УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7061/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
представників потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2015 року, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рахів, Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,-
засуджено за ч.2 ст.156, ч.2 ст.263 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.156 КК України 5 років позбавлення;
- за ч.2 ст.263 КК України 1 рік позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін.
Початок відбування покарання постановлено обчислювати з моменту звернення вирку до виконання.
В строк відбування покарання постановлено зарахувати ОСОБА_6 утримання під вартою з 06.05.2014 по 07.05.2014.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3342 грн. 96 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_12 , 30 000 грн., на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , 30 000 грн., на користь ОСОБА_11 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_14 , 40 000 грн. моральної шкоди.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , у невстановлений час та день, за невстановлених обставинах придбав три одиниці холодної зброї ударно-дробильної дії - нунчаку, які зберігав за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , до невстановленого часу та дня серпня 2006 року. Після чого, при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час та день серпня 2006 року, безпосередньо при собі без передбаченого законом дозволу переніс три одиниці холодної зброї ударно-дробильної дії - нунчаку з попереднього місця проживання по АДРЕСА_2 , до місця проживання по АДРЕСА_3 , де залишив їх на зберігання.
Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на незаконне поводження зі зброєю, які виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 при невстановлених слідством обставинах 23 листопада 2006 року у приміщенні Торгівельного центру, розташованого по площі Житній ринок, 1, у м. Житомирі у невстановленої слідством особи придбав одиницю простої метальної холодної зброї - сюрікен, який того ж дня безпосередньо при собі без передбаченого законом дозволу переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_3 , де залишив його на зберігання.
Не припиняючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на незаконне поводження зі зброєю, які виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час, день та місяць літа 2007 року, безпосередньо при собі без передбаченого законом дозволу, шляхом перевезення у невстановленому транспортному засобі, з місця свого проживання по АДРЕСА_3 переніс до місця проживання по АДРЕСА_4 , три одиниці холодної зброї ударно-дробильної дії - нунчаку та одиницю простої метальної холодної зброї - сюрікен, де залишив їх на зберігання.
Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на незаконне поводження зі зброєю, які виразились у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 знаходячись на території ринку «Барабашово» у м. Харкові, при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час, день та місяць літа 2007 року, у невстановленої особи придбав сім одиниць простої метальної холодної зброї - сюрікенів, які того ж дня безпосередньо при собі без передбаченого законом дозволу переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_4 , де залишив їх на зберігання.
Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час та день серпня - вересня 2012 року, шляхом перевезення у невстановленому транспортному засобі, безпосередньо при собі без передбаченого законом дозволу переніс із місця свого проживання по АДРЕСА_4 до місця проживання по АДРЕСА_1 , три одиниці холодної зброї ударно-дробильної дії - нунчаку та вісім одиниць простої метальної холодної зброї - сюрікенів, де зберігав їх до 06 травня 2014 року.
На підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2014 року працівниками міліції 06 травня 2014 року в період часу з 07 години 20 хвилин проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_5 , в ході якого вилучено три одиниці холодної зброї ударно-дробильної дії - нунчаку та вісім одиниць простої метальної холодної зброї - сюрікенів.
У невстановлений час 28 липня 2013 року, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , побачив раніше незнайомих йому малолітніх ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та у цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на порушення статевої недоторканності, нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітніх потерпілих - вчинення відносно них розпусних дій сексуального характеру.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що останні є малолітніми особами та не досягли чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 29 липня 2013 року, знаходячись у приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які виразились у вчиненні відносно останніх розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Продовжуючи свої злочинні дії направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що останні є малолітніми особами та не досягли чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 31 липня 2013 року, знаходячись у приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які виразились у вчиненні відносно останніх розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Не припиняючи свої злочині дії, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 02 серпня 2013 року, знаходячись в приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_14 , які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Після чого, цього ж дня продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час, знаходячись на даху будівлі, розташованої на будівельному майданчику по АДРЕСА_7 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_14 які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Продовжуючи свої злочині дії, направлені на вчинення відносно малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 03 серпня 2013 року, знаходячись в приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_14 , які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Після чого, того ж дня не припиняючи свої злочинні дії, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час, знаходячись на лівому березі річки Тетерів неподалік від АДРЕСА_8 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_14 , які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Продовжуючи свої злочині дії, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 04 серпня 2013 року, знаходячись в приміщенні напівзруйнованої будівлі, розташованої поряд з будинком АДРЕСА_6 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_14 , які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Не припиняючи свої злочині дії, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітнього ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останній є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, у невстановлений час 04 серпня 2013 року, знаходячись на правому березі річки Тетерів неподалік від проходу Хутір Бровер в м. Житомирі, умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітнього ОСОБА_12 , які виразились у вчиненні відносно останнього розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту.
