АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003014 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює на СТО автомаляром, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 16.11.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який не одружений, працює в ТОВ «Еко» вантажником, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 146 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 189 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2012 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховується з 24 квітня 2014 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 - тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання :
за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 146 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ухвалено обраховувати з моменту затримання ОСОБА_5 та поміщення його в Київське Сізо № 13 Управління державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді домашнього арешту ухвалено змінити, з моменту вступу вироку в закону силу, на тримання під вартою в Київському Сізо № 13 Управління державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Згідно з вироком суду, 23.04.2014 року, приблизно о 20год.00хв., ОСОБА_6 , будучи неофіційно працевлаштованим охоронцем території промислової зони за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна 9, яка перебуває у користуванні ПАТ «Сеніко», знаходячись на своєму робочому місці, помітив раніше незнайомих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які прибули на автомобілі марки "Форд Транзіт» д.н.з. НОМЕР_1 з метою пошуку металобрухту та, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне, відкрите викрадення чужого майна, вступив у злочинну змову із своїм співробітником ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення майна вказаних осіб ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, зупинили автомобіль «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з промислової зони, в якому знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , і помітили в багажному відділенні металобрухт. Дочекавшись, коли потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вийдуть із салону автомобіля, розпочали наносити кожному із них удари в область тулуба та голови, застосувавши, таким чином, фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілих. Згідно з висновками судово-медичних експертиз №№1074, 1075, 1076 від25.04 2014 року, отримані тілесні ушкодження потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відносяться до легких тілесних ушкоджень. В подальшому ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, повторно відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: шкіряний гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, у середині якого заходилась кредитна картка «Приват Банк», на якій грошові кошти відсутні та матеріальної ціності для потерпілого не представляє, грошові кошти в сумі 700 грн., ноутбук «Тошиба» вартістю 4500 гривень, планшет «Самсунг» вартістю 4500 гривень, з карткою мобільного оператора «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої находились грошові кошти в сумі 10 гривень, шкіряний чохол до планшета, вартістю 350 гривень, мобільний телефон « Самсунг 525», вартістю 1200 гривень з карткою мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку, якої грошові кошти відсутні, золотий браслет вартістю 2500 гривень, завдавши ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 13760 гривень; майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: мобільний телефон «Нокіа 6700», вартістю 800 гривень, з карткою мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку, якої знаходились грошові кошти в сумі 57 гривень, мобільний телефон «Нокіа 8800», вартістю 4000 гривень без картки мобільного оператора та банківські картки, на яких грошові кошти відсутні і матеріальної цінності для потерпілого не представляють, завдавши ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 4857 гривень; майно, що належить ОСОБА_13 , а саме: мобільний телефон «Нокіа», вартістю 200 гривень з карткою мобільного оператора «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої знаходилось 32 гривні, завдавши ОСОБА_13 матеріальні збитки на загальну суму 232 гривні; майно, що належить ОСОБА_16 , а саме: мобільний телефон «Самсунг Дуо», вартістю 300 гривень, з карткою мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку, якої знаходилось 100 гривень, мобільний телефон «Самсунг Дуо», вартістю 300 гривень, з карткою мобільного оператора «Лайф», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої знаходилось 50 гривень та карткою мобільного оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої грошові кошти відсутні, планшет «Самсунг» вартістю 4000 гривень, годинник «QQ» вартістю 4000 гривень, завдавши ОСОБА_14 матеріальні збитки на загальну суму 8750 гривень. В подальшому, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 приблизно о 20год.30хв. 23.04.2014 року, перебуваючи на території промислової зони, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна 19, відкрито, повторно викравши майно, що належить ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою незаконного позбавлення волі останніх, вступив в злочинну змову з ОСОБА_5 . Реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою отримання грошової винагороди від потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за їх звільнення, завели останніх до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , розташованого на території вказаної промислової зони, де стали утримувати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проти їх волі, не даючи змоги вільно пересуватись та залишити приміщення в період з 21:00 години 23.04.2014 року по 19:00 годину 24.04.2014 року.
