АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/369/16 Справа № 188/1535/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

24 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження № 0000972 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Родинське, Донецької області, зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 , не працюючу, позбавлену батьківських прав щодо двох малолітніх дітей, раніше неодноразово судиму, в останнє 23 листопада 2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за попереднім вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На вищевказаний вирок заступником прокурора Дніпропетровської області принесена апеляційна скарга, в якій останній просить змінити вирок місцевого суду, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2

Провадження № 11-кп/774/369/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року виконувати самостійно.

Автор апеляції, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованість засудження ОСОБА_7 , вказує на те, що вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Звертається увага на пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», яким визначено, що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

В апеляційній скарзі вказується, що ОСОБА_7 засуджена вироком Петропавлівського районного суду від 25 грудня 2015 року за вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 10 листопада 2015 року, тобто до постановлення вироку суду першої інстанції від 23 листопада 2015 року, яким було ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських годин. Зазначається, що суд в порушення вимог кримінального закону, призначивши покарання за правилом ч. 4 ст. 70 КК України, фактично звільнив засуджену від відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Отже, на думку прокурора, вирок щодо обвинуваченої від 23 листопада 2015 року, яким було призначено 200 годин громадських робіт, повинен виконуватись самостійно.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 10 листопада 2015 року близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в середині приміщення будинку своєї баби ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , знаючи де власниця зберігає грошові кошти, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відпочивала та за її діями ніхто не спостерігав, таємно, повторно викрала, витягши рукою з - під подушки, розміщеної на ліжку, грошові кошти в сумі 1800 гривень, що належать ОСОБА_8 , завдавши останній майнову шкоду в зазначеному розмірі.

Вислухавши думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області та просила змінити вирок суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами кримінального провадження та вимогами закону, колегія суддів вважає, що принесена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_7 23 листопада 2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт.

Оскаржуваним стороною обвинувачення вироком суду першої інстанції від 25 грудня 2015 року ОСОБА_7 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке вона вчинила 10 листопада 2015 року, тобто до постановлення вироку щодо останньої, який мав місце 23 листопада 2015 року.

Призначаючи обвинуваченій покарання за оскаржуваним вироком, суд, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі та звільнив обвинувачену від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Однак, в даному випадку, застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів є неправильним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», на який прокурор посилається в апеляції, встановлений принцип, відповідно до якого, в разі, якщо за вироками, по одному з яких кримінальне правопорушення вчинене до постановлення вироку в першій справі, призначені реальна міра покарання та покарання з випробуванням, такі покарання не складаються, а кожний вирок виконується самостійно.

Отже, суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвалений вирок підлягає зміні.

В апеляційній скарзі прокурор просить призначити обвинуваченій ОСОБА_7 іспитовий строк терміном в 2 роки, а не в 1 рік, як було визначено вироком суду, тобто погіршити її стан, однак так позиція прокурора, який просить змінити вирок на підставі ст. 413 КПК України, є незаконною, тому апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 1 рік, та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області