АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/1677/2015 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- потерпілого ОСОБА_7
- законного представника потерпілого ОСОБА_8
- представника потерпілого ОСОБА_9
- захисників: ОСОБА_10
ОСОБА_11
- неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_12
ОСОБА_13
ОСОБА_14
- законних представників обвинувачених ОСОБА_15
ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Цекинівка, Ямпільського району, Вінницької обл., громадянин України, з середньою освітою, студент КВПУЗТ в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_13 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_13 покладені обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Канів, Черкаської обл., громадянка України, з неповною середньою освітою, учениця 9-А класу СЗШ №65 в м. Києві, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,
- визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та їй призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_12 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_12 покладені обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;

Цим же вироком, який в цій частині будь-ким із учасників провадження не оскаржений, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполь, Іллічівського району, Донецької обл., громадянин України, з неповною середньою освітою, учень 9-А класу СЗШ №65 в м. Києві, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_14 звільнений від відбування покарання з іспитовим уроком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_14 покладені обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Також вказаним судовим рішенням цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про стягнення моральної та матеріальної шкоди - задоволений в повному обсязі, а цивільний позов ОСОБА_17 до обвинувачених - задоволений частково; -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який діяв у тому числі і повторно, визнані винуватими у вчиненні за попередньою змовою групою осіб грабежу за таких обставин.

Так, на початку жовтня 2014 року, неповнолітня ОСОБА_12 , зателефонувала неповнолітньому ОСОБА_13 та повідомила останньому, що в мережі Інтернет познайомилась з ОСОБА_7 , з яким періодично спілкувалася. В телефонній розмові ОСОБА_12 повідомила ОСОБА_13 , що ОСОБА_7 наполегливо просить зустрічі з нею, але остання проти цього, та запропонувала ОСОБА_13 вирішити вказану ситуацію, на що останній погодився. Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 домовились про те, що ОСОБА_12 повинна була домовитися з потерпілим ОСОБА_7 про зустріч, після якої провести останнього в заздалегідь обумовлене місце - за адресою: АДРЕСА_6 , де їх зустріне ОСОБА_13 та поспілкується з ОСОБА_7 з приводу спілкування з ОСОБА_12 .

Так, 13.10.2014 року, приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_12 зустрілась з ОСОБА_7 поблизу станції метро «Лівобережна», біля ресторану швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », після чого вони разом направились до ТРЦ «Комод», з метою відвідання кінотеатру. Після перегляду фільму, ОСОБА_12 попросила ОСОБА_7 провести останню до місця проживання, на що він погодився.

Так, ОСОБА_12 провела ОСОБА_7 на заздалегідь обумовлене місце, а саме за адресою: АДРЕСА_6 , де на них очікував ОСОБА_13 , який підійшов до ОСОБА_7 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме обхопивши рукою за шию, відтягнув останнього у бік.

Подолавши таким чином волю до опору потерпілого, ОСОБА_13 наказав йому віддати цінні речі. ОСОБА_7 , сприймаючи загрозу як реальну, віддав ОСОБА_13 мобільний телефон марки «IPhone5S 32 gb Space Grey», імеі: НОМЕР_1 , вартістю 7.299,00 грн., на якому перебувала захисна плівка «IPhone 5- Jekod Screen Guard Clear», вартістю 99,00 грн., та чохол «Аррlе IPhone 5s Case Brown(MF041)», вартістю 532,00 грн., а також гаманець, в якому перебували грошові кошти в сумі 300 грн. і учнівський квиток. У подальшому, з метою відвертання уваги потерпілого, ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_12 , та демонстративно для потерпілого почав обшукувати її сумку, а потім забрав в неї грошові кошти в сумі 300 грн. та мобільний телефон, після чого з місця вчинення злочину зник.

В подальшому, ОСОБА_13 викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 8.230 гривень.

Крім того, приблизно в 20-х числах листопада 2014 року ОСОБА_12 зустрілась з неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та запропонувала останнім заробити грошові кошти шляхом пограбування, повідомивши, що в мережі «Інтернет» познайомилась з хлопцем на ім`я ОСОБА_18 , в якого з її слів був мобільний телефон марки «IPhone» та планшет марки «іРаd». На пропозицію ОСОБА_12 останні погодились, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі.

