У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Київській обл., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України, -

сторони провадження (за даними обвинувального акту): прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , інші учасники: ОСОБА_6 представник невідомого потерпілого,

В С Т А Н О В И В :
Вказаний обвинувальний акт (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001701 від 26 січня 2013р.) стосовно ОСОБА_7 надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 06 листопада 2015 року.

У судовому засіданні прокурор просить провести підготовку до судового розгляду і призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що по справі дотримані вимоги, передбачені ст. ст. 32, 291 КПК України.

Представник потерпілого, повідомити якого про місце і дату судового засідання не виявилося можливим внаслідок відсутності в обвинувальному акті будь-яких даних про нього, в судове засідання не прибув.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, який не заперечував проти призначення даного провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, вважаю, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Всупереч імперативним вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі і додатки до нього, не містять відомостей про потерпілого, хоча в акті вказано про завдану злочином матеріальну шкоду. Вибіркові дані про представника потерпілого (серія та номер паспорту) унеможливлюють здійснення судового виклику чи повідомлення останнього.

Крім того, ч. 2 ст. 291 КПК України встановлює вимоги до обвинувального акта, за якими такий акт має містити, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; формулювання обвинувачення; правову кваліфікацію з відповідним посиланням на положення закону про криміналу відповідальність. При цьому, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною собою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває таке обвинувачення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Натомість вказані вимоги дотримано не було.

Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ним саме кримінальних правопорушень. В акті буквально ОСОБА_5 обвинувачується лише в тому, що «…він в 2008 році, точна дата не встановлена, гр. ОСОБА_5 …. за попередньою змовою з невстановленою особою … вирішили отримати кредит на придбання транспортного засобу у ПАТ КБ «Надра» (а. 2-3 акта).

Текст обвинувального акту викладено вкрай суперечливо, що унеможливлює визначення суті і предмету судового розгляду, який має намір розпочати прокурор, не кажучи вже про зміст обвинувачення, суб`єктивна складова якого зведена до того, що ОСОБА_5 протягом 2008 року реалізовував свій умисел на отримання кредиту в банківській установі для покупки транспортного засобу, що є не тільки не забороненим, а й, навпаки, суспільно заохочуваним.

В акті стверджується, що обвинувачений вирішив підробити і використати завідомо підроблену довідку про доходи, проте не вказується, чи є отримана обвинуваченим і фактично використана в подальшому довідка про доходи підробленою, якщо так, то в якій частині, зважаючи і на те, що використання лише завідомо підробленого документу є елементом об`єктивної сторони юридичного складу одного з поставлених у провину обвинуваченому злочинів. Навпаки в акті зазначається, що згідно з отриманою довідкою (згадується лише одна конкретна довідка) ОСОБА_5 дійсно працював і отримував доходи. Далі, з одного боку, в акті згадується про вчинення дій обвинуваченим за попередньою змовою групою осіб, а з іншого його дії кваліфікуються через ч. 5 ст. 27 КК України і взагалі ця обставина не згадується ані в аспекті правової кваліфікації, ані як обставина, що обтяжує покарання, тощо.

Вказаний недолік фактично унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вданому випадку ці межі не визначені.

Крім того, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, проте, з огляду на сформульоване обвинувачення, якщо припустити його наявність в тому вигляді, як воно є, він не обвинувачується у пособництві вчиненню будь-якого злочину, в тому числі і вказаного.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України сформульована через назву цієї статті Особливої частини (шахрайство у великих розмірах), а не через кваліфікуючі ознаки конкретного складу злочину. Автором акту не взято до уваги, що кримінально-правовий зміст шахрайства розкривається через чотири самостійні та альтернативні види діяння: заволодіння чужим майном шляхом обману; заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою; придбання права на майно шляхом обману; придбання права на майно шляхом зловживання довірою, не кажучи вже про корисливий мотив як обов`язкову складову суб`єктивної сторони складу даного злочину, про який взагалі не згадується в обвинувальному акті. Яку із згаданих форм шахрайства автор акту та прокурор, що його затверджував, мали на увазі, не зрозуміло. Акт не містить жодної вказівки на те, що саме, на думку сторони обвинувачення, утворює великий розмір як результат шахрайства з боку обвинуваченого.

Згідно із ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. А згідно з правилами ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Вказані вимоги закону проігноровані стороною обвинувачення, яка звертаючись до суду із вказаним обвинувальним актом, фактично перекладає функцію обвинувачення на суд, який і має вирішити, що саме мав на увазі слідчий та прокурор, що є неприпустимим (ч. 3 ст. 22 КПК України).

Крім того, згідно із вимогами ст. ст. 291, 109 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком і повинен містити, зокрема, найменування кожної процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, зміст процесуальних рішень. Натомість, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування в межах даного провадження, яке тривало більше двох років, вочевидь не відповідає вказаним вимогам закону. Процесуальні рішення (дії), які могли б пояснити такий стан речей, в реєстрі не вказані.

Про формальність підходу прокурора до підготовки матеріалів провадження для направлення їх до суду свідчить і той факт, що додана до обвинувального акта розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту та додатків до нього не містить даних про дату її складання.

Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, тим більше під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить ілюзорними засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта вимогам закону щодо його змісту, невідповідність його додатків вимогам ст. 291 КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 315, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України, разом з додатками (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001701 від 26 січня 2013р.), - повернути прокурору прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_4 внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_9