АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1095/16 Справа № 188/988/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, матеріали за апеляційними скаргами ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року накладено арешт на засіяний врожай сільськогосподарської культури соняшника, який знаходиться на земельних ділянках, площами 53, 6223 га, за кадастровим номером :02:001:1987 та площею 67,7882 га і кадастровим номером :02:001:1986, які знаходяться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області шляхом заборони на його відчуження, розпорядження або користування.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ФОП ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вважає, що ухвала є незаконною оскільки висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, винесена з істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

При цьому скаржник зазначає, що викладенні в клопотанні обставини, які слідчий надав в подальшому слідчому судді, не відповідають дійсності. Так скаржник вказує, що він надав слідчому документацію, яка підтверджує, що він з 2003 року використовує земельні ділянки площами 53, 6223 га, за кадастровим номером :02:001:1987 та площею 67,7882 га і кадастровим номером :02:001:1986 на підставі договору оренди та до сьогоднішнього дня сплачує всю орендну плату. Перед закінченням строку дії договору він звернувся до Петропавлівської райдержадміністрації з проханням продовжити строк. Після чого комісією з питань регулювання земельних відносин при Петропавлівській райдержадміністрації 21.12.2012 року прийнято рішення рекомендувати голові райдержадміністрації продовжити договір оренди на 5 років з вимогою його підготувати відповідну документацію, що підтверджується копією з протоколу №45 засідання комісії, який підписаний головою райдержадміністрації. Також апелянт вказує, що він пояснював слідчому, що на даний час в зв`язку з виникненням непорозуміння в договірних відносинах у нього з Головним управлінням Держкадастру у Дніпропетровській області на теперішній час вирішуються питання в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, та надав підтверджуючі дані. Однак слідчий приховав всю інформацію від слідчого судді.

В той же час апелянт вказує, що слідчий суддя в порушення вимог ч.1 ст. 172 КПК України не повідомив його про розгляд клопотання та не викликала до суду. В зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати докази своєї невинуватості.

Апелянт зазначає, що він на законних підставах продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, який було зареєстровано Дмитрівською сільської радою шляхом вчинення запису до книги реєстрації договорів оренди землі від 03 червня 2003 року, за №17. Наполягає на тому, що у зв`язку з тим, що від власників землі до теперішнього часу не надходило заперечень у поновленні з ним строку договору оренди землі, строк вважається продовженим.

Крім того апелянт вказує, що суд не звернув увагу на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» де зазначено, що у вирішенні спорів, пов`язаних з поновленням договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності судам слід врахувати положення ст. 33 Закону України « Про оренду землі», де ч.6 зазначеної статті, передбачено, що договір вважається поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновлення договору оренди землі.

Таким чином апелянт вважає, що в його діях відсутній факт самозахоплення земельних ділянок, як було зазначено в ухвалі слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників процесу, дослідивши надані судом першої інстанції та прокурором матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань /а.с.п.2/22.06.2016 року в ЄРДР були внесені відомості з зазначенням того, що на території Петропавлівського району Дніпропетровської області невстановленими особами самовільно зайнято земельні ділянки загальною площею 120 га, які згідно балансового обліку по формі 6-зем належать до земель запасу, непереданих у власність чи користування. Таким чином, в діях невідомих осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

11 серпня 2016 року слідчий СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням, про арешт майна, а саме врожаю соняшника, який знаходиться на земельних ділянках, які розташовані на території Дмитрівськоїсільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області /а.с.п.1/.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, в тому числі, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання- не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Відповідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України.
Подаючи клопотання до суду першої інстанції слідчим, не зазначені зокрема: підстави для накладення арешту на майно, відповідно до положень статті 170 КПК України, а є посилання лише на мету збереження речового доказу; відсутнє належне обґрунтування необхідності арешту врожаю.
Так, під час розгляду слідчим суддею клопотання про накладення арешту на врожай соняшника судом не було взято до уваги той факт, що відомості до ЄРДР щодо протиправних дій самовільного незаконного використання земельною ділянкою, було внесено без зазначення конкретної особи. В повідомленні, виявленому як зазначено в ЄРДР, самостійно прокурором, не вказано навіть час вчинення правопорушення.
Також слідчий суддя, як і сам слідчий не зазначили розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, не взяли до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Посилання прокурора та слідчого, в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що метою арешту майна є також забезпечення цивільного позову є необґрунтованим, оскільки цивільний позов в рамках даного кримінального провадження відсутній, будь-якій особі не повідомлено про підозру. Більш того, в своєму клопотанні слідчий не посилався на ці обставини як на підставудля накладення арешту.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного та враховуючи те, що при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна прокурором та слідчим суддею були порушені зазначені вище норми кримінального процесуального закону, колегія суддів, з огляду на вимоги ст.370 КПК України, ч.3 ст.407 КПК України вважає, що апеляційна скаргаОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна - скасуванню, з постановленням, на підставі п.2) ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою зазначене вище клопотання від 11 серпня 2016 року слід повернути прокурору, з метою усунення недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, протягом семи десяти двох годин з моменту отримання ухвали.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.170 КПК України, ст.173 КПК України, ч.3 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу слідчого суддіПетропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2016 року, якою накладено арешт на засіяний ФОП ОСОБА_7 врожай сільськогосподарської культури соняшника, який знаходиться на земельних ділянках, площами 53, 6223 га, за кадастровим номером :02:001:1987 та площею 67,7882 га і кадастровим номером :02:001:1986, які знаходяться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області шляхом заборони на його відчуження, розпорядження або користування скасувати.

Постановити нову ухвалу колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 про накладення арешту на врожай сільськогосподарської культури соняшника, який знаходиться на земельних ділянках, площами 53, 6223 га, за кадастровим номером :02:001:1987 та площею 67,7882 га і кадастровим номером :02:001:1986, які знаходяться на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області шляхом заборони на його відчуження, розпорядження або користування, повернути прокурору Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, для усунення недоліків в строк, протягом семи десяти двох годин, з моменту отримання ухвали.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4