н/п 1-кс/490/5710/2015
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
12 листопада 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючої слідчої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участ. заявника - ОСОБА_3 ,
представника заявника - ОСОБА_4 ,
Більш того, слідчий ОСОБА_5 не визначає чому він не надав оцінки тому, факту, що старшим слідчим в ОВС - криміналістом СУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_6 та колишнім старшим прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 при отриманні експертного висновку №121 від 21.04.2015 року не було проведено ще однієї комісійної експертизи, адже вказаний експертний висновок повністю виключає подію злочину - замаху на вбивство та суперечить експертному висновку №142-к, який також було досліджено експертами Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз.
При цьому в оскарженій постанові слідчий ОСОБА_5 посилається на параграф 1 Глави 4 КПК України, який визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлатають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів та на параграф 2 глави 4 КПК України, який визначає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України, - на потерпілого. Не дослідивши експертного висновку №121 від 21.04.2015 року, сам порушує вищевказані норми процесуального права.
Зважаючи на викладене слідчий неналежним чином дослідив вищевказані докази та прийняв рішення, котре не відповідає об`єктивним обставинам провадження.
26.01.2015 року, ОСОБА_3 , в приміщені Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області старшим слідчим в ОВС- криміналістом відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та свободи Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області капітаном міліції ОСОБА_6 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Органи досудового слідства обґрунтовують підозру відносно ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.І ст. 115 КК України, низкою доказів, зібраними у ході досудового розслідування, в тому числі й протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 12.11.2014 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи №142-к від 09.12.2014р. Зазначені докази є фактично основними доказами, сторони обвинувачення, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_3 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №142-К від 09.12.2014р. у ОСОБА_8 мали місце ушкодження у вигляді опалення волосся в лобній, тім`яних та скроневих ділянках голови, почервоніння шкіри в лобній області та множинних саден на чолі, на фоні вищевказаного почервоніння, загальною кількістю 11. Ушкодження у вигляді опалення волосся та почервоніння шкіри могли утворитись від дії тупих твердих предметів, можливо від дії вторинних факторів пострілу з близької дистанції.
Однак один із експертів, які проводили вищевказану комісійну судово-медичну експертизу №142-К - ОСОБА_9 , станом на 09.12.2014 року, не мав необхідного свідоцтва, тобто був не атестований, що підтверджується листом заступника міністра юстиції України №7510-0-33-15/9 від 17.03.2015р.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» - особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів.
Відтак дана експертиза, відповідно до ст. 89 КПК України, с недопустимим доказом.
Висновком експерта №121 від 21.04.2015 року, встановлено наступне: відповідно даним огляду гр. ОСОБА_8 судово-медичним експертом, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді почервоніння шкіри, ссадини на чолі.
В ході огляду експертом наявних у ОСОБА_8 пошкоджень та змін, останні описані наступним чином: « на чолі по центру мають місце ділянки почервоніння шкіри неправильної форми, розмірами 8x6 см., на фоні яких є точечні округлої форми ссадини, в кількості 11, розмірами від 0,1x0,1 см. до 0,2x02, см., покриті корком підсохлої темної крові. Опалення волосся в лобній, тім`яній, та скроневих областях».
Теорія и практика судової медицини свідчать про те, що при пострілу із вогнепальної дробової рушниці (якою є й мисливська рушниця 12-го калібру) основними поражаючими факторами пострілу є дробовий заряд. Окрім цього, на тіло можуть діяти і додаткові фактори пострілу - розжарені порохові гази (термічна дія) зерна спаленого та не спаленого пороху, копоть.
При пострілах бездимним порохом термічна дія порохових газів проявляється на дистанції від упора до 5; 10; 25 см.
Конкретний механізм отримання вогнепального ушкодження, наведений ОСОБА_8 при проведені слідчого експерименту 12.11.2014 р. полягає в наступному: постріл був здійснено з мисливської рушниці 12-го калібру дробовим патроном в область голови при цьому дульний зріз був направлений в обличчя, потерпілого, а потерпілий увернуся від пострілу праворуч. Відстань від дульного зрізу ствола рушниці до голови складає дистанцію - 1 м 80 см.
Між описаними умовами пострілу і об`єктивними даними, зазначеними експертом є наступні грубі невідповідності:
На даній дистанції струмінь порохових газів вже не може надавати термічної дії,і відповідно, не може викликати обпалення волосся на голові потерпілого.
Сам характер обпалення волосся «обпалення волосся в лобовій, тім`яних і скроневих ділянках» ніяк не вкладається в описані обставини пострілу:
- для того, щоб досягти ефекту обпалення волосся в скроневих областях голови (це області, розташовані набагато нижче за тім`яну область), направлений струмінь порохових газів має бути направлений в область обличчя потерпілого (не в область чола, а набагато нижче - в область перенісся, і викликати опіки області перенісся і очей потерпілого). Проте жодні ознаки пошкодження вказаних областей особи експертом не описано;
- на лобі по центру є ділянка почервоніння шкіри неправильної форми, розмірами 8x6 см. Розташування опіку (ділянки почервоніння) в центрі лоба може говорити в даній ситуації про дію на дану область голови направленого струменя розжарених порохових газів з дистанції декількох сантиметрів без вогнепального снаряда (у тому числі дробу). Такий опік в принципі може відповідати пострілу холостим зарядом з відстані декількох сантиметрів. Проте, при такому пострілі (за наявності локальної ділянки опіку в області лоба) не сталося б обпалення волосся в скроневих і тім`яний областях голови.