Так, ОСОБА_12 повинна була домовитися з потерпілим ОСОБА_17 про зустріч, після чого провести останнього в обумовлене місце, а саме до парку «Перемога», що знаходиться в Дніпровському районі, в м. Києві, де їх зустрінуть ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 та відкрито викрадуть належні потерпілому ОСОБА_17 мобільний телефон та планшет.

Так, 28.11.2014 року, приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_12 зустрілась з потерпілим ОСОБА_17 поблизу станції метро «Лівобережна», біля ресторану швидкого харчування «Макдоналдс», де вони разом повечеряли, після чого попросила потерпілого ОСОБА_17 провести її до місця проживання, на що ОСОБА_19 погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітня ОСОБА_12 , провела потерпілого ОСОБА_17 на заздалегідь обумовлене місце, а саме до парку «Перемога», що в Дніпровському районі м. Києві, де на них очікували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_17 наблизились до ОСОБА_13 , останній, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, зупинив потерпілого та повалив на землю, після чого наніс останньому кілька ударів кулаком у обличчя. В цей час, ОСОБА_14 , згідно розподілених ролей, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , з метою відвертання уваги потерпілого, демонстративно утримував ОСОБА_12 , перешкоджаючи, ніби - то кликати на допомогу. Таким чином, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , не припиняючи дій ОСОБА_13 , скористались заподіяними тілесними ушкодженнями потерпілому для подальшого заволодіння майном.

Подолавши таким чином волю до опору потерпілого, ОСОБА_13 повторно відкрито заволодів майном ОСОБА_17 , а саме, мобільним телефоном марки «IPhone 5S» вартістю 9000,00 грн., який знаходився в кишені потерпілого; планшетом марки «Aplle iPad 4 32 GB Wi-Fi+4g White» вартістю 6899,00 грн., який знаходився у сумці останнього, та грошовими коштами в сумі 100 грн.

Після чого, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з місця вчинення злочину зникли.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 згідно з висновком експерта №3311 від 01.12.2014 року потерпілому завдано тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій підочно-щічній ділянці; двох саден в правій підочній ділянці, які були спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 28.11.2014 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

В подальшому, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим завдали неповнолітньому потерпілому ОСОБА_17 матеріальний збиток на загальну суму 15.909 гривень.

В поданій апеляційній скарзі, представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи факту вчинення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 інкримінованого їм кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , обґрунтованості їх засудження і правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України, посилаючись на м`якість призначеного ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судом покарання, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва в цій частині скасувати, ухваливши новий вирок, яким неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі без встановлення іспитового строку. В решті залишивши вирок без змін.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про вид та розмір покарання недостатньо враховано суспільну небезпеку скоєного неповнолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , психологічні наслідки, завдані діями обвинувачених потерпілому, відсутність каяття у обвинувачених та небажання відшкодовувати завдану їх злочинними діями шкоду, внаслідок чого їм було призначене надто м`яке покарання, що не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи потерпілого, представника адвоката та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги та просили, скасувавши вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_12 і ОСОБА_13 покарання, постановити новий вирок; пояснення неповнолітніх обвинувачених, їх законних представників та захисників, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, пояснення прокурора, який також просив залишити судове рішення без змін; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості неповнолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у вчиненні ними: першим самостійно по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 , та усіма обвинуваченими за попередньою змовою групою осіб, у тому числі ОСОБА_13 повторно, щодо потерпілого ОСОБА_17 відкритих викрадень чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого; про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України із зазначенням відповідних кваліфікуючих ознак кримінальних правопорушень кожного обвинуваченого, є обґрунтованим, підтверджений наданими стороною обвинувачення, дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, у тому числі показаннями обвинувачених, потерпілих, свідка ОСОБА_20 та даними, що містились у протоколах огляду місць події від 29 листопада та 14 жовтня 2014 року з фототаблицями до них.
При цьому, оскільки вирок суду першої інстанції в частині доведеності висунутого особам обвинувачення та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не був оскаржений та не оспорюються будь-ким із учасників провадженнями, у тому числі потерпілим ОСОБА_7 та його представниками, судове рішення в цій частині відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду та не перевіряється колегією суддів.

