Справа № 183/7737/15
№ 1-кп/183/268/16
В И Р О К
іменем України
10 березня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000430 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із вищою освітою, військовослужбовця за контрактом, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

25 квітня 2015 року наказом № 46 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія інженерно саперного взводу, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 05 березня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04.03.2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесено зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05.03.15 року.
04 травня 2015 року командуванням військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 було надане звільнення з розташування частини до 20 години 05 травня 2015 року.
05 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 у зв`язку з хворобою був госпіталізований до « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Після лікування, тобто 26 червня 2015 року останній повинен був прибути до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків відповідно до займаної посади.
Однак, 26 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті повністю ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
06 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно заявив про місце свого перебування у зв`язку з чим місцезнаходження підозрюваного було встановлено.
Таким чином, 26 червня 2015 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 06 вересня 2015 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю, розкаявся та показав, що він є призовником Софіївського РВК, але за станом здоров`я, і у зв`язку з народженням першої доньки, його призвано не було. Незважаючи на дані обставини, будучи патріотом своєї країни, він вирішив захищати Україну і 15.04.2015 року уклав контракт. У зв`язку з тим, що його батька поклали до лікарні, 16.04.2015 року, взявши офіційну відпустку на 2 дні, він поїхав до батька. Повернувся 17.04.2015 року і перебував у військовій частині. В подальшому, у зв`язку з його Днем народження, він отримав вихідний з 04.05.2015 року по 05.05.2015 року. Але 05.05.2015 року йому стало погано і його госпіталізували. В лікарні він перебував до 26.06.2015 року, але після виписки поїхав не у військову частину, а до дружини, яка на той час була вагітною. Вдома перебував до 06.09.2015 року. У скоєному він щиро кається, шкодує, що вчинив злочин. Бажає продовжувати військову службу.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.05.2015 року № 65, згідно з яким наказано призначити службове розслідування з приводу самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 ;
- акт № 4 проведення службового розслідування, яким встановлено факт відсутності солдата ОСОБА_4 на службі з 05.05.2015 року.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 за місцем служби характеризується негативно, вчинив злочин, який віднесений до категорії тяжких злочинів, однак вину визнав повністю, розкаявся, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що дає суду підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю два роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1