АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1673/15 Справа № 183/2711/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 15 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження №0000443 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Видвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого трактористом-машиністом ТОВ «Агрофірма ООО Возрождение», не одруженого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляції захисник просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , змінити в частині призначення покарання, пом`якшити обвинуваченому призначене покарання та призначити йому за ч.1 ст.286 КК України покарання у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. та згідно з ч.4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану ОСОБА_7 призначити зазначений розмір штрафу із розстрочкою виплати рівними частинами строком на один рік. Цей же вирок змінити в частині задоволення позову і стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 9120 грн. 56 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого. Цей же вирок змінити в частині стягнення з ОСОБА_7 491 грн. 04 коп. за проведення судово-автотехнічної експертизи, відмовити в стягненні з ОСОБА_7 на користь науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Дніпропетровській області 491 грн. 04 коп. за проведення судово-автотехнічної експертизи. Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд не прийняв до ваги та не відобразив у вироку той факт, що в даній ДТП є і вина потерпілого ОСОБА_10 , що встановлено відповідною експертизою. При призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховані всі обставини скоєння кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, також судом не встановлено жодної обставини , що обтяжує покарання, однак не зважаючи на це, суд призначив ОСОБА_7 найбільш суворий вид покарання, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України і його великий розмір. Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 9120 гривень 56 копійок, оскільки таких позовних вимог потерпілим до обвинуваченого не пред`являлось. Також, вказує на те, що судом значно завищено розмір суми стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди, розмір якої відповідно вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, не встановлено. Крім того без наявності правових на те підстав, з ОСОБА_7 стягнуто витрати пов`язані з проведенням судової авто технічної експертизи.

В запереченнях:

-прокурор Новомосковської міжрайонної прокуратури просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення, зазначаючи, що покарання судом призначено відповідно до положень ст. 65 КК України, а розмір позовних вимог повністю підтверджується доданими до нього доказами;

-представник потерпілого ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-без задоволення. Свої заперечення представник потерпілого обґрунтовує тим, що покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також представник потерпілого, зазначає, що цивільний позов вирішено з дотриманням вимог ст. 23, 1187 КК України.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Також зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 9.120 грн. 56 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20.000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Дніпропетровській області 491 грн. 04 коп. за проведення судово - автотехнічної експертизи.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним за те, що він, 16 березня 2015 року приблизно о 18.30 годині ОСОБА_11 , керуючи мотоциклом «ІЖ Планета-3» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по зустрічній смузі дороги зі сторони с. Третя Ферма в напрямку с. Видвиженець Новомосковського району Дніпропетровської області.

В цей час по своїй смузі руху назустріч ОСОБА_12 , керуючи велосипедом «Україна», рухався ОСОБА_10 ОСОБА_11 , перебуваючи на ділянці дороги 1 км. до с. Видвиженець, при виявленні поперед себе велосипедиста ОСОБА_10 , несвоєчасно вжив заходів до гальмування та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_11 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що сприяло виникненню вказаної дорожньо-транспортної події.

В результаті даної дорожньо-транспортної події згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців в області лівої ключиці, правої гомілки і правого гомілковостопного суглобу; закритих переломів лівої ключиці та обох кісток правої гомілки у нижній третині зі зміщенням, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, викликавши тривалий розлад здоров`я, оскільки зростання відламків в місцях переломів відбувається в строк, що перевищує 21 день.

При цьому технічна можливість запобігти даній дорожньо-транспортній події для водія ОСОБА_11 обумовлювало дотримання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходилось в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, та для нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого та захисника, представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, у апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряється.

Разом з тим, судом першої інстанції при вирішенні позову було порушено вимоги чинного законодавства, які тягнуть за собою скасування судового рішення в частині вирішення цивільного позову, так як суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і до розгляду позовних вимог не було залучено цивільного відповідача в особі СК «Провідна».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ СК «Провідна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого, про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.п. 23-26).

Між тим, матеріали кримінального провадження містять лише опис вкладення цінного листа, квитанцію щодо направлення листа та поштове повідомлення щодо отримання ПАТ СК «Провідна» поштового відправлення (а.п.45, 55.) Відомості щодо повідомлення цивільного відповідача ПАТ СК «Провідна» щодо дати та місця розгляду кримінального провадження, а також з`ясування думки учасників судового провадження щодо можливості розгляду кримінального провадження у відсутності представника цивільного відповідача ПАТ СК «Провідна» - відсутні.