Крім того, ОСОБА_6 24.04.2014, близько о 06:15 год., знаходячись в гаражному приміщенні № НОМЕР_2 , вирішив незаконно, повторно, заволодіти чужим майном шляхом вимагання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом вимагання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, незаконно утримуючи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в гаражному приміщенні № НОМЕР_2 , став незаконно вимагати в останніх передати йому грошові кошти в сумі 50000 гривень, із погрозою застосування побоїв у випадку відмови виконати пред`явлену вимогу. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , воля яких до опору була повністю подавлена вчиненими відносно них незаконними діями, будучи позбавленими можливості вільно пересуватися і не маючи змоги вільно залишити гаражне приміщення № НОМЕР_2 , в якому вони незаконно утримувалися, реально сприймаючи погрози ОСОБА_6 , як небезпечні для свого життя та побоюючись їх реалізації у випадку відмови, вимушені були проти власної волі погодитись на незаконні вимоги ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_6 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхомвимагання, змусив ОСОБА_13 та ОСОБА_12 здійснити телефонні дзвінки своїм знайомим з проханням передати грошові кошти за їх звільнення , при цьому, вказавши номер банківського рахунку, на який необхідно надіслати обумовлену суму. ОСОБА_13 , виконуючи незаконні вимоги ОСОБА_6 , з наданого останнім мобільного телефону здійснив дзвінок своїй матері - ОСОБА_17 о 06:10 год. 24.04.2014 та повідомив про необхідність виплати грошових коштів за його звільнення. ОСОБА_17 , в свою чергу, з метою звільнення сина, виконуючи вимоги ОСОБА_6 , 24.04.2014 року о 12 год.11хв. за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, здійснила грошовий переказ на вказаний ОСОБА_6 номер рахунку № НОМЕР_3 в сумі 1000 гривень. ОСОБА_12 , виконуючи незаконні вимоги ОСОБА_6 , з наданого останнім мобільного телефону здійснив дзвінок своєму знайомому ОСОБА_18 , якому повідомив про необхідність передачі грошових коштів за його звільнення. ОСОБА_18 , в свою чергу, з метою звільнення знайомого, 24.04.2014 року о 02 год. 27хв. за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 16а, здійснив грошовий переказ на вказаний ОСОБА_6 номер рахунку № НОМЕР_3 в сумі 2000 гривень.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується.
Апелянт вважає, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року є незаконним, необґрунтованим, та не вмотивованим, а висновки суду, які викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судом першої інстанції не наведено доказів про повторність вчинення ним кримінального правопорушення, не вказано, яким чином та про що він встиг попередньо домовитися з ОСОБА_6 та з невстановленими особами, яких він ніколи до цього не бачив, про викрадення майна, а під час судового розгляду справи не було зібрано ніяких доказів які б свідчили про попередню змову його з даними особами, вказує, що давав показання в суді першої інстанції про його непричетність до позбавлення волі потерпілих осіб, так як знаходився під час тих подій в магазині та купував продукти харчування,у потерпілих гроші не вимагав та не брав, майно потерпілих в руках не тримав, а тому не мав змоги розпоряджатись ним. Вказує, під час судового розгляду було встановлено, що майно потерпілих було покладено в їх машину, яку директор ПАТ «Сеніко» ОСОБА_19 забрав разом з майном і виїхав з території, про це потерпілі надали свої пояснення в суді. Протоколи пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2014 року є неналежними доказами, оскільки впізнання проведені всупереч вимогам ст. 228 КПК України, так як ніяких підстав для впізнання не було; протокол огляду місця події від 29.04.2014 року, згідно якого при огляді автомобіля «Форд Транзит», ОСОБА_19 видав машину, речі та документи потерпілих, свідчить про те, що саме в машині, котру забрав ОСОБА_19 , знаходилось майно потерпілих, що підтвердив потерпілий ОСОБА_20 в судовому засіданні надаючи свої показання; оглянута інформація в електронному вигляді роздруківки телефонних розмов щодо вимагання грошей жодним чином не підтверджує його винуватості, оскільки він грошей не вимагав. Також згідно вироку його винуватість підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та висновками судово-медичних експертиз про нанесення їм тілесних ушкоджень, але ці докази недостовірні, мають суттєві суперечності та судом першої інстанції неналежним чином не перевірені, а твердження суду про застосування ним насильства до потерпілого ОСОБА_21 під час викрадення його майна є повністю безпідставними, так як відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень в області грудей ОСОБА_21 не було зафіксовано, та під час досудового слідства ОСОБА_21 давав інші показання. Показання потерпілого ОСОБА_22 , що ніби то він тримав того за руки, а ОСОБА_25 забирав у нього два мобільні телефони не відповідають дійсності, так як він у побитті та у викраденні майна ніякої участі не приймав, а на досудовому слідстві потерпілий ОСОБА_22 давав інші показання. Відносно показань потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 щодо зв`язування, то в них є суттєві розбіжності на які суд першої інстанції уваги не звернув, а при огляді місця події працівниками міліції мотузок чи інших речей, якими зв`язували потерпілих,виявлено не було. Судом першої інстанції до уваги не взяті його показання, показання обвинуваченого ОСОБА_25 , потерпілих про те, що майно потерпілих забрав ОСОБА_26 , та дані докази залишились поза увагою суду. Допущена неповнота судового розгляду внаслідок чого залишились недослідженими обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення. Судом було відхилено його клопотання про допит свідка ОСОБА_27 , не з`ясовані причини істотних протиріч між показаннями потерпілих та висновками судово-медичних експертиз.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року відносно нього змінити в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення .

