Єдиний унікальний номер 242/2233/16-к
Номер провадження 11-кп/775/885/2016

УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000556 від 25 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, Донецької області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, який перебуває в зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, пенсіонера, раніше не судимий, проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та на нього покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2016 року, на початку вересня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_7 , з метою участі у діяльності непередбаченому законом збройного формування, приїхав на залізничний вокзал Київського району м. Донецька, де проходило вербування до лав «ДНР», де діючи з прямим умислом, умисно, добровільно, усвідомлюючи, що «ДНР» являє собою незаконне збройне формування, прибув до будівлі колишнього УСБУ у Ворошиловському районі м. Донецька по вул. Щорса, буд. 62, де надав усну згоду на участь у якості бійця на боці незаконного збройного формування «ДНР» із зобов`язанням дотримуватись та виконувати накази та обов`язки керівництва, пов`язані з несінням служби. В той же день обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено на посаду «стрілка», встановлений графік чергувань і передано вогнепальну зброю карабін системи «СКС» з набоями, камуфльовану одежу та посвідчення народного ополчення де перебував із початку серпня 2014 року до кінця вересня 2014 року, виконував накази керівництва - доставляв продукти харчування та боєприпаси із будівлі колишнього УСБУ у АДРЕСА_2 , тим самим приймав участь у діяльності непередбаченого законом збройного формування «ДНР», отримавши грошові кошти у розмірі 8700 гривень.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2016 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На його думку, основною метою вступу ОСОБА_7 до лав злочинної організації, так званої «ДНР» була нажива, тому посилання суду, що він є «годувальником» для матері-пенсіонерки є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення ніким не оспорюється, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, вірно встановивши фактичні обставини справи та вірно кваліфікував його дії за ст. 260 ч. 2 КК України.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, конкретних обставин справи, даних про його особу, який є пенсіонером-шахтарем, ветераном праці, за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується задовільно, раніше не судимий, провину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відмовився в участі у непередбачених законом збройних формуваннях, стан його здоров`я. Обставини, що обтяжують покарання відсутні. Покарання призначене в межах санкції за інкриміноване кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у вироку врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини покарання, тому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75, 76 КК України, з застосуванням відповідних обов`язків, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, враховуючи суспільний резонанс та тяжкість скоєного злочину, боротьбу з проявами сепаратизму, суд повинен був призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з відбуванням покарання, на думку колегії суддів, не відповідає засадам КПК України, вимогам Конституції України та Європейського суду з прав людини, з підстав гуманізму, оскільки відповідальність і покарання повинні носити індивідуальний характер, у відповідності до дій, фактично скоєних обвинуваченим, наслідків скоєного. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Сорока хоч і перебував у лавах збройного формування, але це сталося у серпні-вересні 2014 року, півтора місяці, тобто нетривалий час, він не усвідомлював можливих наслідків, ніяких даних про те, що він окрім охорони будівлі СБУ Донецької області та розгрузки продуктів харчування та зброї, що встановлено з його слів, немає. В матеріалах відсутні будь-які дані про те, що він застосовував зброю проти громадян України, або приймав участь у будь-яких активних діях, у вересні 2014 року він добровільно припинив зазначену діяльність, покинув м. Донецьк та виїхав у м. Дзержинськ Донецької області, де знаходиться по теперішній час, що було прийнято до уваги судом першої інстанції та апеляційним судом.

Враховуючи його процесуальну поведінку з вересня 2014 року по теперішній час, що з того часу він не скоїв ніяких протизаконних діянь, провину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, відсутність тяжких наслідків від його дій, його вік та стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та сімейних зв`язків, наявність матері похилого віку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість обрання до обвинуваченого ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі саме з застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, оскільки для цього є достатньо підстав. У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Таким чином, всі обставини, наведені в апеляційній скарзі прокурора, вже враховані судом, який зазначив у вироку достатні та переконливі мотиви, з яких він прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 75, 76 КК України при обранні міри покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК або КК України, які б тяглі за собою скасування вироку та зміну міри покарання.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 02 червня 2016 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді