АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1139/16 Справа № 204/6318/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця
мешканця
обвинуваченого увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому більш м`яке покарання. Посилається на те, що судом не взято до уваги, що він страждає тяжким захворюванням. Крім того, просить зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2015 року по даний час з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому більш м`яке покарання. Посилається на те, що вирок суду першої інстанції є несправедливим серез суворість призначеного покарання. Зазначає, що він погодився на ст. 349 КК України, щиро розкаявся і до нього не заявлений позов.
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року засуджено:
- ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць;
- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2015 року йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у крадіжці, а ОСОБА_6 також у незакінченому замаху на крадіжку за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, приблизно о 15.20 год ОСОБА_6 та ОСОБА_7 17 серпня 2015 року викрали зі стелі першого поверху шостого під`їзду будинку АДРЕСА_3 камеру зовнішнього відео спостереження LUXCAM LDA, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1139 грн. 50 коп.
Крім того, ОСОБА_6 18 серпня 2015 року приблизно о 16.00 год., перебуваючи біля п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , здійснив незакінчений замах на крадіжку камери зовнішнього відеоспостереження LUXCAM LDA, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1139 грн. 50 коп.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку їх апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_8 із запереченнями проти скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачені повністю визнали свою вину, ОСОБА_6 в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185КК України, а ОСОБА_7 в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 185КК України, у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинувачених за інкримінованими їм кримінальними правопорушеннями, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація їх діянь: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційних скаргах не оскаржуються.
Щодо доводів апеляційних скарг обвинувачених про надмірно суворе покарання за вчинення зазначених у вироку кримінальних правопорушень, то, на думку колегії суддів, вони не заслуговують на увагу.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про їх особи, які раніше були засуджені, суспільно корисною працею не займаються, позитивної соціальної характеристики не мають, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставини, як такі, що помякшують покарання, повне визнання ними вини, та те, що ОСОБА_6 страждає тяжким захворюванням. Обставин, що обтяжують обвинувачення, суд не встановив.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що він страждає на тяжке захворювання, мають місце, але при цьому вони були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він щиро розкаявся, не оспорював фактичних обставин провадження, що дало суду підстави перевірити зібрані у провадженні докази відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, та до нього не заявлений цивільний позов, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання.
З огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за умисні злочини. Так, вироком суду від 02 березня 2015 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном один рік. ОСОБА_7 був засуджений вироком суду від 10 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном два роки. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, за які вони засуджені, вчинили під час іспитового строку, у зв`язку з тим суд правильно призначив обвинуваченим покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинувачених, колегія суддів не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення їм більш м`якого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах обвинувачені.
Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 19 серпня 2015 року по 07 червня 2016 року, а обвинувачений ОСОБА_7 - з 26 серпня 2015 року по 07 червня 2016 року.
Враховуючи положення ст. 5 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк тримання їх під вартою до набрання чинності вироку, ухваленого щодо них, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардіського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2015 року по 07 червня 2016 року включно, а обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2015 року по 07 червня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4