Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-334/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Кашуби А.В.,

за участю прокурора Рифи Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, військовозобов'язаного, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, -

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в :

05.04.2010 року, близько 02.00 год. ночі, ОСОБА_1. знаходився в приміщенні кафе розташованого по вул. Леніна в с. Кірово Бориспільського району Київської області, де проводив свій вільний час. В цей час до нього підійшов ОСОБА_2 та запропонував піти до будинку № 9 по вул. Пащенкових с. Кірово Бориспільського району Київської області, начебто поспілкуватися з ОСОБА_3 На його пропозицію ОСОБА_1 погодився. Підійшовши до вхідних дверей під'їзду будинку № 9 по вул. Пащенкових с. Кірово, ОСОБА_1 побачив як з під'їзду виходить потерпілий ОСОБА_4 і в цей час у нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому з хуліганських мотивів. ОСОБА_1, діючи умисно та з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в ігноруванні існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, нахабному поводженні та прояві грубої сили підійшов до потерпілого ОСОБА_4 і безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилася в нанесенні удару кулаком в обличчя потерпілого, заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в області обох кутів, який згідно висновку експерта від 28.05.2010 року №83-д за своїм характером потягли тривалий розлад здоров'я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Такі дії ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 296 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень та хуліганство.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено до ОСОБА_1 цивільний позов на суму 6000 грн. заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, цивільний позов визнав в повному обсязі, та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальних висновках. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому заслухавши думку підсудного, захисника, потерпілого та прокурора, й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного, речові докази у справі, судові витрати та матеріали цивільного позову.

Підсудний ОСОБА_1 під час судового розгляду показав, що він дійсно 05.04.2010 року вночі підійшов до будинку, де проживав ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4, та побачивши останнього з метою заподіяння тілесних ушкоджень та з хуліганських мотивів безпричинно сильно вдарив один раз рукою в обличчя останнього, від чого він впав, а потім пішов до себе додому. З цього приводу він щиро розкаявся та попросив вибачення у потерпілого в судовому засіданні. Просив його суворо не карати, оскільки він зрозумів значення своїх дій та їх протиправність. Зазначив про наявність наміру відшкодувати заподіяні збитки та шкоду ОСОБА_4 у зв'язку з чим визнав заявлений до нього цивільний позов у повному обсязі. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що в рахунок відшкодування шкоди також завозив потерпілому дві вантажівки землі, що підтвердив і потерпілий в судовому засіданні.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованих органами досудового слідства злочинах доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 122 та ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні (тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я), а також в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю (хуліганство).

Санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі до трьох років.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 296 КК України за вчинення хуліганства передбачено покарання до пяти років обмеження волі.

Зважаючи на вказане та згідно з вимогами ст. 12 КК України ОСОБА_1 вчинив умисні злочини невеликої та середньої тяжкості відповідно.

Згідно медичних довідок ОСОБА_1 на обліку у психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває (а.с. 98).

Підсудний характеризується за місцем свого проживання та з боку працівників міліції позитивно (а.с. 99, 100), раніше до кримінальної відповідальності не притягався та не судимий (а.с. 97). Інших характеризуючих ознак в матеріалах кримінальної справи немає.

Призначаючи покарання за кожний вчинений ОСОБА_1 злочин, судом враховано ступінь їх тяжкості, обставини їх вчинення, дані про особу підсудного й обставини, що помякшують та обтяжують покарання, а також положення ст. 70 КК України.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріального збитку в натуральній формі, суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 по справі не встановлено.

З цих підстав, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КК України покарання не повязане з позбавленням волі та призначити його у виді обмеження волі на строк один рік і два місяці.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України суд вважає за доцільне призначити покарання в межах санкції вказаного кримінального закону у виді обмеження волі строком на один рік.

При цьому остаточне покарання підсудному слід визначити відповідно до вимог ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Таким чином суд вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік та 2 місяці із застосуванням іспитового строку терміном 1 рік з встановленням обовязків згідно наведених вище пунктів ст. 76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує, що останніх по справі немає. Судових витрат у справі не виявлено, про них не зазначив і прокурор.

При розвязанні цивільного позову ОСОБА_4 суд враховує положення ст.ст. 28 та 328 КПК України, та те, що підсудний позовні вимоги потерпілого визнав в повному обсязі на суму 6000 грн. З цих підстав цивільний позов підлягає задоволенню із ухваленням рішення про стягнення зазначеної суми з ОСОБА_1 на користь потерпілого.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_1 (а.с. 76) слід залишити у виді підписки про невиїзд, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Керуючись ст.ст. 28, 322, 323, 324, 328 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 2 (два) місяці;

-за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_1 за скоєні ним злочини покарання у виді 1 (одного) року і 2 (двох) місяців обмеження волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступних обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 3000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. завданої моральної шкоди, а всього 6000 (шість тисяч) грн.

Зняти арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_1 накладений згідно постанови слідчого від 11.06.2010 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк