АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1130/16-к Номер провадження 11-кп/786/367/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника засудженого-адвоката ОСОБА_8

представника колонії ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника засудженого-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою щодо засудженого ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Орджонікідзинського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2004 року за ст.187 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі року,
- постановою Менського райсуду Чернігівської області від 11.08.2010 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 2 роки 3 міс. 15 днів;
за даною справою засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
ухвалою Полтавського районного суду від 12.02.2016 року ОСОБА_7 зараховано строк перебування під вартою за вказаним вироком з 06.01.2012 року по 18.07.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вказавши, що перебуває в місцях позбавлення волі та відбув 3/4 строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення за ст. 81 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання та мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що обставини, які вказані в матеріалах справи свідчать про нестабільну поведінку засудженого, недодержання ним вимог режиму відбування покарання та, відповідно, не можуть свідчити про виправлення ОСОБА_7 , його сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці за весь період відбування покарання, і тому дійшов висновку, що необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, оскільки судом не враховано його особу, ставлення до праці та вважає, що поведінкою довів своє виправлення і перевиховання.

В апеляції захисник засудженого-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду скасувати та звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий строк покарання. Вважає, що ухвала не ґрунтується на вимогах Закону та не відповідає фактичним обставинам провадження. Судом не враховано жодної обставини, що позитивно характеризує особу засудженого. Поза увагою суду залишено те, що весь час відбування покарання в даній та попередній установі ОСОБА_10 працював і працює на даний час. Відповідно наданої характеристики установи, засуджений ОСОБА_10 довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, який апеляцію підтримав в повному об`ємі і просив скасувати ухвалу суду як необґрунтовану та незаконну з підстав, у ній наведених, оскільки він добросовісно працює, усі його стягнення погашені, тому вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення, думку захисника засудженого - адвоката ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_7 і просив застосувати щодо останнього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, міркування представника колонії, який вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки він своєю добросовісною працею довів, що став на шлях виправлення, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни як законної та обґрунтованої, перевіривши надані суду матеріали провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення та особисту справу ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції виходив з того, що недодержання ОСОБА_7 вимог режиму відбування покарання не може свідчити про його виправлення, сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, раніше ОСОБА_7 за скоєння умисного особливо тяжкого злочину уже засуджувався вироком Орджонікідзинського райсуду м. Запоріжжя від 29.12.2004 року за ст.187 ч.4 КК України на 10 років позбавлення волі, і 11.08.2010 року постановою Менського районного суду Чернігівської області був умовно - достроково звільнений від відбування призначеного покарання на 2 роки 3 місяці 15 днів.
Однак, на шлях виправлення ОСОБА_7 не став та в період умовно - дострокового звільнення знову вчинив умисні злочини, за які вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2012 року засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70, ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. За вказаним вироком він відбув 3/4 строку призначеного покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно- дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

В ході судового розгляду встановлено, що за час відбування покарання засуджений мав 7 заохочень та 5 стягнень.

У період відбування покарання в Крюківській ВК м. Кременчук у 2015 році до засудженого неодноразово застосовувались стягнення.

Тверження ОСОБА_7 про те, що усі стягнення погашені, тому не можуть враховуватись при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання безпідставні.

Як убачається з матеріалів особової справи та характеристики від 14.09.2015 року засуджений раніше розглядався на застосування пільги щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, однак спостережна комісія та комісія по місцю відбування покарання не знайшла підстав для застосування до нього пільги і відмовила у задоволенні подання на підставі ст.82 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.

Даний факт підтверджується витягом з протоколу засідання ВК № 29 від 14.09.2015 року ( особова справа а. 149).

Під час апеляційного розгляду захисником засудженого адвокатом ОСОБА_8 надана характеристика на ОСОБА_7 від 17.03.2016 року, відповідно до якої засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи, що характеристики на ОСОБА_7 від 14.09.2015 року і від 17.03.2016 року є прямо протилежними за змістом колегія суддів не вважає останню за часом характеристику беззаперечним доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім цього, висновки суду першої інстанції про те, що нестабільна поведінка засудженого за весь період відбування покарання не може свідчити про його сумлінну поведінку та чесне ставлення до праці колегія суддів вважає правильними.

За таких обставин апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду без зміни.

Керуючись ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

с у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4