Апелянт вважає, що покарання призначене йому вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року, є несправедливим через суворість, оскільки судом першої інстанції не було прийнято до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме : потерпілим було відшкодовано шкоду, він частково визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаюється у своїх діях, всі слідчі дії проводились за його участі, він добровільно давав показання, ретельно повідомляв про всі обставини кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 містить лише формулювання підозри, висунутої ОСОБА_28 , фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені досудовим розслідуванням, але обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2, ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України не висунуто, тобто весь час слухання провадження в суді особа знаходилась в статусі підозрюваного, тому вважає дану обставину, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог Кримінально процесуального Закону. Також вважає, що винесений вирок є незаконним та необгрунтованим з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому зазначає, що в суді першої інстанції не було досліджено під час судового розгляду додаток до протоколу (відеозапис) проведення слідчого експерименту від 07.08.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , додаток до протоколу (відеозапис) проведення слідчого експерименту від 07.8.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , додаток до протоколу (відеозапис) проведення слідчого експерименту від 07.08.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , але суд послався на ці відеозаписи, як на докази винуватості обвинувачених, що є недопустимим. Судом не було надано учасникам процесу можливість висловити свою думку з приводу досліджених документів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та не з`ясувавши думку учасників процесу, суд одразу перейшов до іншої стадії судового процесу, а саме допиту потерпілого ОСОБА_14 . Вирок ґрунтується на матеріалах, отриманих з порушенням процесуального порядку збирання доказів. Так,згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2014 року (том. № 1, а.с. 96-101), потерпілий ОСОБА_12 упізнав ОСОБА_6 . В той же час, при проведенні даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що бачив затриманого ОСОБА_6 24.04.2014 року вдруге, до цього він бачив його у коридорі Дарницького райвідділу після події, яка відбувалась у ангарі. А отже, слідчим не було дотримано вимог ч. 1 ст. 228 КПК України при проведенні даної слідчої дії заборони попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання. Крім того, цей факт відображений у протоколі пред`явлення для впізнання від 25.04.2014 року ( т.1 а.с.86). Допущена також неповнота судового розгляду, яка полягає в тому що під час судового засідання від 13.03.2015 року прокурором ОСОБА_29 було заявлено клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_27 з метою повноти, об`єктивності, всебічності розгляду кримінального провадження, але судом щодо цього клопотання рішення не було прийнято взагалі (том. 4 а. с. 197).Таким чином судом не було допитано головного свідка ОСОБА_27 , показання якого мають істотне значення для справи. Крім цього потерпілим не було надано слово в судових дебатах, що є підставою для скасування вироку».
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , котрі підтримали подані апеляційні скарги та просили її задовольнити, доводи прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 , провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно; ч. 2 ст. 189 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі із корисливих мотивів щодо двох і більше осіб, за попередньою змовою групою осіб; ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна (вимагання), вчиненому повторно, та про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, за попередньою змовою групою осіб ; ч. 2 ст. 189 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі із корисливих мотивів щодо двох і більше осіб, за попередньою змовою групою осіб.

