У Х В А Л А

16 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2015 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 4 березня 2015 року на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною другою статті 375, частиною першою статті 366, частиною четвертою статті 27, частиною першою статті 366, частиною першою статті 361 Кримінального кодексу України (далі - КК), і призначено остаточне покарання на підставі статті 70 КК п'ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на державній службі на строк два роки. На підставі статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком два роки та відповідно до статті 76 КК покладено обов'язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалою судді судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказаний вирок повернуто заявнику з огляду на те, що вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у зв'язку із законністю та обґрунтованістю рішення апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2015 року щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Ухвалою Верховного Суду України від 16 листопада 2015 року ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження зазначеного судового рішення касаційного суду.

За змістом статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення зазначається, зокрема, обґрунтування передбачених статтею 445 КПК підстав такого перегляду. З цієї вимоги закону випливає, що заявник, звертаючись до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, має конкретизувати та чітко вказати передбачені КПК норми права, які, на думку заявника, застосовано неоднаково.

Водночас вказаних положень закону ОСОБА_1 не дотримано.

Зокрема, у заяві йдеться про незаконність рішення апеляційного суду, який, відмовивши ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження з огляду на те, що він не є особою, яка вправі оскаржити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2, фактично позбавив його права на оскарження судового рішення, яке стосується його інтересів, а касаційний суд безпідставно погодився із таким висновком, чим допустив неоднакове застосування норм кримінального процесуального закону.

При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що висновки касаційного суду в оскаржуваному рішенні не відповідають положенням Конституції України та загальним засадам КПК. На підтвердження неоднакового застосування цих норм ОСОБА_1 долучає копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року, в якій недотримання апеляційним судом вимог статей 7, 9, 24, 394, 438 КПК стало підставою для скасування ухвали й направлення справи на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1, хоча і посилається на передбачену пунктом 2 статті 445 КПК підставу перегляду оскаржуваного ним рішення касаційного суду, проте не конкретизує, яка саме норма кримінального процесуального закону застосована, на його думку, неоднаково.

Окрім того, деталізація неоднаково застосованих норм КПК повинна здійснюватися з урахуванням положень про особливості структури саме кримінальної процесуальної норми, так як юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей.

З огляду на це, вказуючи неоднаково застосовані норми КПК, заявнику належить зазначити як статтю, що містить положення про правило поведінки, так і статтю, що передбачає наслідки його недотримання.

Перевіркою змісту заяви встановлено, що окрім відсутності вказівки на ті положення КПК, що, на думку ОСОБА_1, неоднаково застосовані касаційним судом, не наведено й обґрунтування про неоднаково застосовані положення КПК, що регламентують юридичні наслідки такого застосування.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми КПК за змістом заяви ОСОБА_1 розцінює як неоднаково застосовані, а тому надає строк на усунення недоліків заяви, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК України,

ухвалив:

про вказані недоліки заяви повідомити ОСОБА_1 Надати йому строк для їх усунення до 7 грудня 2015 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3