Продовжуючи свої злочині дії, направлені на вчинення розпусних дій відносно малолітніх ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , достовірно знаючи що останні є малолітніми особами та не досягли чотирнадцятирічного віку, 05 серпня 2013 року у невстановлений час, знаходячись на даху будівлі, розташованої на будівельному майданчику по АДРЕСА_7 , умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які виразились у вчиненні відносно останніх розпусних дій сексуального характеру шляхом орогенітального контакту, в присутності малолітнього ОСОБА_13 , тим самим, вчинивши розпусні дії інтелектуального характеру відносно останнього.
В апеляційній скарзі із змінами та доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а його висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на неповноту судового розгляду, яка виразилася у неналежному з`ясуванні судом причин і умов, що сприяли асоціальній поведінці малолітніх потерпілих, які, шляхом шантажу змусили його здійснити дії, за які його було незаконно засуджено за ст.156 КК України. Акцентує увагу на відсутність доказів, що підтверджують його винуватість у цьому злочині. Наголошує, що суд безпідставно не врахував його доводи про те, що не він вчиняв щодо малолітніх розпусні дії, а саме вони його зґвалтували, а тому, у суду не було підстав визнавати його винним та задовольняти заявлені потерпілою стороною цивільні позови, а повинний був залишити їх без розгляду. Також вважає, що у суду відсутні належні докази на підтвердження його винуватості у злочині, передбаченому ч.2 ст.263 КК України. Наголошує, що вилучену у нього холодну зброю він придбав в якості сувенірів та лише зберігав за місцем свого проживання, де вона і була вилучена. Вказує на процесуальні порушення допущені судом, які виразилися у тому, що судовий розгляд, згідно вказівки про це у вироку, відбувався у відкритому судовому засіданні, в той час, як повинен був здійснюватися у закритому засіданні. За результатами апеляційного розгляду просить постановити законне та об`єктивне рішення.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156 та ч. 2 ст. 263 КК України та фактичних обставин справи, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Наголошує, що суд належним чином не врахував суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим злочинів, акцентує увагу на відсутність його каяття. За результатами апеляційного розгляду просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 156 КК України покарання - 7 (сім) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 263 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді семи років позбавлення волі.
23.07.2015 до апеляційного суду від ОСОБА_6 надійшли заперечення на подану прокурором апеляцію, в яких він просить залишити її без задоволення, а вирок скасувати, наводячи відповідні доводи на обґрунтування своєї позиції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану ними апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляції прокурора, думку прокурора та представників потерпілих, які заперечили щодо задоволення апеляції обвинуваченого та підтримали апеляційну скаргу прокурора, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України колегія суддів вважає, що подана прокурором апеляція не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого - частковому задоволенню з наступних підстав.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні розпусних дій щодо малолітніх, а також, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, допитані у судовому засіданні малолітні потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 показали, що в літку 2013 року, при неодноразових зустрічах з Раїнським, він схиляв їх до вчинення та вчиняв з ними розпусні дії сексуального характеру шляхом орогенітального контакту, за що купував їм цигарки та пиво, знімав те що відбувалося на відео. При одній із таких зустрічей із Раїнським 05.08.2013, ОСОБА_13 , зняв на свій мобільний телефон розпусні дії, які обвинувачений вчиняв щодо малолітнього ОСОБА_12 ..
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили зазначені показання малолітніх потерпілих про їх неодноразові зустрічі із ОСОБА_6 в ході яких той вчиняв щодо них розпусні дії сексуального характеру, за що пригощав їх пивом та цигарками.
