зокрема, неповно викладені показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , ОСОБА_16 .

Наводить зміст показань свідка ОСОБА_31 на підтвердження того, що ОСОБА_18 сів за кермо автомобіля, перебуваючи у нетверезому стані.

Посилається на неврахування судом показань свідка ОСОБА_14 , який в суді пояснив, що ОСОБА_7 був на місці ДТП. Вважає безпідставним висновки суду про допущені порушення КПК під час складання процесуальних документів з цим свідком.

Зазначає, що суд безпідставно не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_32 , посилаючись на те, що в подальшому це може порушити право ОСОБА_18 на захист в іншому кримінальному провадженні.

Як вважає апелянт, суд безпідставно визнав недопустимими доказами протоколи впізнання особи за фотознімками свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .

Просить врахувати, що показання свідків ОСОБА_17 (лікаря) та ОСОБА_22 (фельдшера) про те, що вони по телефону повідомили чергову частину Новоодеського РВ УМВС про факт доставки до лікарні потерпілого ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями після ДТП, спростовується письмовими доказами: відомостями з райвідділу, даними протоколу огляду журналів чергової частини; показаннями працівників міліції- свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 .

На думку апелянта, показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_22 підтверджують, що ОСОБА_7 не тільки не повідомив чергову частину РВ, але і не забезпечив повідомлення про це своїх підлеглих, не забезпечив схоронність місця події в незмінному стані до приїзду слідчо-оперативної групи РВ, що призвело до втрати доказів та уникнення покарання ОСОБА_18 .

Крім того, вказує, що в ході судового розгляду судом досліджено відомості про дзвінки абонентських номерів, згідно яких ОСОБА_18 28.01.2013 року, починаючи з 15 год. 09 хв. неодноразово дзвонив ОСОБА_13 , і що батько ОСОБА_18 після ДТП дзвонив саме ОСОБА_7 , однак цій обставині суд не надав юридичної оцінки.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням підлеглих ОСОБА_7 , які є заінтересованими особами.

