Справа № 466/6575/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/673/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу директора ФОП ОСОБА_9 в особі ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volvo», модель FH13440, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та напівпричіп марки «Krone», номер кузова НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 із забороною їх використання, а також забороною розпоряджатись ним, які належать ФОП ОСОБА_9 , який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що арешт рухомого майна, а саме - автомобіля та напівпричепа, заборона їх використання, а також заборона розпоряджатись таким має істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні і надає можливість отримати постійний доступ з метою використання їх під час доказування вчиненого кримінального правопорушення, а також унеможливить відчуження, розпоряджання буд-яким чином та використання вище вказаним майном, не застосування чого може призвести до зникнення, втрати або пошкодження даного майна, унеможливить настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, директор ФОП ОСОБА_9 в особі ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вичерпний перелік підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, визначений у ст. 170 КПК України, однак перелік не мітить підстав, наведених слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі. Окрім того, арешт може бути накладений виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого (або осіб, які несуть майнову відповідальність за їх протиправні дії). ФОП ОСОБА_9 не є у даному провадженні ані підозрюваним, ані обвинуваченим, а також не несе майнову відповідальність за дії третіх осіб. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята всупереч вимогам ст.ст. 170-173 КПК та грубо порушує право ФОП ОСОБА_9 на володіння та розпорядження своєю власністю.

Апелянт просить згадану ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року про накладення арешту на майно ФОП ОСОБА_9 змінити та відмовити в задоволенні подання слідчого СВ Шевченківського РВ Львівського ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 в частині накладення арешту на майно.

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах ФОП ОСОБА_9 , подав клопотання про зміну апеляційної скарги, в якому просив не змінити оскаржувану ухвалу, а скасувати таку з вказаних в апеляційній скарзі мотивів.

Заслухавши доповідача, виступ адвоката, що діє в інтересах ФОП ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін, обговоривши наведені доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідно до частини 4 вказаної статті слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Витягом із кримінального провадження №90002769 вбачається, що 13.08.2015 року Шевченківським РВ внесено в ЄРДР рапорт працівника о/у СКР Шевченківського РВ капітана міліції ОСОБА_12 про звернення гр. ОСОБА_13 , щодо вжиття заходів до водія автомобіля «Вольво» ОСОБА_14 , який 10.08.2015 року, перебуваючи по вул. Б.Хмельницького-Липинського, шляхом обману та зловживання довірою заволодів його вантажним обладнанням.

Слідчий СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області у своєму клопотанні до суду зазначив, що проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України щодо заволодіння майном ОСОБА_13 внаслідок недотримання усних домовленостей з ФОП ОСОБА_9 щодо надання послуг перевезення вантажного обладнання.

Санкція ч.1 ст. 190 КК України не передбачає конфіскації майна.

Із змісту клопотання випливає, що сторони після перевезення вантажу не дійшли згоди щодо суми оплати за доставку обладнання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №90002769 в такому відсутні будь-які докази про те, що ФОП ОСОБА_9 є у даному провадженні підозрюваним, тим більше обвинуваченим, а також несе майнову відповідальність за дії третіх осіб.

Арешт був накладений на транспортні засоби марки «Volvo», модель FH13440, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та напівпричіп марки «Krone», номер кузова НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 , однак арешт на вантажне обладнання, а саме- механічне піднімальне обладнання для монтажу на дорожніх транспортних засобах гідроманіпулятори для навантаження та розвантажування транспортних засобів з різною вантажопідйомністю та висотою підіймання у кількості 8 штук, не був накладений, хоча саме дане обладнання є предметом невиконаних домовленостей між заявником та ФОП ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, які регулюють право власності та захист права власності державою, ст. 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Як було з`ясовано в судовому засіданні апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_9 використовує транспортні засоби в господарській діяльності і накладення арешту та заборони використання і розпорядження такими призведе до порушення його права на володіння та розпорядження ним, як власника даного майна, а відтак суттєво обмежить його підприємницьку діяльність та матиме своїм наслідком порушення його права на мирне володіння майном і призведе до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання у право власності.

Приймаючи рішення про накладення арешту на рухомі транспортні засоби, що належать ФОП ОСОБА_9 слідчий суддя на вищезазначене уваги не звернув та не врахував, що відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, чого слідчим суду не доведено, а судом - не здобуто.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 рокуне може бути залишена в силі та підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортні засоби ФОП ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст. 170, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу представника директора ФОП ОСОБА_9 ОСОБА_10 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року, якою клопотання слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно задоволено та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volvo», модель FH13440, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та напівпричіп марки «Krone», номер кузова НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 із забороною їх використання, а також забороною розпоряджатись ними, які належать ФОП ОСОБА_9 , який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 скасувати, в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4