Справа № 303/5240/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 17.09.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , контролера групи конвоювання відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями адміністративного провадження штабу, старшини, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000380 від 17.09.2015 року повернути на новий судовий розгляд до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Прокурор вказує, що підстави з яких судом було повернуто прокурору обвинувальний акт є необґрунтованими, в обвинувальному акті у відповідності до п. 5 ч .2 ст. 291 КПК України зазначено фактичні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланнями на порушення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 зазначено твердження про вчинення останнім діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення є саме твердженням про вчинення дій, а не про доведеність його вини. В формулюванні обвинувачення за фактом незаконного придбання ОСОБА_5 психотропної речовини, чітко зазначено, що останні діяв передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, а всі незаконні дії які він вчинив після придбання забороненої речовини, пов`язані злочинним умислом у зв`язку із чим відсутня необхідність дублювати спосіб, мету та мотиви вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, оскільки він вчинив злочини, які випливають один із одного та пов`язані із незаконним обігом психотропних речовин. Щодо твердження про неконкретизованість обвинувачення, то кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 307 КК України настає у разі придбання психотропної речовини у великих розмірах, а враховуючи, що точну кількість психотропної речовини метамфетаміну, яку придбав ОСОБА_5 встановити не вдалося, але було встановлено, що він придбав не менше ніж 2,3095 г метамфетаміну, його дії законно кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000380, внесеному 17 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, повернуто прокурору.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд виходив із того, що обвинувачення є неконкретизованим, оскільки в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору.
Обґрунтовуючи такі висновки суд першої інстанції в ухвалі встановив, що за змістом обвинувального акта обвинуваченому не висувається обвинувачення у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а вказується на вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, при цьому доведеність вини у вчиненні яких має вирішуватись судом при ухваленні рішення.
Посилаючись на положення п.13 ч.1 ст. 3 КПК України та враховуючи вимоги ст. 91 КПК України суд першої інстанції зазначив, що за змістом обвинувального акта, окрім обставин, зазначених у диспозиції статей за якими обвинувачується ОСОБА_5 (окрім незаконного придбання психотропних речовин, з метою подальшого збуту) не міститься посилань щодо способу, мотивів і мети їх вчинення, а також форми вини та інших обставин, які впливають на ступінь їх тяжкості, вид та розмір покарання і дійшов висновку, що це є порушенням вимог ст. 91 КПК України.
Також суд першої інстанції встановив, що в обвинувальному акті як обставину, яка обтяжує покарання, вказано вчинення злочину особою, яка перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, що суперечить сформульованому обвинуваченню, згідно з яким ця обставина відсутня.
Суд першої інстанції також вказав, що прокурор, висуваючи обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні психотропних речовин, з метою подальшого збуту, у великих розмірах стверджує що ОСОБА_5 придбав метамфетамін, масою не менше ніж 2,3095 г., тобто розмір є незрозумілим для учасників провадження.
Ці обставини дали суду першої інстанції підстави вважати, що в цій частині обвинувачення є неконкретизованим та суперечить вищевказаним вимогам ст. 3 КПК України, що є порушенням вимог КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що в обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що є порушенням вимог КПК України.

Встановлені та наведені порушення визначених законом вимог до змісту та форми обвинувального акту, на думку суду першої інстанції, є істотними, оскільки порушують права обвинуваченого, як особи, що обвинувачується, бути проінформованим зрозумілою для нього мовою стосовно висунутого йому обвинувачення та перешкоджають суду в подальшому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_6 , який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою повернути обвинувальний акт в суд першої інстанції для розгляду;
- слідчий ОСОБА_7 , який підтримав позицію прокурора;
- захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору є загалом правильним.

Так, відповідно до вимог п. п. 5 та 6 ч .2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що правова кваліфікація кримінального правопорушення по першому епізоду за ст. 307 КК України незаконне придбання психотропних речовин, з метою подальшого збуту, у великих розмірах, не відповідає в повній мірі фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванню обвинувачення, відповідно до яких ОСОБА_5 в невстановлений час, в невстановленому місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою не менше ніж 2,3095 г., яку зберігав з метою подальшого збуту.

Як вбачається, кваліфікуюча ознака - зберігання з метою збуту психотропних речовин, описана у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та зазначена у формулюванні обвинувачення цього епізоду не відображена у його правовій кваліфікації.

Таке порушення вимог кримінального процесуального закону викликає невідповідність правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 307 ч. 2 КК України за кваліфікуючою ознакою тих самих дій, вчинених повторно, а тому є істотними і таким, що дають підстави для висновку про невідповідність обвинувального акту в цій частині вимогам КПК України.

Апеляційним судом також встановлено, що обвинувальний акт містить суттєве протиріччя, оскільки у викладених в ньому фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення не зазначено що ОСОБА_5 вчинив злочин, перебуваючи у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, але ця обставина, як така, що обтяжує покарання, в обвинувальному акті вказана.

Інші висновки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України є необґрунтованими та підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності ухвали суду є необґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000380, внесеному 17 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3