АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11/796/242/2015 Категорія КК України: ч. 4 ст.190
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

представників потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - ОСОБА_10 , на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою задоволено клопотання захисника підсудної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, направлено прокурору Голосіївського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.

Органами досудового слідства підсудна ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що у період часу з листопада 2009 року по лютий 2010 року, знаходячись по вул. Шевченка, 33, в м. Києві під виглядом здійснення операцій з купівлі долару США за пільговим курсом заволоділа грошовими коштами громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на загальну суму 5 169 600 гривень, що є особливо великим розміром.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України як шахрайське заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, вчинене в особливо великих розмірах та за попередньою змовою з невстановленою слідством особою.

Направляючи кримінальну справу для організації проведення додаткового розслідування, суд послався на істотні порушення кримінально-процесуального законодавства при проведенні досудового слідства, які суд позбавлений можливості усунути та провести повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи та прийняти законне рішення по справі.

Зокрема, орган досудового слідства не виконав вимог ст. ст. 4, 22, 26, 97 КПК України (1960 р.), та під час досудового слідства не вжив передбачених законом заходів, щоб з`ясувати питання можливої причетності інших осіб до подій та за сприянням яких осіб було вчинено зазначений злочин, зокрема ОСОБА_18 , бо суду такі відомості не були надані.

В порушення вимог ст. 132 КПК України (1960 р.) не встановлено конкретний час, місця та обставини вчинення злочину стосовно кожного потерпілого, крім того в резолютивній частині обвинувального висновку, а саме в кваліфікації дій обвинуваченої не вказаний спосіб вчинення шахрайства.

Крім того, як під час досудового розслідування так і в ході судового слідства потерпілі вказували, що їх грошові кошти перераховувались на особисті рахунки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Однак, досудовим розслідуванням взагалі не проводились дії на розкриття банківської таємниці та дослідження руху грошових коштів по рахунку. Оскільки банківські виписки показали б, які суми коштів і коли надходили на рахунки, чи відповідають дати і суми надходження коштів на рахунки сумам, які передавалися потерпілим, хто вносив ці кошти та на які цілі використовувалися кошти власниками рахунків.

Судом першої інстанції зазначено, що в ході додаткового розслідування необхідно усунути неповноту та однобічність досудового слідства, та встановити обставини обвинувачення, а саме: встановити конкретний час, місце та обставини вчинення злочину стосовно кожного потерпілого; в резолютивній частині обвинувального висновку, в кваліфікації дій обвинуваченої слід вказати спосіб вчинення шахрайства; провести дії на розкриття банківської таємниці та дослідити рух грошових коштів по рахунках, оскільки банківські виписки показали б, які суми коштів і коли надходили на рахунки, чи відповідають дати і суми надходження коштів на рахунки датам і сумам, які передавалися потерпілим, хто вносив ці кошти та на які цілі використовувалися кошти власниками рахунків, що має усунути наявну суперечність у встановленні фактичних обставин справи, конкретизувати механізм заволодіння грошовими штами потерпілих, перевіривши на предмет шахрайських дій і інших осіб в т. ч. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що унеможливлює правильність кваліфікації дій підсудної ОСОБА_9 за всіма кваліфікуючими ознаками відповідних статей кримінального кодексу.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_21 подала апеляцію, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, яку винесено з порушенням ст. 367 КПК України. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також судом формально винесено постанову про направлення кримінальної справи прокурору для організації проведення досудового розслідування. Слідчим належним чином проведено досудове слідство, неповноти та неправильності при провадженні досудового слідства допущено не було. Законні підстави для направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , представників потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді даної кримінальної справи прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що при проведенні досудового слідства відповідно до ст. 370 КПК України (1960 р.) були істотно порушені вимоги кримінально-процесуального закону, які перешкоджали суду постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Так, в порушення вимог ст. ст. 22, 64 КПК України (1960 р.) органи досудового слідства не вжили всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують обвинувачену, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність. Невиконання цих вимог кримінально-процесуального закону призвело до неповноти досудового слідства, яка не може бути усунена при судовому розгляді справи, зокрема щодо обставин, що підлягають доказуванню у кримінальній справі події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) відносно кожного із потерпілих, характеру та розміру шкоди, завданої злочином кожному із потерпілих.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на порушення права обвинуваченої на захист та пред`явлення їй неконкретного обвинувачення, що порушує вимоги ст. ст. 132, 142 КПК України (1960 р.), згідно з якими при пред`явленні обвинувачення особі повинно бути зазначено злочин, у вчиненні якого вона обвинувачується, час, місце та інші обставини його вчинення, особа має право знати, в чому її обвинувачують.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, в обвинувальному висновку при кваліфікації діянь ОСОБА_9 не вказано спосіб заволодіння чужим майном, як це передбачено ст. 190 КК України, відсутня вказана кваліфікуюча ознака і в постанові про притягнення як обвинуваченої ОСОБА_9 від 20 червня 2012 року, що також свідчить про неконкретність обвинувачення та порушення права обвинуваченої на захист (т. 5 а.с. 156-158, 191).

Апеляція прокурора є формальною, обмежується загальними положеннями, без наведення необхідних доказів, не мотивована та не спростовує висновків суду першої інстанції про необхідність повернення кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування у зв`язку з його неповнотою, яка не може бути усунена при судовому розгляді справи.

В той же час колегія суддів вважає незаконною та безпідставною вказівку суду в постанові про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування на необхідність перевірки причетності інших осіб до шахрайських дій, оскільки вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи згідно ст. 278 КПК України (1960 р.) можливе лише за клопотанням прокурора, потерпілого або його представника. Таких клопотань у даній кримінальній справі не надходило, а вирішення цього питання щодо конкретних осіб ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за ініціативою суду не відповідає вимогам закону.

Крім того, згідно матеріалів кримінальної справи в окреме провадження вже виділені матеріали щодо причетності інших осіб до вчинення злочину.

За таких обставин апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні з виключенням з її мотивувальної частини вказівки щодо неповноти досудового слідства в частині перевірки причетності інших осіб до вчинення злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (1960 р.), п. 15 Розділу XI (Перехідних положень) КПК України (2012 р.), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - ОСОБА_10 задовольнити частково, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 190 КК України - змінити.

Виключити із мотивувальної частини постанови вказівки суду першої інстанції щодо неповноти досудового слідства в частині вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:

_________________ _______________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4