В обґрунтування доведеності вини обвинувачених суд поклав досліджені під час судового розгляду докази, а саме:

показання потерпілого ОСОБА_12 , згідно яких ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приймали безпосередню участь у затриманні автомобіля, яким даний потерпілий разом зОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вивозили металобрухт з території, яку охороняли обвинувачені, запропонувавши при цьому кожному із затриманих сплатити по 500 грн. Після відмови потерпілих від виконання цих умов відбулася бійка під час якої ОСОБА_6 наніс удар палицею по лобовому склу автомобіля та розбив ОСОБА_30 брову. Після цього на двох автомобілях приїхали невстановлені слідством особи в кількості до 8 осіб, які почали наносити потерпілим удари у різні частини тіла. У побитті потерпілих приймав участь ОСОБА_6 ,який наносив удари ногами по тілу ОСОБА_12 , котрий перед цим упав. Потім у потерпілих відібрали усі їх цінні речі, скали їх до автомобіля, яким приїхали потерпілі, і один з невстановлених слідством осіб, якого називали « ОСОБА_31 » кудись поїхав на цьому автомобілі. Усіх потерпілих обшукали. Особисто ОСОБА_6 з кишень ОСОБА_12 вилучав два мобільні телефони, техпаспорт на автомобіль, посвідчення водія, ключі від замка запалення. Після цього усіх потерпілих зв`язали, у чому приймали участь ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і помістили у ангар, не надавши медичної допомоги. Потім ОСОБА_6 наказав всім потерпілим написати боргові розписки на суму 12500 грн., а ОСОБА_12 примусив написати розписку про те, що він подарував автомобіль «Форд Транзит» ОСОБА_32 . ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_6 , командував затриманими та особисто наніс двічі удари ногою у груди ОСОБА_12 та погрожував застосуванням гранати. Вранці ОСОБА_6 та ОСОБА_5 примусили потерпілих телефонувати рідним, щоб ті перерахували гроші на картковий рахунок. ОСОБА_13 зателефонував матері, з якою також розмовляв і ОСОБА_6 , вимагаючи пришвидшення перерахування грошей. Після перерахування грошей матір`ю ОСОБА_13 , останнього відпустили, а потім приїхали працівники міліції, які звільнили потерпілих та затримали ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ;

показання потерпілого ОСОБА_13 , який підтвердив обставини викладені потерпілим ОСОБА_12 , повідомивши, що коли він намагався втекти, то його затримував ОСОБА_5 , повалив на землю і привів назад. На вимогу ОСОБА_6 він віддав особисті речі мобільний телефон, посвідчення водія. Зв`язували всіх потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ще якийсь чоловік. Протягом ночі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приходили до затриманих ними потерпілих та знущались над ОСОБА_12 . На вимогу ОСОБА_6 . ОСОБА_13 телефонував матері та товаришу, які перерахували на картковий рахунок 3000 грн. після чого ОСОБА_6 поїхав за грошима, довізши ОСОБА_13 до його дому, але там уже чекали працівники міліції;

показання потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив обставини викладені потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показавши при цьому, що серед осіб, які били потерпілих, були ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , при цьому останній тримав ОСОБА_33 за руки, а ОСОБА_6 забрав два мобільні телефони, техпаспорт на автомобіль. Посвідчення водія, гроші в сумі 700 грн., банківську картку. В той час коли ОСОБА_6 знущався над ОСОБА_12 поряд з ним знаходився ОСОБА_5 . Також ОСОБА_5 особисто наніс удар ногою у груди ОСОБА_11 ;

показання потерпілого ОСОБА_14 , який підтвердив обставини, викладені потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Викладені вище показання в суді потерпілих підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, в тому числі показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , якими повністю підтверджуються обставини незаконного позбавлення волі потерпілих, вимагання грошей за їх звільнення під погрозами розправи з ними; даними протоколів огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, тимчасового доступу до речей та документів, вилучення інформації у електронному вигляді, слідчих експериментів з участю потерпілих; даними роздруківок телефонних розмов, висновками проведених по справі судово-медичних експертиз.

