Дата документу 25.02.2015

Справа № 334/765/15-к
Провадження № 1-кп/334/129/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000224 від 17.01.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:
В ході досудового розслідування встановлено, що 15.10.2014р. в 15год 40хв. ОСОБА_4 знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту пр. Металургів в м. Запоріжжя, знайшов пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , видане 06.12.2004р. Управлінням пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Маючи умисел на його використання з метою безоплатного поїзду в громадському транспорті, змінив його первісний зміст, а саме: шляхом зриву первинної фотокартки та наклеювання поверх нової фотокартки переклеїв фотокартку на першій сторінці посвідчення, та шляхом дописки елементів цифри на першій сторінці в графі рік народження змінив первинний зміст цифрового запису, що підтверджується висновком експерта №9 від 20.01.2015р.

Таким чином ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України, тобто підроблення посвідчення, яке видається підприємством, установою організацією, яка має право видавати такі документи, та яке надає право або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем.

В подальшому 16.01.2015р. в 15год. ОСОБА_4 , знаходячись у тролейбусі №17, що рухався в районі зупинки громадського транспорту вул. Плотинна в м. Запоріжжя, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, пред`явив пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , видане 06.12.2004р. Управлінням пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, в якому згідно висновку експерта №9 від 20.01.2015р. мали місце зміни первісного змісту документа.

Своїми діями ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документу.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з угодою про визнання винуватості від 30 січня 2015р., укладеною між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000224, та обвинуваченим ОСОБА_4 , просить затвердити укладену угоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заяву прокурора, пояснив, що він дійсно підробив пенсійне посвідчення та використовував його для проїзду в транспорті, повністю визнає свою винуватість і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю і беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в обсязі обвинувачення. Підписанням цієї угоди сторони погодили покарання за ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу в дохід держави 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та за ч. 4 ст. 358 КК України, у вигляді штрафу в дохід держави - 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в дохід держави - 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Під час судового засідання обвинувачений стверджує, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім того, обвинувачений підтвердив, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Під час досудового розслідування він скарг на слідчого чи прокурора не подавав.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст.472 КПК України, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , суд переконався, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження вищевказаної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому він визнає себе винуватим і вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердженням судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України, а також що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбаченні в угоді.

Суд вважає, що погоджене сторонами угоди остаточного покарання у вигляді штрафу в дохід держави 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 січня 2015р. у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000224 від 17.01.2015р., укладену між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст.358 КК України - у вигляді штрафу в дохід держави 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання в вигляді штрафу в дохід держави 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850грн.

Речовий доказ: підроблене пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , видане 06.12.2004р. Управлінням пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1