Номер провадження: 11-кп/785/1246/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ОВК №14: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2012 року за ст.ст. 309 ч.2, 310 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі,-

встановив:
26 червня 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2012 року за ст.ст. 309 ч.2, 310 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого, суддя місцевого суду вказав, що у відповідності до вимог ч.2 ст.81 КК України, відносно засудженого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення. При цьому суддя послався на те, що в ході розгляду клопотання не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, оскільки за час відбування покарання засуджений допускав порушення режиму утримання.

За встановлених обставин, суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, на вищевказану ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2015 року, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що він за час відбуття покарання став шлях виправлення, працює, двічі закінчив ПТУ та має дві професії. Крім того вказав, що має заохочення, а також послався на те, що він одружився.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції засуджений уточнив свої апеляційні вимоги, просив скасувати ухвалу та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбуття покарання.

Заслухавши суддю - доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; думку представника виправної колонії, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання може бути застосоване до особи після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий чи необережний особливо-тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Також вимогами зазначеної статі кримінального закону, встановлений ще один обов`язковий критерій застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, а саме якщо особа сумлінною поведінкою та відношенням до праці довела своє виправлення.

З матеріалів судової справи та особистої справи засудженого вбачається, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 05 липня 2012 року, ОСОБА_7 засуджений за вчинення умисних злочинів, передбачених ч.2 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України, один з яких відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, другий до категорії тяжкого злочину, до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на час подання до суду засудженим ОСОБА_7 клопотання, він відбув більше 2/3 частини призначеного йому строку покарання. Зазначене свідчить про можливість звільнення засудженого від відбуття покарання умовно-достроково, що вірно зазначено судом в оскарженій ухвалі.

У судовому засіданні представник виправної колонії ОСОБА_8 , заперечуючи проти апеляції, вказала, що дійсно, за період відбування покарання, засуджений загалом характеризується з позитивної сторони, працевлаштований, однак при цьому підтвердила факт накладення на засудженого, у період відбуття покарання трьох стягнень, які на даний час погашені за строком та одного стягнення, який на даний час є чинним. Також вказала, що за результатами роботи, сумлінну поведінку та ставлення до праці за результатами роботи у 2 кварталі 2015 року, згідно наказу від 07.08.2015 року його було заохочено та оголошена подяка. При цьому вказала, що згідно наданої характеристики, засуджений характеризується загалом задовільно, однак своєю поведінкою не довів своє виправлення, що унеможливлює можливість його умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання.

Засуджений ОСОБА_7 заперечував проти пояснень представника виправної колонії, посилаючись при цьому на незаконність дій керівництва колонії, яка на його думку вчиняє дії, направлені на утримання засуджених до відбуття призначеного покарання у повному обсязі. При цьому засуджений послався на те, що наявність накладеного на нього стягнення, позбавляла можливості оголошення йому заохочення.

З наданих представником ВК-14 матеріалів особової справи видно, що засуджений ОСОБА_7 , за період відбуття покарання в основному характеризується позитивно, однак під час відбуття покарання допустив три порушення режиму утримання засуджених, які погашені за строком давності. З цих же матеріалів видно, що засуджений має 2 заохочення у виді подяки, одне з яких було оголошено 07.08.2015 року. Разом з тим, з цих матеріалів видно, що після оголошення заохочення, начальником відділення ВК-14 08.08.2015 року за результатами допущенного ним порушення дисципліни, яке мало місце після подання ним клопотання та виразилося у запізненні на ранкову перевірку та не реагування на зауваження останнього, 10.08.2015 року йому було оголошено четверте за час відбуття покарання стягнення у вигляді догани, яке на даний час не погашене. Крім того, з наданої засудженому характеристики вбачається, що він не відвідував заходи соціально-виховного характеру.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії за результатами клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від 08.07.2015 року, йому було відмовлено у направлені матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.

Судова колегія вважає висновки комісії ВК-14 такими, які відповідають фактичним обставинам поведінки засудженого, оскільки саме відповідний склад персоналу колонії може надати оцінку його поведінці і зробити висновки щодо можливості виправлення та дострокового звільнення засудженого.

При цьому на думку апеляційного суду, наявність чотирьох допущених засудженим порушень, одне з яких є діючим, з урахуванням двох заохочень, не може беззаперечно свідчити про фактичне виправлення засудженого.

Доводи засудженого в частині неможливості його заохочення при наявному стягненні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення порядку утримання, мало місце 08.08.2015 року, тобто після оголошення йому подяки.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що поведінка засудженого за час відбуття покарання не є сумлінною та приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого можливе в умовах перебування на волі, в зв`язку з чим підстав для задоволення апеляції та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_9 .