Зазначені вище докази досліджені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є належними, допустимими та достовірними, а сукупність цих доказів є достатньою для прийняття рішення щодо винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Доводи поданих по справі апеляційних скарг не свідчать про незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Зокрема, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 обставини, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, його твердження про безпідставну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність ні на чому не ґрунтуються, так як така кваліфікуюча ознака відсутня як при викладенні судом фактичних обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, так і при кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 146 КК України. Посилання ж даного апелянта на недоведеність у його діях корисливого мотиву та вчинення ним злочинів за попередньою змовою групою осіб також не відповідають дійсності, так як про наявність зазначених вище мотиву та кваліфікуючої ознаки свідчить сам характер дій обвинуваченого, пов`язаних з відкритим викраденням чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, які здійснювались погоджено та послідовно з іншими співучасниками вчинення злочинів, про що переконливо свідчать показання потерпілих, які підтверджуються іншими доказами.

Вказівка ОСОБА_5 на неправильність зазначення у вироку часу звільнення потерпілих працівниками міліції також не відповідає встановленим судом обставинам кримінального провадження та ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій обвинувачених.

Не зазначення у вироку фактичних обставин, пов`язаних з протиправними діями щодо потерпілих особи на ім`я « ОСОБА_31 », також не свідчить про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, так як відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що і зроблено судом, з посиланням на вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, в тому числі і з особами, матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окреме провадження.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на порушення вимог ст. 228 КПК України при проведенні впізнання потерпілими обвинувачених під час досудового розслідування, як і аналогічні твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 також не знайшли свого підтвердження, так як протоколи впізнання особи, досліджені та прийняті судом як допустимі докази (т.1 а. с. 78-125) повністю відповідають вимогам КПК України. Дані слідчі дії проводились з участю захисників, з дотриманням всіх вимог ст. 228 КПК України, а зауваження захисника ОСОБА_9 у протоколах щодо того, що потерпілі 24.04 2014 року пересікались в коридорі районного управління міліції з ОСОБА_6 , до проведення впізнання, не свідчать про недопустимість цих доказів, так як потерпілі та обвинувачені до цього тривалий час спілкувались під час вчинення обвинуваченими протиправних дій, а після визволення потерпілих працівниками міліції, останні разом з обвинуваченими були доставлені саме 24.04 2014 року до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, де і проводились слідчі дії з їх участю.

Та обставина, що майно потерпілих було поміщено в їх же автомобіль, який під керування ОСОБА_27 покинув місце пригоди, а пізніше був виданий зазначеною особою працівникам міліції, не свідчить про те, що ОСОБА_5 не приймав участі у відкритому протиправному заволодінні майном потерпілих із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих та не спростовує показань потерпілих, підкріплених іншими доказами, з цього приводу, і не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, як він про це вказує у своїй апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_5 на те, що докази щодо вимагання грошей у потерпілих за їх звільнення стосуються лише дій ОСОБА_6 не спростовують співучасті ОСОБА_5 у вчиненні дій кваліфікованих за ч. 2 ст. 189 КК України незаконному позбавленні волі із корисливих мотивів чотирьох потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, так як усі без виключення потерпілі підтвердили його активну участь у їх побитті,зв`язуванні, поміщенні та незаконному утриманні у ангарі, присутності під час дій ОСОБА_6 по вимаганню з них грошей.
Заперечення ОСОБА_5 щодо показань потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про нанесення їм цим обвинуваченим ударів та застосування насильства під час заволодіння їх майном також не можуть бути прийняті колегією суддів, так як будь які законні підстави сумніватись у правдивості показань потерпілих з цього приводу, які до того ж підтверджуються іншими доказами, відсутні , а посилання апелянта на те, що показання цих потерпілих не підтверджуються даними судово-медичних експертиз, так як на тілі ОСОБА_12 відсутні тілесні ушкодження в області грудей (т.1, а.с.153-155), не можуть свідчити про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_12 про нанесення йому ОСОБА_5 удару ногою у груди, від чого не обов`язково могли утворитись видимі тілесні ушкодження та неправдивість показань ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_5 тримав його за руки в той час, коли ОСОБА_6 відбирав належні йому речі. Нічим не підкріплені і доводи ОСОБА_5 про його неспроможність нанести удар ногою у груди ОСОБА_12 через травму ноги.

