Справа № 504/3584/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2015смт. Комінтернівське

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

заявника-підозрюваного ОСОБА_3

адвоката підозрюваного ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

слідчого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 про скасування арешту майна (в порядку ст. 174 КПК України), -

встановив:

ОСОБА_3 підозрюваний у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України по кримінальному провадженню № 0001114 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від 18.09.2015 року за клопотанням старшого слідчого СВ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором, а саме з автомобілю марки «Тойота Королла» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вважав, що арешт накладено необґрунтовано та незаконно з огляду на те, що ухвалою слідчий суддя віднесла автомобіль до предмету кримінального правопорушення з посиланням на ч. 2 ст. 170, п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, в той час коли клопотання розглядалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Вважав, що арешт не міг бути накладений, так як предметом злочину може бути лише матеріальний предмет або нематеріальній об`єкт, що має інтелектуальну чи майнову цінність з приводу якого або шляхом дії щодо якого вчинюється злочин. За поняттям злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України предметом злочину є наркотичні засоби, психотропні речовини та їх аналоги. Накладення арешту на майно відбулося за його відсутністю, що позбавило його можливості висловити свою думку з приводу клопотання слідчого. Так як ухвалою про арешт майна, накладено арешт на автомобіль у вигляді заборони розпоряджатись та використовувати його виходячи з необхідності досягнення дієвості кримінального провадження та тимчасового з позбавлення можливості відчужувати майно йому спричиняється матеріальна шкода, так як він не має можливості нормально здійснювати продаж троянд, які особисто вирощує на своїй присадибній земельній ділянці. Зазначав, що на вказаний автомобіль не міг бути накладений арешт, з огляду на те, що він не був визнаний слідчим речовим доказом, а звернення слідчого з клопотанням про накладення арешту через тиждень після того, як здійснено обшук (без використання реальної можливості вилучення автомобіля в якості речового доказу та доручення його до кримінального провадження) на його думку свідчить про упереджене ставлення слідчого до нього, небажання слідчого сприймати наявність законної можливості його звільнення із під варити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник-адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу, просили суд скасувати ухвалу слідчого судді від 18.09.2015 року про накладення арешту, з огляду на те, що дана ухвала не може у такому вигляді існувати в зв`язку із її помилковістю.

Прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання підозрюваного ОСОБА_3 посилаючись на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту відповідно до діючого Кримінально-процесуального Кодексу України набула законної сили, в силу закону є обов`язковою для виконання, та не має переглядатись та переоцінюватись будь-ким, в тому числі суддею, що її постановив. В даний час у слідства не відпали підстави для накладення арешту, так як постановою слідчого від 12.10.2015 року в рамках даного кримінального провадження арештований судом автомобіль приєднаний до справи, як речовий доказ. 12 жовтня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про нову підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України. Просили врахувати суд, що арештований автомобіль є речовим доказом по справі, так як підозрюваний ОСОБА_3 здійснював незаконний продаж особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено конабісу саме з машини «Тойота Королла» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Розглянувши подане клопотання, матеріали справи, матеріали справи за клопотання слідчого про арешт майна, вислухавши пояснення сторін суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання виходячи з такого.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_3 є підозрюваним по кримінальному провадженню № 00011114 розпочатого внесенням до ЄРДР 26.07.2015 року з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КПК України.

14 вересня 2015 року відповідно ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю звільнення з-під варти при сплаті ним застави в розмірі 97440 грн.

16 вересня 2015 року ОСОБА_8 внесена застава за ОСОБА_3 у розмірі 97440 грн. і в даний час останній перебуває на свободі з обмеженнями встановленими ухвалою слідчого судді від 14 вересня 2015 року.

18 вересня 2015 року ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Тойота Королла» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з забороною ОСОБА_3 чи іншій особі розпоряджатись будь-яким чином цим майном та використовувати його.

Постановою слідчого від 12.10.2015 року автомобіль «Тойота-Королла» реєстраційний номер НОМЕР_1 приєднаний до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_3 повідомлено про нову підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування арешту майна суд виходив з того, що завданням Кримінального Кодексу України є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

За санкцією ч. 2 ст. 307 КК України (за якою пред`явлено підозру ОСОБА_3 ) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, що за класифікацією злочинів, визначених ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зняття арешту, суд погоджується з думкою захисника ОСОБА_3 , щодо того, що предметом злочину за ч. 2 ст. 307 КК України можуть бути наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, але враховує, що з об`єктивної сторони даний злочин проявляється у злочинних діях, таких як виробництво, виготовляння, придбання, зберігання, або перевезені заборонених законом засобів.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом вчинення незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів.

Крім того, суд враховує, що підставою для накладення арешту в ухвалі чітко зазначено, що автомобіль має доказове значення, так як ОСОБА_3 на вказаному автомобілі перевозив придбані наркотичні засобі та здійснював їх продаж, з огляду на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України відносяться до речей, які використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Сукупністю ознаками злочину є суспільна небезпечність діяння, передбаченність його КК, винність та вчинення його суб`єктом злочину.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 на порушення його прав при постановлені ухали про арешт автомобіля, так як у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що до цього часу йому автомобіль не належить, так як не розрахувався за його придбання у невідомої йому особи на ім`я « ОСОБА_9 » за сприянням особи на ім`я « ОСОБА_10 ». Інших доказів порушення його прав суду не надано судовим розглядом клопотання не встановлено.

Крім того, суд враховує, що 14 вересня 2015 року ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_3 був застосований винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, існування ризиків якого не відпали до цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб які в силу закону несуть відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якого перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном або використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України на арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Судовим розглядом клопотання не встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, питання відсутності подальшої потреби у накладені арешту стороною захисту не доводилась.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 2 ,11, 12, 307 Кримінального Кодексу України, ст. ст. 22, 23, 174, 167, 170, 309 КПК України слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про кримінальному провадженню № 0001114 про скасування арешту майна на автомобіль марки «Тойота Королла», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та заборону ОСОБА_3 чи іншій особі розпоряджатись будь-яким чином цим майном та використовувати його, що було покладено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.09.2015 року - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 309-310 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1