Узагальнені виклад заперечень захисника ОСОБА_8 на подані апеляційні скарги.
У запереченнях на подані прокурором ОСОБА_5 та представником потерпілого ОСОБА_6 апеляційні скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що доводи апелянтів є безпідставними, а рішення судом прийнято відповідно до вимог закону. Вказує, що обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 364 ч.2 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, і що суд, дослідивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_7 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у зловживанні своїм службовим становищем, за наступних обставин.
ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника відділення ДАІ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, здійснював функції представника влади, відповідно до чого у межах своєї компетенції мав право пред`являти вимоги та приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності, застосовувати примусові заходи, складати юридично значимі документи, тобто був службовою особою правоохоронного органу.
28 січня 2013 року ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_34 в кафе «Сюрприз», розташованому по вул. Леніна у м. Нова Одеса, спільно вживали алкогольні напої. Після цього, у проміжок часу з 14:00 год. до 15:00 год. ОСОБА_18 сів за кермо належного йому автомобіля ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське місце, а ОСОБА_34 - на заднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля. ОСОБА_18 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, став керувати автомобілем.
Рухаючись по дорозі Р-06 Ульянівка - Миколаїв, а саме по вул. Леніна, м.Нова Одеса, у напрямку м. Миколаєва, автомобіль ВАЗ-21104, під керуванням ОСОБА_18 , при невстановлених слідством обставинах, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду.
У результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_9 , який знаходився на передньому пасажирському місці, отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Отримавши тілесні ушкодження, ОСОБА_9 не міг самостійно вийти із пошкодженого автомобіля. Проїжджаючі мимо ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , зупинились та почали евакуювати із салону автомобіля ВАЗ-21104 ОСОБА_9 та при цьому допомогли вийти із автомобіля ОСОБА_35 .
В цей же час до місця ДТП прибули начальник ДАІ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 та двоє невстановлених слідством працівників міліції, а також фельдшер Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф ОСОБА_22 .
Перебуваючи на місці пригоди, ОСОБА_7 візуально оглянув місце ДТП, пошкоджений автомобіль ВАЗ-21104 державний номер НОМЕР_1 , встановив обставини події, поспілкувавшись з її учасниками, та впевнився тим самим, що ДТП мало місце, що потерпілий ОСОБА_9 , маючи тілесні ушкодження, не може самостійно рухатись, внаслідок чого потребує медичної допомоги.
Разом з тим, ОСОБА_7 , усупереч вимог ст.10 Закону України «Про міліцію», п. п. 11, 22 ч. 4 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 341 від 14.04.1997, п. п. 3.3, 6.15, 6.23, 6.24, 20.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України №111 від 27.03.2009 року, та посадової інструкції начальника відділення ДАІ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, діючи всупереч інтересам служби, умисно, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, з корисливих мотивів в інтересах ОСОБА_18 , з метою створення умов для втрати доказів вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, та використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи про ДТП за участю автомобіля ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_18 , внаслідок якого постраждав пасажир автомобілю ОСОБА_9 , не забезпечив взаємодію очолюваного ним підрозділу зі службами Новоодеського РВ УМВС та іншими правоохоронними органами в організації роботи щодо розкриття злочину «по гарячих слідах», не повідомив про зазначений факт ДТП черговому Новоодеського РВ УМВС України в області та не здійснив охорону місця ДТП до прибуття слідчо-оперативної групи.
Прибувши на місце ДТП, у результаті якого отримали тілесні ушкодження люди, ОСОБА_7 всупереч вимогам п.п. 20.4, 20.4.1. -20.4.8. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року, всупереч інтересам служби, умисно, з корисливих мотивів в інтересах ОСОБА_18 , не вжив заходів з огородження місця пригоди необхідною кількістю тимчасових технічних засобів регулювання дорожнім рухом; у присутності двох свідків не зафіксував та не забезпечив фіксування місця, часу, виду, обставин та наслідків ДТП; не установив транспортні засоби, водіїв, пасажирів та інших осіб причетних до ДТП, його свідків, і не забезпечив присутність вказаних осіб на місці пригоди до прибуття слідчо-оперативної групи, не опитав та не забезпечив опитування свідків ДТП про обставини пригоди, фіксування їх установчих даних; не вжив заходів до збереження слідів та речових доказів.
Внаслідок умисного невиконання начальником ДАІ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 , всупереч інтересам служби своїх функціональних обов`язків, сліди дорожньо-транспортної пригоди компетентним органом досудового розслідування не зафіксовані та втрачені, пошкоджений автомобіль ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 , з місця ДТП переміщений невстановленою особою у невідомому напрямку, очевидці та інші причетні до ДТП особи не встановлені.
Відомості про дорожньо-транспортну пригоду, що трапилась 28.01.2013 року за участю автомобіля ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_18 , внаслідок якої постраждав пасажир автомобілю ОСОБА_9 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено прокуратурою Новоодеського району Миколаївської області за заявою ОСОБА_13 лише 27.02.2014 року за №0000130, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.
У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, яке триває, встановити місцезнаходження автомобіля ВАЗ-21 104, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_18 , не представляється можливим, що в свою чергу унеможливлює проведення автотехнічної, трасологічної та інших експертиз, необхідних для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, начальник ДАІ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 , будучи працівником міліції, умисно діючи в інтересах ОСОБА_18 , зловживаючи владою і службовим становищем всупереч інтересам служби, грубо порушив норми законодавства України, що заподіяло тяжкі наслідки у вигляді неможливості виконання правоохоронними органами передбачених ст.2 КПК України завдань кримінального провадження, що полягають у забезпеченні швидкого та повного розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а також у підриві авторитету та престижу правоохоронних органів, зокрема органів ДАІ, що виразилось у створенні у сторонніх осіб, зокрема у ОСОБА_9 уявлення, що службові особи правоохоронних органів не спроможні гідно і сумлінно виконувати свої обов`язки і що порушення службових обов`язків для них не тягне за собою відповідальності.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.364 КК України як зловживання своїм службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам громадян, або державним чи громадським інтересам.
Приймаючи рішення про виправдування ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину, суд першої інстанції послався на наступне.
Суд першої інстанції навів зміст показань потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 .

