Справа № 314/560/16-к
Провадження № 1-в/314/380/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Стара Маячка Херсонської області, громадянина України, українець, освіта не повна середня, не одруженого, до засудження не працював, до засудження проживав: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого:

1) 15.03.1989 року за ст. 140 ч. 2, ст. 145 ч. 2, ст. 42 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 06.04.1991 року по відбуттю строку покарання.

2) 03.06.1993 року за ст. 94 КК України до 10 років позбавлення волі. Звільнений 02.06.2003 року по відбуттю строку покарання.

Засуджений: 24.06.2004 року Апеляційним судом Херсонської області за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України до 14 років позбавлення волі.

Початок строку: 26.01.2004 року Кінець строку: 26.01.2018 року про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101), надійшла заява про можливість умовно-дострокового звільнення. В судовому засіданні представник адміністрації дану заяву не підтримав.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходився з 09.02.2004 року. Під час тримання у Херсонському слідчому ізоляторі, характеризувався наступним чином: вимоги режиму утримання порушував, за що мав п`ять стягнень правами начальника слідчого ізолятора, стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 25.09.2013 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 101). За період відбування покарання характеризується наступним чином, вимоги встановленого режиму відбування покарання порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та начальника установи, стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має шість заохочень, як правами начальника відділення так і правами начальника установи.

Працевлаштований в промисловій зоні установи, до праці ставиться сумлінно, надану роботу виконує вчасно та у повному обсязі.

У відношенні до представників адміністрації установи тактовний. На заходи виховного впливу реагує добре.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.

Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення» «Духовне відродження».

Адміністрація колонії підтримала заяву засудженого.

Прокурор заяву не підтримав оскільки вважає, що засуджений не довів виправлення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши засудженого, представника адміністрації установи, який підтримав заяву засудженого та просить суд застосувати до нього заохочувальну норму, передбачену ст. 81 КК України, думку прокурора про заперечення, щодо задоволення подання, вважає заяву засудженого такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Підпадає під сумнів визнання вини у вчиненому злочині засудженим, оскільки засуджений ОСОБА_4 на початку судового засідання вину у вчиненому злочині не визнавав.

За змістом ч.3 ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Статтею 107 КВК України визначено права та обов`язки засуджених до позбавлення волі, відповідно до якої законодавцем розмежовано працю засудженого

як право (добровільне волевиявлення) у виді - дії брати участь у трудовій діяльності та

як обов`язок (обов`язкове виконання забезпечене ч.2 ст. 9 КВК України) - утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії.

Змістом ст. 118 КВК України визначено порядок залучення засуджених до позбавлення волі до суспільно корисної праці: добровільний - ч.1 ст. 118 КВК України, обов`язковий - ч. 5 ст. 118 КВК України.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

В розумінні ст. 81 КК України, в контексті ст.ст.6,8,9,107,118 КВК України доведеність виправлення засудженого не обмежується лише виконанням встановлених законом обов`язків, а визначається активними діями реалізації прав засудженого направлених на досягнення готовності до самокерованої правослухняної поведінки, що є вольовою складовою поведінки засудженого.

Активні дії реалізації прав засудженого направлених на досягнення готовності до самокерованої правослухняної поведінки має обов`язкове співвідношення із вчиненим злочином та його тяжкістю. Отже, особа, яка відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, для доведення виправлення повинна вчиняти достатньо переконливі дії щодо сумлінної поведінки та ставлення до праці.

Згідно положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З огляду на особу засудженого, тяжкість вчиненого злочину, матеріалів, що характеризують особу засудженого, суд приходить до висновку, що наявність 6 заохочень в період з 2010-2015 (одне заохочення на рік) не доводять виправлення засудженого.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, а отже в задоволені заяви про умовно-дострокове звільнення необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1
24.03.2016