Що стосується вимог апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду щодо ОСОБА_12 з постановленням в цій частині нового вироку з призначенням обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_12 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за скоєння нею за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 грабежу по відношенню до потерпілого ОСОБА_17 , саме таке обвинувачення ОСОБА_12 було визначено і в обвинувальному акті від 24.02.2015 року. Цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди був заявлений ОСОБА_7 виключно до ОСОБА_13 .
Під час судового розгляду даної справи обвинувачення ОСОБА_12 не змінювалось та не був збільшений його обсяг, у тому числі і стосовно її участі у грабежі ОСОБА_7 .
Більш того такі процесуальні дії не могли бути вчинені, оскільки за висновками слідчих органів в діях ОСОБА_12 за цим епізодом вбачались ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, та за результатами судового розгляду клопотання прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва про застосування примусових заходів виховного характеру ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року до ОСОБА_12 був застосований примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітньої під нагляд її матері ОСОБА_15
Відтак, судом першої інстанції на підставі наданих доказів обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення майна, належного ОСОБА_7 , лише ОСОБА_13 .
За таких обставин, з огляду на положення ст. ст. 55-59, 393 КПК України, за якими потерпілий та його представники, зокрема, мають право подавати апеляційну скаргу у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах, заявлених ними в суді першої інстанції, враховуючи, що обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні грабежу щодо ОСОБА_7 не висувалось та не розглядалось у суді, будь-яких клопотань в цій частині потерпілою стороною ні під час підготовчого судового засідання та під час судового розгляду не заявлялось взагалі, а будь-якими іншими учасниками судового провадження, які мали право оскаржити в цілому вирок щодо обвинуваченої (у тому числі прокурором, потерпілим ОСОБА_17 та його представника), судове рішення не оспорювалось, апеляційні вимоги представника ОСОБА_7 є такими, що не відповідають положенням закону, а тому, як безпідставні та необґрунтовані задоволенню не підлягають.
Більш того, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України належним чином оцінив фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, дані про її особу та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов правильного висновку про визначення їй покарання у виді позбавлення волі у межах санкції кримінального закону, а також про можливість її звільнення від відбування цього покарання з випробуванням та іспитовим строком у максимальних термінах за ст. 104 КК України та під умовою виконання покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, всупереч твердженням апеляційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_13 покарання, розмір цього покарання, а також висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від його відбування, є таким, що відповідає вимогам закону, а відтак справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Так, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, кількість епізодів протиправної діяльності, суд першої інстанції обґрунтовано визначив строк покарання обвинуваченому у виді 5 років позбавлення волі.
При цьому, враховуючи дані про особу ОСОБА_13 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше на спецобліках, у тому числі і у відділі КМСД Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та в службі у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, не перебував, позитивно характеризується за місцем навчання, злочин вчинив у неповнолітньому віці, що визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання, а також з огляду на відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_13 (як і інших обвинувачених) без ізоляції від суспільства та без відбування визначеного йому строку покарання, із встановленням особі іспитового строку та покладенням на нього обов`язків.
Таке покарання, у тому числі із застосуванням закону про звільнення від його відбування з випробуванням відповідає не тільки національному законодавству, а й міжнародним актам, зокрема Конвенції ООН «Про права дитини» та Мінімальним стандартним правилам ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінським правилам»).

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_13 (як і ОСОБА_12 ) не вибачився перед потерпілим та не покаявся у скоєному, оскільки до цього часу завдана злочинними діями обвинувачених шкода не відшкодована, то вони є такими, що фактично не повністю відповідають матеріалам справи, а саме ці обставини не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку відносно обвинуваченого в частині покарання.

Так, відповідно до журналу судового засідання, а також пояснень самих обвинувачених, їх законних представників та захисників, неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 приносили свої вибачення у потерпілих, заявляли про своє каяття, даючи обіцянки у подальшому не вчиняти будь-яких протиправних дій, приймали та приймають усіх можливих заходів для відшкодування завданої шкоди, що було підтверджено у суді апеляційної інстанції відповідними заявами вказаних осіб та відповідними документами про перерахунок грошових коштів.

Що є стосується вимог про необхідність визначення ОСОБА_13 покарання у виді 6 років позбавлення волі, то з огляду на відсутність в апеляційній скарзі будь-яких належних мотивувань про необхідність збільшення терміну покарання на 1 рік, вони є неспроможними.

За таких обставин, апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_7 , як необґрунтована та безпідставна задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_12 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4