АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 19 листопада 2015 року, матеріали кримінального провадження № 0010746 за апеляційними скаргами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 та прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурораОСОБА_8 ,
обвинуваченогоОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу за кожне кримінальне правопорушення окремо, в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 02 жовтня 2014 року приблизно о 09 годині, перебуваючи в місті Києві, в середині приміщення Центрального Залізничного вокзалу, який розташований на вулиці Вокзальна, 1, отримав від невстановленої слідством особи паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , виданий Ємільчинським РВ УМВС України в Житомирській області від 06 грудня 2011 року, який поклав собі в кишеню куртки, де й зберігав.

В подальшому ОСОБА_7 з метою незаконного використання зазначеного пастора для отримання кредитних коштів, шахрайським шляхом підробив його, замінивши фотокартку ОСОБА_10 на першій сторінці паспорту на свою власну фотокартку, тим самим підробивши офіційний документ.

Після цього, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 02 жовтня 2014 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, прослідував у відділення ПАТ КБ «Приватбанк», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 16 та звернувся до працівника відділу з обслуговування клієнтів з метою отримання кредитної картки з грошовими коштами в сумі 500 гривень. При оформленні анкети-заявки на одержання кредитної картки, ОСОБА_7 надав співробітнику ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_11 , завідомо неправдиву інформацію, яка містилась у вищевказаному підробленому ОСОБА_7 паспорті, представився ОСОБА_10 та пред`явив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ємільчинським РВ УМВС України в Житомирській області від 06 грудня 2011 року на ім`я останнього, на першу сторінку якого попередньо вклеїв свою фотокартку, і тим самим використав підроблений документ.

Однак, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця та був виявлений працівниками банку.

Не погоджуючись з вироком суду його оскаржили в апеляційному порядку заступник прокурора м. Києва та прокурор у кримінальному провадженні. В кожній апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого і кваліфікація його дій, міститься прохання про скасування вироку суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалення нового вироку в частині призначеного покарання, а в решті вирок суду залишити без змін.

При цьому, заступник прокурора звертає увагу і на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та просить з урахуванням раніше вказаного призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, кожного окремо, у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Відповідно до ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу в розмірі 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1530 гривень. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і, відповідно до вимог ст. 70 КК України зобов`язаний був застосувати принцип часткового чи повного складання. Крім того, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність обвинуваченому призначено невиправдано м`яке покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, без урахування конкретних обставин кримінального провадження, кількості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та даних про його особу.

Прокурор у кримінальному провадженні просить призначити ОСОБА_7 покарання за: ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав права призначати однакові за розміром покарання одного виду при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим та повинен був призначити різні за розміром покарання, для того, щоб поглинути менш суворе покарання більш суворим.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва та частково погодився з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), підробленні офіційного документу з метою його використання та використання завідомо підробленого документа, й правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які згідно положень ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку не оскаржуються.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурорів про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та обґрунтовано, всупереч доводам апеляційних скарг, призначив йому за кожне кримінальне правопорушення окремо однакове за видом та розміром покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

При цьому, санкції ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України передбачають можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, як за видом так і розміром.

Разом з цим, загальновизнано та міститься в роз`ясненнях п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого більш суворим, і в даному випадку повинен був застосувати принцип часткового чи повного складання.

Враховуючи наведене, вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням в цій частині нового вироку на підставі ст. 420 КПК України, та з урахуванням доводів апеляційних скарг прокурорів про м`якість призначеного судом покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

При ухваленні вироку в цій частині та вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів враховуючи обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, вважає за необхідне в даному конкретному випадку застосувати принцип часткового складання покарань, і на підставі ст. 70 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, шляхом часткового складання призначених судом першої інстанції покарань у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім, як для його виправлення, так і для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за кожне окремо кримінальне правопорушення, які передбачені ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, та відповідно до ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити йому остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/455/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1