У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 16 червня 2016 року заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах підозрюваного ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції ОСОБА_10, погоджене старшим прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України, старшим радником юстиції ОСОБА_9, про арешт майна задоволено та накладено арешт на майно шляхом заборони ним розпоряджатися до скасування арешту майна у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) порядку, а саме: на земельну ділянку площею 0,3600 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в межах Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області та належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_5.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 11 квітня 2016 року відмовив захиснику ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_2, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року повернуто ОСОБА_1 як особі, яка подала скаргу після закінчення строку апеляційного оскарження.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 травня 2016 року на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК відмовив захиснику ОСОБА_1, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_2, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищевказану ухвалу апеляційного суду, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачалося, що підстав для задоволення скарги немає.

Захисник ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК. На обґрунтування зазначеної підстави стверджує про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм частини першої статті 174, пункту 9 частини першої статті 309, пункту 3 частини другої та абзацу другого частини третьої статті 395, пункту 4 частини третьої статті 399 КПК. На думку заявника, перелічені норми у сукупності дають підстави вважати, що особи, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мали спочатку звернутися з клопотанням про скасування арешту до слідчого судді місцевого суду, а у разі відмови у задоволенні цього клопотання оскаржити ухвалу про арешт майна до суду апеляційної інстанції, строк же на апеляційне оскарження такої ухвали в даному випадку слід вважати пропущеним з поважних причин. На підтвердження неоднакового правозастосування касаційного суду, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, захисник ОСОБА_1 долучає до своєї заяви отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 травня 2016 року. Крім цього, також зазначає, що оскаржувана ухвала суду касаційної інстанції від 10 травня 2016 року постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, норм Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо забезпечення права особи на доступ до правосуддя. Просить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши викладені у заяві доводи, перевіривши додані до неї копії судових рішень та інші матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Так, згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, встановлений статтею 445 КПК, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 2 частини першої статті 445 КПК, на які посилається заявник, встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних випадків в акті застосування норм права.

Відтак, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні процесуальні обставини оцінені з розгляду саме цієї норми.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_2, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 10 травня 2016 року, про перегляд якої порушується питання, зазначила, що вважає необґрунтованим посилання захисника в касаційній скарзі, як на поважну причину пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна, на подання ним у порядку, передбаченому абзацом другим частини другої статті 174 КПК, клопотання про скасування арешту майна, оскільки відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства звернення з таким клопотанням не перешкоджає апеляційному оскарженню.

Натомість, як убачається зі змісту порівнюваної ухвали від 5 травня 2016 року, рішення колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про скасування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року, якою особі було відмовлено у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна з поверненням їй апеляційної скарги, обумовлене порушенням апеляційним судом вимог статті 370 КПК щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Так, колегією суддів було встановлено, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у поновленні строку та повертаючи апеляційну скаргу, належним чином своє рішення не мотивував, не перевірив вказані у скарзі доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, чим залишив їх поза увагою, та, крім того, ухвалив рішення незаконним складом суду. Призначаючи новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив про необхідність перевірки цих доводів і, в залежності від встановленого, прийняття законного і обґрунтованого рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Водночас, правового висновку про застосування норм права, передбачених частиною першою статті 174, пунктом 9 частини першої статті 309, пунктом 3 частини другої та абзацом другим частини третьої статті 395, пунктом 4 частини третьої статті 399 КПК, на неоднакове застосування яких посилається захисник ОСОБА_1 як на підставу свого звернення до Верховного Суду України, порівнювана ухвала не містить.

За обставин, коли конкретна норма процесуального права не знайшла реального відображення в судовому рішенні, порушення питання про неоднаковість у її застосуванні є безпідставним.

Стосовно наведених у заяві доводів щодо постановлення оскаржуваної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, норм Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та її невідповідності практиці Європейського суду з прав людини, то перевірка доводів такого змісту виходить за межі повноважень Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК.

Відтак, заяву захисника ОСОБА_1 не можна визнати обґрунтованою та такою, що дає підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 444, 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у допуску до провадження справи за заявою захисника ОСОБА_1 в інтересах підозрюваного ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8