Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 вересня 2016 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001964.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Ізюм Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України такого, що судимості не має,
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до виправних робіт на 1 рік, з відрахуванням в дохід держави 10% від суми заробітку.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2447,14 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 936 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок його м`якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свою скаргу прокурор мотивує тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам його апеляційної скарги, зазначає про неправильність застосування ст. 57 КК України та призначення ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт. Окрім того, вказує на м`якість призначеного засудженому покарання. Стверджує про необґрунтоване визначення судом першої інстанції розміру заподіяної потерпілому шкоди та невмотивоване стягнення моральної та матеріальної шкоди у меншому розмірі, ніж заявляв потерпілий, а також витрат на оплату послуг адвоката, що з огляду на зміст оскаржуваної ухвали, на його думку, залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 26 липня 2014 року близько 21 години 10 хвилин біля магазину «МАРКЕТ+», який знаходиться по проспекту Гагаріна, 72 у м. Харкові на ґрунті раптово виниклого конфлікту, з неприязні умисно наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_6 . Від отриманого удару останній впав та вдарився головою об тротуарну плитку. В результаті чого ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтовані дослідженими у справі доказами і у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора про неправильне визначення судами покарання ОСОБА_5 у виді виправних робіт за місцем роботи з огляду на ст. 57 КК України, то вони є безпідставними виходячи з наступного.
З пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що між ним та ОСОБА_6 у магазині «Маркет+» раптово виник конфлікт, розв`язання якого було перенесено за межі магазину. Де ОСОБА_5 , діючи з неприязні, умисно наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_6 . Від отриманого удару останній впав та вдарився головою об тротуарну плитку. В результаті чого ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, між засудженим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 , як правильно встановлено судом, виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних взаємовідносин, тобто не пов`язаний з виконанням ним своїх службових або професійних обов`язків. Отже, підстав вважати, що судом ОСОБА_5 неправильно призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт, які він має відбувати за місцем своєї роботи, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою та надані ґрунтовні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі.

При розгляді апеляційної скарги прокурора, доводи якої щодо неправильності застосування ст. 57 КК України та призначення ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт, аналогічні доводам касаційної скарги, суд апеляційної інстанції перевірив і своє рішення належним чином мотивував і підстав для призначення йому більш суворого покарання не знайшов. З таким висновком погоджується і колегія суддів. Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про незаконність судових рішень в частині неправильного визначення сум, які підлягають стягненню на користь потерпілого ОСОБА_6 - 2447,14 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди, а також 936 грн. витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості та відповідає завданим йому фізичним та моральним стражданням. Цивільний позов потерпілого судом правильно вирішено у відповідності до вимог ст. 23, 1167, 1168, 1172 ЦК Україні та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Визначаючи суму відшкодування понесених потерпілим матеріальних збитків на лікування, суд при визначенні конкретного розміру таких витрат виходив з тих доказів, які були надані потерпілим, дослідив їх з точки зору достатності та допустимості й дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 має бути відшкодована сума витрат у розмірі 2447,14 грн.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, підстав для зміни або скасування постановлених по справі судових рішень не має.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

постановила:
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3