Справа № 371/33/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/474/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 27.04.2016

ВИРОК
Іменем України
27 квітня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, українця, громадянина України, освіта базова середня, розлученого, маючого на утримані малолітню дитину (зі слів), працюючого бетонником ТОВ «Альтіс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк терміном 2 роки

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 зобов`язання, в період іспитового строку, без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та з`являтися періодично на реєстрацію.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

25.11.2015 року у вечірній час ОСОБА_7 , на запрошення власниці ОСОБА_8 прийшов до її будинку, що в АДРЕСА_2 , де спільно з нею та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої.

Після розпиття спиртних напоїв ОСОБА_8 пішла відпочивати в сусідню кімнату.

Біля 24 год. ОСОБА_7 , достовірно знаючи про наявність у ОСОБА_8 коштів, які вона отримала цього дня як плату за оренду земельної ділянки з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, зайшов до кімнати де на ліжку лежала ОСОБА_8 , розбудив її та з під матрацу дістав пластикову папку з грошовими коштами у сумі 5500 грн., якими незаконно відкрито заволодів, помістивши їх до кишені своїх штанів та вийшов з кімнати.

ОСОБА_8 , маючи намір повернути належні їй кошти, вийшла з кімнати вслід за ОСОБА_7 . З метою доведення свого злочинного наміру ОСОБА_7 кинув у її бік пластикову папку. Будучи наляканою поведінкою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 втекла з будинку. ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_10 , яка відпочивала у сусідній кімнаті, викликав автомобіль «таксі», забрав свої речі та зник з будинку ОСОБА_8 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Апелянт зазначає, що в порушення вимог закону, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не надано належної оцінки особі обвинуваченого, який характеризується негативно, вчинив корисливий злочин середньої тяжкості у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи зазначене, на думку прокурора, покарання призначене ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

При цьому, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді 2 років виправних робіт без зазначення відсотку відрахування із суми заробітку в доход держави є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років виправних робіт, із відрахуванням в дохід держави 20% із суми заробітку.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який залишив вирішення даного питання на розсуд суду;

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186 КК України, а саме вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, працює та позитивно характеризується за місцем роботи, за місцем проживання характеризується негативно, вважається таким, що не має судимості, обставину, що пом`якшує покарання відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, дійшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України у виді 2 років виправних робіт.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, вирок в цій частині належним чином мотивований та сторонами кримінального провадження не оскаржується.

Разом з тим, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції при винесені вироку закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

Так, відповідно до ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання у виді виправних робіт або грошового забезпечення засудженого, зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку або грошового забезпечення засудженого.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді 2 років виправних робіт, суд не врахував вимоги ст. 57 КК України та не зазначив відсоток відрахування із суми заробітку в доход держави.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.3 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За п.п. 2, 4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є корисливим злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення та наслідки, те, що обвинувачений в добровільному порядку відшкодував потерпілій завдану кримінальним правопорушенням шкоду, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи, але посередньо характеризуються за місцем реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт із відрахуванням в доход держави 10 % від суми заробітку, що відповідає санкції ч.1 ст. 186 КК України (а.с. 28, 31-34, 36).

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Свій висновок про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладення на нього певних обов`язків, суд першої інстанції мотивував врахуванням обставин, що позитивно характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності.

Однак, на думку колегії суддів, застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцнм реєстрації характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв корисливий злочин середньої тяжкості у стані алкогольного сп`яніння.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови реального виконання вироку суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення останнього від відбування покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 186 КК України в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання - скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 186 КК України покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт із відрахуванням в доход держави 10 % від суми заробітку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4