Навівши у вироку зміст показань свідка ОСОБА_14 , суд зазначив, що прокурором не доведено, що свідок ОСОБА_14 надає суду неправдиві показання, та не надано жодних документів, які б доводили б недостовірність показань свідка (зокрема, що підтверджують репутацію свідка та підтверджують його нечесність).
Суд першої інстанції послався на те, що свідок ОСОБА_14 , який в суді був допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями в судовому засіданні, повідомив, що показання він давав слідчому одночасно з декількома особами, після чого слідчий складав протокол. З цих підстав суд дійшов висновку, що при досудовому розслідуванні свідок допитаний з порушенням вимог ч.1 ст.224 КПК України.
Допитавши свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_32 , суд не навів їх показань у вироку, пославшись, що до уваги їх показання не приймає та оцінку їм не надає, так як в подальшому це може порушити право ОСОБА_18 на захист по іншому кримінальному провадженню.
Також суд першої інстанції перелічив зміст досліджених письмових доказів, а саме: протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідкам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та дійшов висновку про недопустимість цих доказів.
За висновком суду, усі протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками складені з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки жодний з представлених протоколів не містить відомостей, за якими прикметами вони впізнали ОСОБА_7 , та суду не надано знімків, за якими саме впізнавали свідки ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимими як докази протоколи проведення слідчих експериментів із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . В обґрунтування цих висновків суд зазначив, що свідок ОСОБА_15 пояснив, що слідчий не проводив з ним слідчий експеримент, а за поясненнями ОСОБА_14 - слідчий експеримент проводив одночасно з ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , що остання підтвердила.
Крім того, представлений прокурором протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 19.09.204 року не дописаний слідчим.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_7 знав про ДТП, оскільки відсутні будь - які докази зазначеного, жоден процесуальний документ та жодні показання свідків не підтверджують обвинувачення.

Суд вважає, що органом досудового розслідування не встановлено та не доведено, що саме обвинувачений ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби, умисно, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, з корисливих мотивів, в інтересах ОСОБА_18 , з метою створення умов для втрати доказів вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 , на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали подані апеляційні скарги необґрунтованими та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не мотивував прийняте рішення, оскільки надав оцінку лише письмовим доказам, наданим обвинуваченням, та взагалі не надав оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_43 , показання яких лише навів у вироку.
Суд першої інстанції у вироку не навів аналізу та оцінки цим доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які показання свідків він приймає, а які відхиляє.

Крім того, є обґрунтованими наведені прокурором доводи про те, що суд першої інстанції у вироку неповно виклав показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо фактичних обставин кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, а саме:
- від 08.05.2014 року свідок ОСОБА_10 зазначив, що впізнав ОСОБА_7 як особу, яку бачив на місці ДТП;
- від 08.05.2015 року свідок ОСОБА_11 зазначив, що бачив ОСОБА_7 в лікарні після ДТП;
- від 01.08.2014 року свідок ОСОБА_12 зазначив, що бачив ОСОБА_7 , коли діставали потерпілого ОСОБА_9 з автомобілю ВАЗ 2110, що належить ОСОБА_18 ;
- від 14.05.2015 року свідок ОСОБА_13 зазначила, що впізнала на фотографіях працівників ДАІ, які знаходились в Новоодеській ЦРЛ 28.01.2013 року, серед яких був ОСОБА_7 .
Крім того, прокурором до суду першої інстанції надано протоколи проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Визнавши зазначені протоколи пред`явлення особи для впізнання та протоколи проведення слідчих експериментів недопустимими доказами з процесуальних підстав, суд взагалі не надав оцінки показанням зазначених свідків, зміст яких навів у вироку.
Зокрема, у вироку є посилання на показання свідка ОСОБА_11 , в яких зазначено, що на місці ДТП він бачив саме працівників ДАІ, на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , в яких зазначено, що після ДТП в лікарні вони бачили працівників ДАІ, серед яких (за показаннями ОСОБА_15 ) був саме обвинувачений ОСОБА_7 , а також на показання свідка ОСОБА_14 , в яких зазначено, що на місці ДТП він бачив працівника ДАІ, який був схожий на обвинуваченого ОСОБА_7 .
Таким чином, зазначені показання залишилися поза увагою суду, оскільки їм взагалі не надана оцінка, та не наведено, чому ці показання свідків, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, суд першої інстанції не врахував при ухваленні вироку.
Крім того, визнавши недопустимими як докази протоколи слідчих дій зі свідком ОСОБА_10 , в суді першої інстанції цей свідок не допитаний.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_44 , але, суд першої інстанції не навів їх показань у вироку. В той же час, зазначив, що не приймає їх показання до уваги та оцінку їм не надає.
Поза увагою суду залишився й ряд письмових доказів обвинувачення, яким судом будь якої оцінки не надано. Зокрема, не надана оцінка даним протоколу огляду журналів обліку Новоодеської ЦРЛ, протоколів огляду журналів обліку відділу ДАІ з ОАТ Новоодеського району УДАІ УМВС в області, Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області.
Таким чином, суд першої інстанції вибірково оцінив надані стороною обвинувачення докази, не надав оцінки доказам, на які послався у вироку.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції, чого зроблено не було.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, дати їм належну оцінку.

З наведених підстав, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 412, 415 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та представника потерпілого - ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3