Номер провадження: 11-кп/785/1118/15
Номер справи місцевого суду: 496/2453/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.09.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року, по кримінальному провадженню, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Горбатовка Дзержинського району Горківської області, українець, громадянин України, не працює, з неповною середньою освітою, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз - 12.01.2015 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3-ох років позбавлення, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, запобіжний захід тримання під вартою,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Нова Ігирма Нижнєілімського району Іркутської області, росіянин, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3-ох років позбавлення волі та за ч.3 ст.185 КК України 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2015 року, та остаточно до відбуття визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_9 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3-ох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладанням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України.

У відношенні ОСОБА_9 вирок набрав законної сили.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 березня 2015 року, близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, маючи намір на скоєння крадіжки чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, обравши об`єктом злочину б/в металеві вироби, що належать ОСОБА_10 , прийшли з тильної сторони до подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний намір на скоєння крадіжки чужого майна, ОСОБА_8 , крізь дерев`яну огорожу переліз на огороджену ділянку будинку АДРЕСА_3 , а ОСОБА_9 залишився біля огорожі чекати ОСОБА_8 та слідкувати за навколишньою обстановкою з метою не бути поміченим при вчиненні крадіжки. ОСОБА_8 , знаходячись на території вищевказаного подвір`я, підійшов до місця, де були складені б/в металеві вироби, які зберігались на землі біля огорожі з тильної сторони будинку, звідки таємно скоїв крадіжку майна ОСОБА_10 на загальну суму 499 гривень.

Далі, цього ж дня, близько 11 годин 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з тих же мотивів та з тією ж метою, тим же способом, знову проник до подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де обрав об`єктом злочину б/в металеві вироби, що належать ОСОБА_10 , які знаходились біля огорожі з тильної сторони подвір`я, звідки таємно викрав б/в металевий куток довжиною 2,4 м. вартістю 150 грн. та металевий куток довжиною 2 м. вартістю 125 гривен, які почергово виніс через огорожу, поклавши їх на землю. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 повернувся на ділянку АДРЕСА_3 , з метою скоєння крадіжки б/в металевих кутків де й був викритий на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний намір до кінця з незалежних від його волі причин.

На вирок суду обвинуваченим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга разом з доповненнями, в якій він вирок суду просить скасувати, або змінити перекваліфікувавши його дії за більш м`якою статтею кримінального закону та призначити більш м`яке покарання. Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд не роз`яснив йому положення ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку з чим він не знав про наслідки розгляду справи в такому порядку. ОСОБА_8 вважає, що вартість викраденого ним у потерпілого ОСОБА_10 майна становить не більше ніж 88 грн. 13 коп., а тому його дії мали бути кваліфіковані не як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а як дрібне викрадення чужого майна, за вчинення якого передбачена адміністративна відповідальність. До того ж апелянт вказує на відсутність в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення до сховища. Крім того обвинувачений вважає, що суд призначаючи йому покарання безпідставно проігнорував в якості пом`якшуючих обставин наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, пристарілих батьків, а також тяжку хворобу серця, внаслідок якої він потребує кваліфікованого медичного лікування.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого, стосовно того, що йому не було роз`яснено положення ч.3 ст.349 КПК України. Вказані доводи ОСОБА_8 спростовуються журналом судового засідання, відповідно до якого головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі обвинувачений буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, а сам ОСОБА_8 не заперечував проти такого розгляду (а.к.п.34-36).

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні в ході апеляційного перегляду пояснив, що головуючий суддя, а також безпосередньо він роз`яснювали його підзахисному наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальні провадження відносно нього вже розглядались за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що йому не було належним чином роз`яснено положення ч.3 ст.349 КПК України є надуманими.

Відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Враховуючи дану норму Кримінального процесуального закону, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених ОСОБА_8 злочинів не можуть бути оскаржені під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_11 про те, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд обираючи йому покарання повною мірою керувався положеннями ст.65 КК України та рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахувавши при цьому ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, в якості обставини, що пом`якшує покарання визнав щире каяття ОСОБА_8 . До обставин обтяжуючих покарання суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 надав суду довідку про стан його здоров`я, та документи про наявність у нього двох неповнолітніх дітей. Однак дані пом`якшуючі обставини не можуть бути підставою для призначення йому покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини проти власності, нові злочини вчинив в період випробувального терміну, що свідчить про його явне небажання ставати на шлях виправлення та вести законослухняний спосіб життя, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Надуманими є доводи ОСОБА_8 щодо застосування до нього тиску з боку працівників міліції під час досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з моменту повідомлення про підозру по теперішній час захист інтересів ОСОБА_8 здійснював захисник ОСОБА_7 , якій був присутній під час проведення з ОСОБА_8 усіх слідчих дій.

Крім того, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що підтверджує його співпрацю з органом досудового розслідування.

Таким чином вирок є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4