Та обставина, що в судовому засіданні не був допитаний свідок ОСОБА_26 , про що заявляв клопотання прокурор, також не свідчить про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, як про це вказують в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_9 , так як сам прокурор в подальшому не наполягав на допиті даного свідка, як не заявляла з цього приводу клопотань і сторона захисту. Більше того, згідно журналу судового засідання, при вирішенні питання про наявність в учасників судового провадження доповнень до судового розгляду, таких доповнень не було як у прокурора, так і у сторони захисту.

Не відповідають дійсності і твердження ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 про те, що в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілих. Колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, вважає, що наведені у вироку та зафіксовані у журналі судового засідання та технічному записі показання потерпілих не містять істотних суперечностей щодо обставин події злочинів та участі у їх вчиненні обвинувачених, підтверджуються іншими дослідженими судом доказами показаннями свідків, даними протоколів огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, тимчасового доступу до речей та документів, вилучення інформації у електронному вигляді, слідчих експериментів з участю потерпілих; даними роздруківок телефонних розмов, висновками проведених по справі судово-медичних експертиз, які оцінені судом з дотриманням вимог ст.94 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про невідповідність обвинувального акта у даному кримінальному провадженні вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України є надуманими, так як обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 містить виклад фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто повністю відповідає вимогам КПК України з цього приводу.

Не може колегія суддів погодитись і з твердженням про те, що вирок ґрунтується на доказах, які не досліджувались судом, з посиланням при цьому на не перегляд с судовому засіданні відеозапису слідчих експериментів. Як встановлено колегією суддів, і цього не заперечують захисники та обвинувачені, в судовому засіданні досліджувались протоколи слідчих експериментів. При цьому будь яких зауважень щодо їх невідповідності відеозапису даних слідчих дій та клопотань про перегляд цих відеозаписів від учасників судового розгляду не надходило. З урахуванням положень ч. 6 ст. 240 КПК України, згідно яких про проведення слідчого експерименту слідчий складає протокол, та змісту ст. 105 КПК України, відповідно до якої відеозапис є додатком до протоколу, колегія суддів не вбачає в зазначених вище доводах апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 істотних порушень кримінального процесуального закону. Як не вбачає їх і в іншому посиланні даного захисника про те, що суд не надав учасникам судового провадження можливості висловитись з приводу досліджених судом документів. Таку можливість сторона захисту мала як безпосередньо при дослідженні доказів шляхом відповідних заяв, клопотань, так і на стадіях доповнень до судового розгляду та судових дебатів, але не скористалась нею, як не заявляла відповідного клопотання про дослідження доказів і у суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на ненадання потерпілим слова в судових дебатах також, в даному випадку, не є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як того просять захисники, оскільки всі потерпілі були допитані в судовому засіданні, і всі учасники судового розгляду мали можливість задати їм запитання, в тому числі і щодо їх відношення до призначення обвинуваченим покарання. Неявка потерпілих в наступні судові засідання, в тому числі і їх неучасть у судових дебатах, при тому що вони належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, не може тягнути за собою скасування вироку.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 стосується виключно питань призначеного йому судом першої інстанції покарання, яке він вважає надмірно суворим. Перевіривши доводи цієї апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких, відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він частково визнав свою вину, його родичами відшкодована шкода трьом потерпілим, стан його здоров`я, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2009 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання каннабіноїдів, приймав участь у подіях на майдані Незалежності Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо виду та розміру призначеного йому покарання, як за кожен злочин окремо, так і за їх сукупністю, а також вірно призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ст. 71 КК України, і таке покарання не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.

Також відповідає вимогам ст. 65 КК України покарання обране судом ОСОБА_5 , при призначенні якого враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції та закриття провадження щодо ОСОБА_5 за відсутністю в його діях складу інкримінованих йому злочинів, як він того просить, чи для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, як про це просить у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , або для зміни вироку та пом`якшення покарання ОСОБА_6 , як того просить останній, виходячи з чого подані у даному кримінальному провадженні апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404,405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,захисника Семенцової залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

______________ _______________ _______________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3