08.02.2016 Єдиний унікальний № 371/102/16-к
Провадження № 1-кс/371/8/16
У Х В А Л А
08 лютого 2016 року м. Миронівка
Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1
за участю заявника ОСОБА_2 ,
з секретарем ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В :
Скарга призначена до розгляду ухвалою слідчого судді від 03 лютого 2016 року.
Скарга обґрунтована тими обставинами, що 12 червня 2014 року заявник звернулася із заявою про злочин, вчинений щодо неї ОСОБА_4 , який завдав їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Відомості за повідомленим нею фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 28 січня 2016 року вона за зверненням отримала постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину. Вважає скаргу незаконною, оскільки досудове розслідування проведено поверхово, не допитані свідки події, не проведено слідчий експеримент та інші необхідні слідчі дії, не встановлена особа підозрюваного.
Підтримуючи вимоги за скаргою, ОСОБА_2 послалася на обставини, що в ній викладені, вказала, що тілесні ушкодження отримала від дій ОСОБА_4 , який штовхнув її в ході бійки, що мала місце 10 червня 2014 року між нею, її чоловіком та сім`єю ОСОБА_4 , просила скасувати прийняте рішення та направити матеріали для продовження досудового розслідування.
Для доведення правомірності прийнятого рішення в судове засідання слідчий ОСОБА_5 не з`явився, листом в.о. начальника СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області від 08.02.2016 повідомлено про звільнення слідчого зі служби в поліції.
Інший представник органу досудового розслідування на розгляд скарги не з`явився.
Згідно положень частини 3 статті 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Оцінка наданих матеріалів кримінального провадження та доводи заявника вказують на наявність підстав для часткового задоволення скарги.
Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Встановлено, що 12 червня 2014 року заявник ОСОБА_2 звернулася до Миронівського РВ ГУ МВС України із заявою, в якій повідомила про факт спричинення їй ОСОБА_4 10 червня 2014 року тілесних ушкоджень.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про отримання заявником копії постанови.
Згідно з частини 1 статті 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.
Отримавши 12 червня 2014 року заяву про злочин, слідчий мав з`ясувати чи містять факти, про які отримані відомості, ознаки злочину, на який вказувала заявник, чи вбачається в діянні, про яке повідомлено, конкретний вид злочину, за якою статтею може бути кваліфіковано даний злочин, вчиненому діянню мав надати кримінально-правову оцінку, дослідити обставини кримінального провадження.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Досудове розслідування визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась неперевіреною, тобто коли виконані вимоги ст. 91 КПК України про встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Всупереч вказаним вимогам слідчий не дослідив фактів, на які вказувала заявник, прийняте рішення мотивував тим, що в ході розслідування не встановлено наявності у ОСОБА_4 умислу на спричинення ОСОБА_2 будь-яких тілесних ушкоджень. За фактом, про який повідомлено, слідчий не встановив складу злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України.
Тілесним ушкодженням називається протизаконне і винне заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, внаслідок порушення анатомічної цілісності або фізіологічної функції тканин чи органів потерпілого. Характер і тяжкість тілесних ушкоджень визначаються судово-медичною експертизою.
Кримінальна відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження встановлена ст. 122 ч. 1 КК України. За необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження настає кримінальна відповідальність за ст. 128 КК України.
Суб`єктивна сторона вказаних злочинів є основним елементом, за яким вони відрізняються один від одного.
Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 122 КК України, може бути вчинений із прямим або непрямим умислом.
В мотивувальній частині рішення слідчого зазначено про відсутність суб`єктивної сторони вказаного злочину, зокрема умислу на нанесення тілесних ушкоджень.
Слідчий не врахував, що суб`єктивна сторона злочину проти здоров`я, передбаченого ст. 128 КК України, може проявлятися у виді злочинної самовпевненості і злочинної недбалості.
Рішення про закриття кримінального провадження слідчим прийнято, незважаючи на ті обставини, що матеріали кримінального провадження містять дані про те, що заявнику при подіях, що мали місце 10 червня 2014 року, заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Характер і тяжкість тілесних ушкоджень підтверджені проведеною в ході досудового розслідування судово-медичною експертизою.
За обставин, які вказує заявник, тілесні ушкодження нею отримані під час падіння від поштовху ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , на якого вказувала заявник, як на особу, що штовхнула її, в ході досудового розслідування був допитаний як свідок та зазначив, що не наносив тілесних ушкоджень заявнику. У нього не з'ясовувались факти, на які вказувала заявник.
За наявності події правопорушення слідчий був зобов`язаний дослідити обставини щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_4 об`єктивної сторони одного зі злочинів проти здоров`я та надати кримінально-правову оцінку таким діям.

У статті 91 КПК України викладено перелік обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні і є необхідними і достатніми фактичними обставинами для вирішення кримінального провадження по суті. Ця норма відповідає на питання, встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. В ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.

Слідчим не встановлено обставин, що виключають кримінальне провадження. Факти, на які вказувала заявник, мали місце, слідчому необхідно було з`ясувати чи не є такі факти результатом протиправних дій якої-небудь особи, чи були тілесні ушкодження результатом падіння заявниці та удару об тверді предмети.

Слідчим не встановлено обставин щодо відсутності в діях особи, на яку вказувала заявник, складу злочину проти її здоров'я.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії, які попередньо були кваліфіковані за ст. 125 ч. 1 КК України, слідчим не перекваліфіковувались.

Встановлені обставини вказують на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, є необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.
Визнання слідчим суддею рішення слідчого незаконним тягне втрату таким рішенням юридичної сили та виникнення обов`язку посадової особи усунути припущене порушення.
Існує необхідність у проведенні у кримінальному провадженні перевірки та оцінки доказів.
За правилами частини 2 ст. 307 КПК Україниухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Вимога заявника про направлення матеріалів для продовження досудового розслідування не підлягає задоволенню, оскільки ч. 2 ст. 307 КПК України встановлює вичерпний перелік рішень слідчого судді, які він може ухвалити за результатами розгляду скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303 307, 372 КПК України,

У Х В А Л И В :
Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_5 від 27 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295, за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, скасувати.

Вимоги про направлення матеріалів для продовження досудового розслідування залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1