При цьому, у разі неявки представника цивільного відповідача, який не є обвинуваченим, а також представника юридичної особи, суд повинен діяти у відповідності до положень ст. 326 КПК України, а саме: заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо, зокрема, за відсутності цивільного відповідача з`ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без такої особи або відкладення судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак судом першої інстанції було порушено вимоги зазначеної норми закону.

Так, потерпілим в своєму цивільному позові заявлені вимоги до: обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків в сумі 501 гривня, витрачених на бензин та білети на проїзд з села Видвиженець до м. Новомосковська та до м. Дніпропетровська та обрати, а також про стягнення моральної шкоди в сумі 45 000 гривень; ПАТ СК «Провідна» про стягнення витрат на лікування в сумі 9 533 гривні 52 копійки та моральної шкоди в сумі 5 000 гривень.

Однак судом першої інстанції стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 гривень, та в рахунок відшкодування матеріальних збитків 9 120 грн. 56 коп., тобто суд вийшов за межі пред`явлених позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки потерпілим в позовній заяві ставилось питання про стягнення суми витрат на лікування з ПАТ СК «Провідна», а не з ОСОБА_7 .

Доводи захисника про необґрунтоване стягнення з його підзахисного процесуальні витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи №70/27-227 від 21.04.2015р. проведеною НДЕКЦ при ГУ МВС України в Дніпропетровській області в сумі 491гр. 04коп. є слушними. Виходячи з того що відповідно до ч. 2, 4 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Експертам, спеціалістам і перекладачам повинна бути сплачена винагорода за виконану роботу, якщо це не є їх службовим обов`язком.

Згідно ст.15 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року (з урахуванням змін та доповнень, котрі були внесені Законом України від 02 березня 2015 року N 213-VIII),- «проведення науково-дослідними установами судових експертиз наукових розробок з питань організації та проведення судових експертиз фінансується за рахунок Державного бюджету України. Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету».

Таким чином, вказана вище експертиза, яка проведена в ході досудового розслідування і процесуальні витрати по якій стягнуто судом, проведена в державній бюджетній установі, в порядку виконання експертом службового завдання. Виплати процесуальних витрат по даній експертизі, відповідно до вказаних положень законодавства, проводиться із коштів органів дізнання, досудового слідства і суду, за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

З огляду на вищевикладене, рішення суду про віднесення процесуальних витрат за проведення вказаних експертиз на рахунок обвинуваченого, є незаконним, і підлягає зміні, з віднесенням зазначених витрат на рахунок держави

Так як суд апеляційної інстанції у відповідності вимог ст. 404 КПК України, розглядає кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, де в даному випадку ставиться питання лише в частині необґрунтованого стягнення моральної та матеріальної шкоди з обвинуваченого, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити остаточне рішення щодо вирішення цивільного позову.

Що стосується доводів апеляції захисника щодо суворості призначеного його підзахисному покарання, колегія суддів вважає їх такими що заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції не було дотримано у повному обсязі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України та практично в максимальному його розмірі, не в повній мірі рахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також взагалі не врахував те, що відповідно до автотехнічної експертизи, дії самого потерпілого також знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, і ОСОБА_7 має постійне місце роботи - тракторист машиніст ТОВ «Агрофірма «Відродження»», що на думку колегії суддів, дає підстави призначити менш суворий вид покарання, а саме у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням у дохід держави 10% із суми заробітку засудженого, із застосування положень ст.ст.75,76КК України. Саме таке покарання, колегія суддів вважає, буде необхідним та достатнім для виправлення винного та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407,409,414 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_13 , в частині вирішення цивільного позову, скасувати, а матеріали направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 процесуальних витрат в сумі 491гр.04коп. за проведення судово-автотехнічної експертизи №70/27-227 від 21.04.2015 проведеною НДЕКЦ при ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

Змінити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року в частині призначеного ОСОБА_13 покарання за ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням у доход держави 10% із суми заробітку засудженого. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді виправних робіт з випробуванням, строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_13 , залишити без змін.

Апеляцію захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3