Справа № 466/5316/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/863/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,
за участю прокурораОСОБА_6
та захисника засудженогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

встановила:
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання Личаківської виправної колонії № 30 УДПС України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 у зв`язку з його безпідставністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання необхідно відмовити на підставі того, що адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області №30 не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року, засуджений ОСОБА_9 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу змінити через безпідставність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і задовольнити подання адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області № 30 щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання адміністрації установи про його умовно-дострокове звільнення, оскільки він довів своє виправлення так, як не дивлячись на свою інвалідність працює і дотримується правил поведінки, за що адміністрацією виправної установи і прийнято рішення про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_11 про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 22.05.2015 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 395 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.02.2016 року засудженому ОСОБА_12 зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.01.2015 року по 22.06.2015 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, в строк відбування покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 22.05.2015 року. Початок строку покарання ? 20 січня 2015 року, кінець строку покарання ? 18 грудня 2016 року. На день розгляду справи засуджений відбув 3/4 строку покарання.

Адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області № 30 та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 посилаючись на те, що протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно.

Згідно ст. 81 ч.2 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що адміністрація Личаківської ВК УДПтС України у Львівській області не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці в період відбування покарання засвідчив успішність свого виправлення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання адміністрації виправної установи про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, врахував, що засуджений ОСОБА_9 до постановлення вироку, за яким він відбуває покарання, притягувався до кримінальної відповідальності чотири рази, раніше 23 вересня 2013 року невідбуту частину покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2010 року у виді позбавлення волі йому замінено більш м`яким у виді обмеження волі, а 20 вересня 2015 року засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання за вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 травня 2013 року у виді позбавлення волі, однак після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні злочини за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 395 КК України, за вчинення яких засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм та вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Таким чином, із суд першої інстанції обґрунтовано вказав у своїй ухвалі, що належна поведінка засудженого ОСОБА_8 та виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії є його обов`язком та правильно прийшов до переконання, що адміністрацією виправної колонії не доведено, що засуджений ОСОБА_9 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно прийшов до висновку, що наявність у засудженого ОСОБА_8 одного заохочення, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки надані адміністрацією виправної установи матеріали не доводять в повній мірі того, що засуджений ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період відбування покарання довів своє виправлення.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання Личаківської виправної колонії № 30 УДПС України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_14 .
Ухвала вступила в законну силу «18» жовтня 2016 року.
Копію виготовлено «_______» жовтня 2016 року
Помічник судді ОСОБА_15