Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ 528/205/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000020 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березоточа Лубенського району Полтавської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, ніде не працює, офіційно неодружений, раніше судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

03.10.2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання обвинуваченого про скасування арешту, накладеного на автомобіль ВАЗ НОМЕР_1 , ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області 15.01.2016 року, та просить передати його в своє користування.

Судове засідання з розгляду вказаного клопотання проводилось у відсутність потерпілого, належним чином повідомленого про таке засідання, з урахуванням його заяви, позиції інших учасників провадження та з огляду на зміст ст. 174 КПК України, яка не визначає перешкод до розгляду даного клопотання у відсутність потерпілого.

У судовому засіданні захисник підтримав клопотання обвинуваченого та уточнив, що просить повністю скасувати арешт автомобіля. Посилається разом із обвинуваченим на те, що обвинувачений не є власником арештованого автомобіля та бажає його повернути власнику, а тому і просить скасувати арешт. До того ж захисник вважає, що уже всі слідчі дії із арештованим майном проведені на досудовому розслідуванні, а тому відпала потреба у арешті зазначеного автомобіля.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання. Оскільки на думку прокурора транспортний засіб використовувався для вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, те, що проводився огляд автомобіля на досудовому розслідування не перешкоджає заявленню стороною захисту клопотання про огляд такого автомобіля в подальшому, що стане неможливим у разі скасування арешту.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, не знаходить підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 15 січня 2016 року постановлено у рамках даного кримінального провадження накласти арешт на автомобіль марки «Ваз-2107» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 як засіб вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди, з метою його збереження шляхом зберігання на спеціальному майданчику затриманих транспортних засобів Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області, за адресою м. Гребінка, вул. Петровського, 16, Полтавської області та заборони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 будь яким чином розпоряджатися вказаним автомобілем.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З доповнення до клопотання, що висловлені захисником і обвинуваченим у судовому засіданні 04.10.2016 року вбачається, що сторона захисту не оскаржує обґрунтованість ухвали слідчого судді, а посилаються на те, що на даний момент відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу та бажанням повернути автомобіль власнику.

Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 174 КПК України посилання обвинуваченого на бажання повернути автомобіль його власнику взагалі не може бути підставою для скасування арешту за обґрунтованості його накладення.

Згідно принципів змагальності та диспозитивності кримінального судочинства, що визначені у ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

А тому в контексті вказаних принципів з огляду на заявлене клопотання та положення ч. 2 ст. 174 КПК України, обов`язок доведення того, що в подальшому у застосуванні арешту майна відпала потреба покладається на сторону захисту.

Однак сторона захисту на підтвердження свого клопотання посилається на те, що огляд автомобіля уже проводився на досудовому розслідуванні, а тому відпала потреба у арешті автомобіля. Проте такі покликання є неспроможними з огляду на наступне.

Ніким із учасників провадження не оспорюється те, що відповідний автомобіль обґрунтовано визнано речовим доказом.

Посилання обвинуваченого у судовому засіданні 04.10.2016 року, що призначене виключно з розгляду його клопотання про скасування арешту майна, на обґрунтованість свого клопотання про скасування арешту з огляду на подання ним 03.10.2016 року через канцелярію суду заяву про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку того ж автомобіля, суд на даний момент не приймає до уваги. Оскільки відповідний протокол є доказом у рамках даного кримінального провадження № 0000020, що досліджується у судовому засіданні з участю всіх учасників провадження. У кримінальному провадженні в судовому засіданні 03.10.2016 року (до подання заяви про визнання доказу недопустимим) оголошено перерву до 12.10.2016 року. Питання допустимості вказаного доказу згідно ст. 89 КПК України вирішується або у нарадчій кімнаті, або під час судового розгляду з підстав очевидної недопустимості доказу. Розгляд такого питання у відсутність потерпілого без належного виклику його у судове засідання буде порушенням його прав, що буде неможливо усунути в подальшому. Водночас, суд з огляду на скорочені строки розгляду заявленого клопотання про скасування арешту, що встановлені у ст. 174 КПК України, позбавлений процесуальної можливості провести судовий розгляд з участю всіх учасників провадження за умови належного повідомлення їх про судове засідання і вирішити питання допустимості доказу до вирішення клопотання про скасування арешту.

Таким чином, суд вирішує клопотання про скасування арешту без вирішення клопотання про визнання протоколу обшуку автомобіля недопустимим доказом через відсутність процесуальної можливості вирішення такого питання, що не перешкоджає обвинуваченому після вирішення клопотання про визнання протоколу обшуку автомобіля недопустимим доказом повторно звернутися із клопотанням про скасування арешту.

Одночасно суд бере до уваги, що в силу ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зрештою, згідно ч. 2 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року позбавлення майна в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права є допустимим. При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 78, вказав на те, що при вирішення питання виправданості такого втручання є необхідним підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».

Тому згідно п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Однак наслідки арешту майна для обвинуваченого нічим не підтверджуються, окрім його слів, незважаючи на те, що під час судового розгляду він отримав пам`ятку про права та обов`язки, де йому роз`яснено право на долучення доказів до матеріалів провадження на обґрунтування своєї позиції. Окрім того, він представлений у судовому засіданні захисником.

Окрім цього, огляд автомобіля на досудовому розслідуванні не позбавляє учасників провадження права під час судового розгляду вимагати дослідження цього доказу.

За таких обставин, з огляду на завдання кримінального провадження, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого та повного судового розгляду, яке буде обмежене у разі втрати ймовірного засоби вчинення кримінального правопорушення або ж слідів, яке воно містить, за обставин, що вказують на відповідність майна критеріям речових доказів, що не оскаржується, власне спосіб арешт, що накладений, на даній стадії кримінального провадження буде належним заходом забезпечення кримінального провадження.

З огляду на вищевказане, у задоволенні клопотання належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170- 174 КПК України, суд,

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Cуддя ОСОБА_1