АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000242 від 26.05.2015 року, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого, востаннє: 25.06.2012 року вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 29.01.2015 року звільнений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області умовно-достроково від невідбутої частини покарання у виді обмеження волі на один рік один місяць шість днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2015 року, яким його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.06.2012 року у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Взято ОСОБА_8 під варту із зали суду, а строк відбуття покарання йому обраховано з моменту його затримання, а саме з 01 жовтня 2015 року.
Провадження №11-кп/794/356/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10 Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок районного суду, посилаючись на його незаконність, зокрема, на порушення його права на захист, а також те, що його дії було кваліфіковано невірно, тим самим його звинуватили в тому, чого він не робив.
Одночасно, вказував, що обвинувального акту він не бачив та не отримував.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_8 від прокурора ОСОБА_11 надійшло заперечення, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційні вимоги обвинуваченого, як необґрунтовані, а вирок районного суду без змін, посилаючись на його вмотивованість та законність.
Як зазначив суд у своєму вироку, ОСОБА_8 17 травня 2015 року біля 20 години в с. Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 і в якому проживає ОСОБА_7 , висловлюючи погрозу застосування насильства відносно ОСОБА_7 , протиправно, повторно, відкрито викрав бувший у користуванні холодильник іноземного виробництва вартістю 1100 гривень та бувший у користуванні підодіяльник вартістю 150 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, обвинуваченого ОСОБА_8 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_6 , які вважали, що вирок суду як законний слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 , з урахуванням думки прокурора, підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.
Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в відкритому викрадені чужого майна (грабежі) вчиненому повторно, поєднаному із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при обставинах викладених у вироку, повністю доведена дослідженими в суді доказами, яким суд дав належну повну та всебічну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Не дивлячись на часткове невизнання своєї вини в апеляційній інстанції, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні доведена показаннями самого обвинуваченого, даними ним в ході проведення судового слідства, показаннями потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , а також письмовими матеріалами кримінального провадження.
Так, ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду вироку районного суду не заперечував того факту, що дійсно 17 травня 2015 року біля 20 години в с. Нижні Станівці прийшов до ОСОБА_13 , та запитав чи є щось у нього випити, на що потерпілий відповів «Ні», після чого він запитав чи можна взяти та продати холодильник, на що ОСОБА_14 сказав «бери», та щоб зручніше було нести узяв ще підодіяльник. Холодильник він погрузив на фіру, на якій приїхав, та продав ОСОБА_15 .
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції показала, що 17 травня 2015 року вона надвечір приїхала до брата, ОСОБА_13 , він був вдома і повідомив їй, що ОСОБА_16 забрав холодильник, а йому сказав «не рипатися». Вказаним злочином їй завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1250 гривень, з яких 1100 гривень - вартість холодильника; 150 гривень - вартість підодіяльника. Збитки їй не відшкодовані.
Потерпілий ОСОБА_7 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, показав, що у неділю 17 травня 2015 року він був вдома, у другій половині дня до нього прийшов ОСОБА_16 , хотів випити, але нічого не було, тоді обвинувачений сказав, що забирає холодильник. Вважаючи це жартом він не одразу зрозумів, що відбувається, а коли хотів зупинити ОСОБА_8 , той пригрозив йому, сказавши «не рипатися», що він сприйняв всерйоз. Коли ОСОБА_8 незручно стало виносити холодильник, він залишив його у коридорі, сам повернувся та забрав ще й підодіяльник.
Підстав сумніватись у показаннях потерпілих колегія суддів не знаходить, оскільки потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.
Їхні показання були чіткими та послідовними та повністю узгоджуються з письмовими доказами у даному кримінальному провадженні, зокрема з заявою про вчинення злочину від 25 травня 2015 року, з якої встановлено, що 17 травня 2015 року біля 20 години в с. Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області ОСОБА_8 , знаходячись в будинку, де проживає ОСОБА_7 , по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , висловлюючи погрозу застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, незаконно, протиправно, повторно, умисно, відкрито заволодів бувшим у користуванні холодильником іноземного виробництва вартістю 1100 гривень та бувшим у користуванні підодіяльником вартістю 150 гривень (а.с.22); актом добровільної видачі від 27 травня 2015 року, згідно до якого ОСОБА_17 добровільно видала холодильник, який вона придбала у ОСОБА_8 за 200 гривень (а.с.23);
протоколом проведення слідчого експерименту, із якого вбачається, що ОСОБА_8 вказав на обставини вчинення кримінального правопорушення (а.с.51-58).
Оскільки вказані показання та письмові докази є послідовними та взаємодоповнюють один одного, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 .
Часткове визнання своєї вини ОСОБА_8 в апеляційній інстанції колегія суддів розцінює як вибраний метод самозахисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом було порушено його право на захист, спростовуються журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, з яких встановлено, що ОСОБА_8 була вручена пам`ятка про його права та обов`язки, після чого головуючий з`ясував, чи зрозумілі йому вони, на що ОСОБА_8 відповів, що йому зрозумілі його права та обов`язки.
Більш того, із протоколу роз`яснення права на захист (а.с.47) встановлено, що ОСОБА_8 на досудовому слідстві було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу, яке він може реалізувати, обравши собі захисника, або шляхом призначення йому захисника безоплатно за рахунок держави, на що ОСОБА_8 заявив, що не бажає мати захисника, і це не пов`язано з його фінансовим становищем.
Посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на те, що копію обвинувального акту він не отримував, не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції та спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, із розписки про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 30 червня 2015 року ОСОБА_8 отримав копію обвинувального акту, що засвідчено його підписом.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст.ст.65-67 КК України, та з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особи обвинуваченого, який є особою раніше судимою, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення, негативно характеризується за місцем проживання та перебуває на обліку у лікаря- нарколога, а також за наявності обставини, що пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України
Разом з тим, при призначенні ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, районний суд допустився помилки, а тому в цій частині вирок слід змінити на підставі ч.2 ст. 404 КПК України, виходячи зі слідуючого.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Із вироку суду першої інстанції вбачається, що районний суд на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.06.2012 року у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі та призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, при цьому судом не було враховано те, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2014 року ОСОБА_8 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, а тому в цій частині вирок районного суду слід змінити, пом`якшивши його.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду зміні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст.186 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за правилами ст. 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2014 року у виді позбавлення волі на строк 2 (два) місяці та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

В решті вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3