- в разі пострілу зарядом дробу при взаєморозташуванні дульного зрізу ствола і області голови потерпілого, а також ухилення від пострілу в праву сторону, на яке вказує ОСОБА_8 на слідчому експерименті 12.11.2014 р., останній неминуче отримав би множинні поранення дробом обличчя, найімовірніше, за рахунок компактної (або відносно компактного) дії дробу, з руйнуванням лицьового і мозкового черепа.
Таким чином, при описаних ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту 12.11.2014 року обставинах виявлені у нього тілесні ушкодження виникнути не могли.
Виходячи з викладеного, з експертної точки зору, покази ОСОБА_8 на слідчому експерименту 12.11.2014 році та протоколі допиту потерпілого ОСОБА_8 від 13.08.2014 року про обставини спричинення йому вогнепального поранення ОСОБА_3 не можна вважати об`єктивними, тобто правдивими.
Відтак, враховуючи зазначений висновок комісійної судово-медичної експертизи підстави для підозри по ч.2 ст. 15, ч.І ст. 115 КК України, у відношенні ОСОБА_3 , відсутні.
Приймаючи до уваги викладене захисник ОСОБА_3 - 21.04.2015 року подав старшому прокурору відділу прокуратури Миколаївської області молодшому раднику юстиції ОСОБА_7 - клопотання про зміну підозри, повідомленої 26.01.2015 року,за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 125 КК України та додав до нього оригінал вищевказаного висновку експерта №121 від 21.04.2015р.
Не дивлячись на наявне клопотання та не приймаючи до уваги оригінал висновку експерта №121 від 21.04.2015р. - 23.04.2015 року старшим слідчим в ОВС - криміналістом відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та свободи особи Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області капітаном міліції ОСОБА_10 складено та підписано, а старшим прокурором відділу прокуратури Миколаївської області радником юстиції ОСОБА_11 погоджено, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої раніше інкриміноване кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, перекваліфіковано на ч.2 ст. 15, п.8 ч.2 ст. 115 КК України.
А дані дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 372 КК України. Зазначене рішення старшим слідчим ОСОБА_6 було прийнято навіть не дивлячись на Ухвалу від 24.04.2015 року слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва - про відмову в задоволені клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно - ОСОБА_3 та застосування до нього строком до 26.05.2015 року запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В мотивувальній частині вказаної Ухвали вказано, в тому числі, наступне: однак, слідчий суддя звертає увагу сторін кримінального провадження, що повідомлення про підозру від 23.04.2015 року не враховує змісту висновку комісійної судово-медичної експертизи від 21.04.2015 року, яким об`єктивно ставлять під сумнів обвинувачення, пред`явленні ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України.
В мотивувальній частині зазначеної Ухвали вказано наступне: комісійний висновок судово-медичної експертизи №121 від 21.04.2015 року є не тільки висновком протилежним висновкам іншої експертизи, що міститься в матеріалах кримінального провадження, але за своїм змістом фактично стверджує про те, що з боку потерпілого ОСОБА_8 мали місце штучне створення доказів на підтвердження обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину. Т.т. слідчий 21.04.2015 р. отримав на руки такий доказ сторони захисту, який один сам по собі становить під сумнів всі інші докази сторони обвинувачення. Не зважаючи на це, слідчий не прийняв відповідних заходів до отримання висновку Одеського бюро СМЕ з печаткою бюро та приєднання його до матеріалів кримінального провадження, такі дії не відповідають принципам об`єктивності, всебічності та неупередженості проведення досудового розслідування, зібранню доказів які не тільки викривають особу, але і тих що свідчать на користь її невинуватості.
Тобто зазначеними Ухвалами суду встановлено відсутність навіть подій кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_3 обвинувачують, передбаченого на даний час ч.2, ст. 15, п.8 ч.2 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги, викладені в скарзі, просили їх задовольнити.
Слідчий у судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки вважає прийняте ним рішення законним та обгрунтованим.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а тому суд, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності прокурора.
Згідно з ч.1 п.3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Так, слідчим в постанові зазначено, що в клопотанні захисника про проведення експертизи невідповідність у викладені показань ОСОБА_8 , оскільки при проведенні слідчого експеременту, про що свідчить відеозапис слідчої дії, так і в інших показах потерпілого ОСОБА_8 , що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, відсутні дані про фронтальний постріл, тим паче, набоєм з дробом, що свідчить, на думку слідчого, про перекручені дані досудового розслідування кримінального провадження при проведені експертами зазначеної експертизи.(т. 1, а.с. 205)
Разом із тим, в наданих суду матеріалах кримінального провадження, міститься повідомлення про підозру від 26.01.2015 року, постановлена старшим слідчим в ОВС-криміналіст ОСОБА_13 і затверджена прокурором ОСОБА_7 , в якій чітко вказано, що ОСОБА_3 "..на відстані не більше двох метрів фронтально до ОСОБА_8 , утримуючи в руках двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю....здійснив одін постріл у напряму життєво важливого органу...". (т. 1, а.с. 19)
Таким чином, судом встановлено не відповідність висновків слідчого при винесенні оскаржуваної постанови обставинам, які відображені у матеріалах кримінального провадження, що вказує на не повноту проведеної перевірки.
На підставі викладеного, суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки постанову про закриття кримінального провадження було винесено з порушенням вимог КПК України, а тому скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
Керуючись статтями 303-307 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1