Справа № 755/631/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , інспектора відділу КВІ ОСОБА_4 розглянувши клопотання відділу кримінально-виконавчої інспекції Дніпровського району м. Києва про направлення засудженої до обмеження волі ОСОБА_5 для відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року ОСОБА_6 , засуджена за ч.1 ст.191 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вироком Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2014 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року було скасовано в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 3 /три/ роки без позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських або організаційно-розпоряжчих обов`язків в установах, організаціях всіх форм власності. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Апеляційного суду м. Києва від 29 липня 2014 року змінено: пом`якшено та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 /один/ рік без позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням адміністративно-господарських або організаційно-розпоряжчих обов`язків в установах, організаціях всіх форм власності.
Інспектор Дніпровського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві звернувся до суду з клопотанням про направлення засудженої до обмеження волі для відбування покарання, згідно ч.4 ст.57 КВК України, оскільки остання після отримання припису про виїзд до місця відбування покарання до виправного центру на теперішній час не прибула.
З особової справи ОСОБА_5 вбачається, що приписом відділу КВІ Дніпровського району м. Києва № 75/1477 від 13.02.2015 року її було направлено для прибуття самостійно протягом трьох діб до виправного центру за адресою: Дніпропетровська обл., м. Ордженікідзе, вул. Зонова, 15, який, згідно підпису, було вручено 13 лютого 2015 року.
В судове засідання ОСОБА_5 та її захисник не з`явилися, причини неявки не повідомили, однак суд, враховуючи положення абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність.

В судовому засіданні інспектор Дніпровського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції в м. Києві та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

У відповідності до ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням /поданням/ прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, встановлених законом. Клопотання /подання/ розглядається протягом 10 днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 КПК України. У судове засідання викликається засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час і місце розгляду клопотання / подання/ повідомляється орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання / подання/, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Згідно ст. 57 КВК України, особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Кримінально-виконавча інспекція згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку. У разі неприбуття засудженого до місця відбування покарання органом Національної поліції за поданням кримінально-виконавчої інспекції оголошується його розшук. Після затримання засуджений направляється до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.
При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція).

Тобто, системний аналіз зазначених правових норм імперативно свідчить про те, що направлення засудженого до обмеження волі для відбування покарання, призначеного вироком може бути вирішене судом за місцем проживання засудженого на момент подання до суду такого клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 було знято з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , будь-яких даних про місце мешкання останньої суду не надано.
За таких обставин та враховуючи те, що засуджена ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, заходів щодо її доставки в судове засідання органами Національної поліції та органом виконання покарання вжито не було. Крім того, відсутність в учасників процесу, які відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК, клопотання про відкладення судового розгляду цього провадження, суд, враховуючи його диспозитивність та право врегулювання лише тих питань, які порушені сторонами, розглянувши клопотання ВКВІ по суті вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, як передчасному та такому, що є, на цьому етапі, сумнівним за своєю суттю, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання інспектора відділу кримінально-виконавчої інспекції Дніпровського району м. Києва про направлення засудженої до обмеження волі ОСОБА_5 для відбування покарання.

Особову справу стосовно ОСОБА_5 повернути до Відділу кримінально-виконавчої інспекції Дніпровського району м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: