Дата документу Справа № 332/1677/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 332/1677/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1479/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська Донецької області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, працюючого у ТОВ «Вега-Моторз ЛТД» помічником моториста, військовозобов`язаного, перебуваючого у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей на утримані не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 1 січня 2008 року Артемівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ст. 304, ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України на 1 рік;

2) 18 червня 2009 року Артемівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 25 липня 2011 року на підставі постанови Нікітського районного суду м. Горлівки Донецької області від 15 липня 2011 року на невідбутий строк покарання 2 місяці 15 днів;

3) 24 квітня 2013 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на строк 5 місяців. Звільнений 11 вересня 2013 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

4) 19 лютого 2014 року Артемівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на строк 6 місяців;

5) 24 квітня 2014 року Попаснянським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 9 липня 2014 року на підставі постанови Старобельського районного суду Луганської області невідбутий строк скорочено на 1/2 частину до відбуття покарання на строк 1 рік 6 місяців 15 днів. Звільнений 9 листопада 2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

Судимого 22 лютого 2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України постановлено покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на 1 рік виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання визначено з часу фактичного затримання.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 1554,04 грн.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в розмірі 263,88 грн.

Вирішено долю речового доказу у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи особою раніше судимою за скоєння злочину проти власності, судимість за який у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

10 грудня 2015 року, близько 11 години 44 хвилини ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері проник до підсобного приміщення вищевказаного магазину, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Doogee Х5», біло-чорного кольору, вартістю 1554 гривні 4 копійки, який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій і доведеності вини ОСОБА_7 , вважає що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є надто суворим.

Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі дана оцінка пом`якшуючим покарання обставинам, таким як: повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щиросердечне каяття.

Також судом не враховано позитивні зміни в житті обвинуваченого, який офіційно працевлаштувався, що надасть йому можливість відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду, сама потерпіла не наполягала на суворому покаранні. Крім того ОСОБА_7 фактично створив сім`ю, опікується вихованням та матеріальним забезпеченням дітей своєї цивільної дружини, допомагає їй в лікуванні та реабілітації після травми.

Вважає, що суд з урахуванням всіх наведених обставин в їх сукупності мав призначити покарання з випробуванням.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважала, що виправлення обвинуваченого можливе лише із призначенням його реального покарання, про що крім іншого також свідчить, що ОСОБА_7 , будучи звільненим з місць позбавлення волі за відбуттям покарання, призначеного йому за вчинення корисливого злочину 9 листопада 2015 року, вже 10 грудня 2015 року вчинив новий тяжкий корисливий злочин, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки, сукупність усіх даних, які його характеризують, обстановку і спосіб злочинного діяння, його наслідки, суму завданої потерпілій майнової шкоди та невідшкодування її на час розгляду справи судом, дані, що характеризують особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, судимості у встановленому законом порядку за які не зняти і не погашені, нетривалий проміжок часу між звільненням обвинуваченого з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання за попереднім вироком та скоєнням даного кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 має місце реєстрації та місце проживання, за яким характеризується формально, офіційно працевлаштований з 10.06.2016 року з іспитовим строком 3 місяці у ТОВ «Вега-Моторз ЛТД», де характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей не має, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, яке є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією ч. 3 ст. 185 КК України для даного виду покарання.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті і підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано при призначенні покарання дані про особу обвинуваченого, йог сімейний стан, його власне ставлення до вчиненого ним злочину та думку потерпілої з приводу покарання.

З наданої апеляційному суду фотокопії розписки вбачається, що шкоду, завдану злочином, ОСОБА_7 , потерпілій було відшкодовано лише 2 листопада 2016 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного вироку. З огляду на наведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання обґрунтовано врахував, що на час розгляду провадження добровільно шкоду потерпілій не відшкодовано.

Також судова колегія, враховуючи всі дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, які об`єктивно свідчать про його стале перебування на шляху вчинення корисливих злочинів, вважає, що в даному разі відшкодування шкоди потерпілій не може бути враховане як підстава для пом`якшення призначеного покарання шляхом звільнення ОСОБА_7 від його реального відбування.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині виду та розміру призначеного покарання за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підстав зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4