У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6.,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 22 жовтня 2015 року заяву захисника ОСОБА_9. в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2015 року,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 було виправдано вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, справу закрито за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливостей їх отримання. Апеляційний суд Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, розглянувши справу за апеляцією прокурора, визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 травня 2015 року залишила вирок без зміни.

Первинна заява адвоката, що надійшла до Верховного Суду України 3 вересня 2015 року, була подана з недоліками, на які вказано ухвалою судді-доповідача від 8 вересня 2015 року та надано строк для їх усунення до 8 жовтня 2015 року.

Після доопрацювання змісту заяви у межах наданого строку адвокат просить скасувати ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_5 і направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Заявник стверджує про ігнорування судами апеляційної й касаційної інстанцій доводів захисту про провокацію злочину з боку правоохоронців, у чому вбачає неоднакове застосування положень ст.ст. 370 і 442 КПК. Як приклад правильного правозастосування наводить рішення в інших справах, де касаційний суд підтримав доводи захисту щодо формальності апеляційного розгляду справи, зокрема, щодо тверджень про провокацію злочину, у зв'язку з чим скасував оскаржені рішення і направив справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. До заяви адвокат додає копії рішень касаційного суду від 23 жовтня 2014 року, 18 грудня 2014 року і 10 березня 2015 року.

Заслухавши доповідача, який вважав, що заява є необґрунтованою, вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що підстави для відкриття провадження відсутні.

На відміну від обставин, описаних в ухвалах, які надано для порівняння, апеляційний розгляд справи ОСОБА_5 відбувся за апеляцією прокурора. Підсудний заперечував у суді сам факт вчинення ним інкримінованих дій (тоді як у заяві йдеться про вчинення ним злочину внаслідок провокації), а в мотивувальній частині вироку апеляційний суд навів обґрунтування свого твердження про існування у ОСОБА_5 злочинного наміру ще до втручання агентів правоохоронних органів.

Із тексту касаційної скарги адвоката ОСОБА_10., доводи якої, на думку заявника, залишив без уваги суд касаційної інстанції, вбачається, що своє твердження про провокацію злочину захисник обґрунтував тим, що у справі ОСОБА_5 не встановлено факту вчинення жодної дії, спрямованої на збут наркотичних засобів, не підтверджено мети збуту наркотиків, не встановлено джерела їх придбання та факту поширення, а самі наркотики ОСОБА_5 підкинуто правоохоронцями. Стосовно таких доводів касаційний суд зазначив у своїй ухвалі, що питання відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є, виходячи з вимог ст. 438 КПК, предметом дослідження та перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, застосування касаційним судом положень ст. 442 КПК, яка встановлює вимоги до ухвали суду касаційної інстанції, так само як і положень ст. 370 КПК щодо ознак умотивованості судового рішення, не може зумовити ухвалення ним різних за змістом рішень, а отже - становити передбачену п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК підставу для перегляду справи Верховним Судом України, оскільки вказані заявником вимоги кримінального процесуального закону можуть бути лише дотримані або ні (що не є предметом розгляду в порядку глави 33 КПК) та за своєю суттю не можуть викликати розбіжностей у тлумаченні, які би підлягали усуненню судом права з метою забезпечення єдності судової практики.

За таких обставин колегія суддів вважає заяву адвоката ОСОБА_9. необґрунтованою та не вбачає підстав для відкриття провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 451 КПК (в редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015),

у х в а л и л а:

відмовити захиснику Хейлику Володимиру Володимировичу в допуску справи до провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8