Справа № 372/1641/16-к
Провадження 1-кс-585/16
ухвала
Іменем України

28 листопада 2016 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторони кримінального провадження старшого слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000891 від 01.07.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239-2 КК України, а саме на: бульдозер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка Т-170,1989 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна 13540 см. куб., потужність двигуна 125 кВт, маса машини 15 тис. кг, серія НОМЕР_4 , виявленого та вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер: :04:03:033:0134, що погоджено прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що не застосування арешту щодо зазначених речей, що були вилучені під час обшуку та є речовими доказами у кримінальному провадженні і зберегли на собі сліди злочину, може призвести до їх зникнення або втрати у цілому.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Обухівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 від 01.07.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка кадастровий номер: :04:03:033:0134. Дана земельна ділянка загальною площею 11,6 га, яка знаходиться в оренді ТОВ «Затишне», юридична адреса: м. Київ, вул. Іллінська, 16, код ЄРДПОУ 32077891, відповідно до договору оренди № 664320 від 05.09.2002, укладеного на 49 років між Виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та ТОВ «Затишне», на даній земельній ділянці повинні проводитись будівельні роботи.

19.11.2016 року на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 10.11.2016 року №372/1641/16-к проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер: :04:03:033:0134, в ході проведення якого виявлено та вилучено бульдозер, реєстраційний номер 66534АА, марка Т-170, 1989 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна 13540 см. куб., потужність двигуна 125 к.Вт., маса машини 15 тис. кг., серія НОМЕР_4 , який 19.11.2016 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні постановою слідчого від 19.11.2016 року.

07.11.2016 року до ЧЧ Обухівського ВП надійшов рапорт про те, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин вул Старокиївська б/н. виявлено будівельну техніку, а саме: екскаватор червоно-чорного кольору з видимими ознаками відвантаження піску.

Заслухавши слідчого, який підтримав внесене клопотання, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереженості речових доказів, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів клопотання, воно не містять у собі документів, що підтверджує право власності на це майно будь-якої особи та не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З врахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що недоводить необхідность арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволені клопотання слідчого СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддяОСОБА_1