Із змісту протоколу огляду вилучено у ОСОБА_13 мобільного телефону «Нокіа-Х2» вбачається, що у папці «Ігри» виявлено відеозапис створений 05.08.2013 о 08:11, який було відтворено в ході судового розгляду провадження. За результатами відтворення відеозапису встановлено, що у ньому зафіксовано факт вчинення 05.08.2013 обвинуваченим Раїнським розпусних дій сексуального характеру із малолітнім потерпілим ОСОБА_12 ..
Згідно протоколів слідчого експерименту від 04.12.2013, 14.06.2013 та 21.06.2014 малолітні потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 розповіли та показали на місці де вони влітку 2013 року познайомилися з обвинуваченим, а також показали місця де останній вчиняв розпусні дії щодо них.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпілі його оговорили у вчинені ним щодо них розпусних дій, а в дійсності шляхом шантажу змушували його задовольняти їхню статеву пристрасть неприродним способом та таким чином фактично його зґвалтували.
Оцінюючи ці показання обвинуваченого, суд обґрунтовано взяв до уваги те, що на час інкримінованих ОСОБА_6 подій, малолітні потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи вік 10 12 років, не могли розуміти характеру і значення вчинюваних щодо них ним розпусних дій та будь яким чином впливати на його волевиявлення та керувати його діями, в той час, як він, будучи дорослою, сорока однорічною людиною, повинен був усвідомлювати, що потерпіли, в силу їх віку, фактично перебувають у безпорадному стані.
Правильність такого висновку суду підтверджуються висновками судово-психіатричної експертизи за №268-2014, згідно яких, ОСОБА_6 , в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, в тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не перебував. Його вчинки були продуманими, спланованими, послідовними, свідомість ясною.
Про цілеспрямованість дій обвинуваченого саме на вчинення розпусних дій щодо дітей, про його сексуальні уподобання та пристрасті свідчить і висновок комп`ютерно-технічної експертизи №1/639 від 18.06.2014, з якого вбачається, що на жорсткому комп`ютерному диску «Western», який було вилученого за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , виявлено скритих 1744 графічних та 195 мультимедійних файлів, які містять зображення оголених дітей, чоловіків та жінок.
З урахуванням вищезазначених, а також інших досліджених судом доказів, яким у вироку дана належна оцінка, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчинені розпусних дій щодо малолітніх осіб, правильно кваліфікувавши ці його дії за ч.2 ст.156 КК країни.
За вказаних обставин, апеляційні вимоги обвинуваченого про залишення цивільних позовів потерпілої сторони без розгляду, не підлягають задоволенню. Як вбачається з оскаржуваного вироку, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих суд дотримався вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України та врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, щодо доведеності характеру і розміру заподіяної шкоди, встановлення її у суді доказами, які були розглянуті, обсягу моральної шкоди заподіяної злочинними діями вчиненими обвинуваченим щодо малолітніх дітей, спричинення шкоди їхньому моральному та фізичному становленню та формуванню аморальних поглядів, розпалювання статевого інстинкту. Задовольняючи заявлену потерпілою стороною суму моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та достатності, зазначив у вироку в чому саме полягає заподіяна потерпілим моральна шкода, навів мотиви при визначенні її розміру.
Разом з тим, інші доводи апеляції обвинуваченого про неправильне застосування судом норм кримінального закону та безпідставне його засудження за ч.2 ст. 263 КК України є обґрунтованими.
Так, у відповідності до ч.2 ст.263 КК України, до кримінальної відповідальності за цим законом підлягають особи, в діях яких наявні факти носіння, виготовлення, ремонт або збут холодної зброї.
Відповідно до п.11 ППВСУ№ 3 від 26 квітня 2002 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» під носінням холодної зброї розуміються дії по її переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо)
З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_6 , в невстановлений час, в період з 2006 по 2012 року, в невстановлених слідством осіб, в різних місцях м. Житомира та м. Харкова придбавав предмети, які відносяться до холодної зброї, переносив за місцем свого проживання та зберігав їх там. В подальшому, під час проведення обшуку, від 06.05.2014, за місцем проживання ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками правоохоронних органів було вилучено вищевказану холодну зброю.
Вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого за ч.2 ст.263 КК України, судом не було взято до уваги факт відсутності будь яких доказів, які б підтверджували обґрунтованість обвинувачення щодо носіння ОСОБА_6 предметів, які були визнані холодною зброєю та зберігалися, як він пояснював, у якості сувенірів за місцем його проживання.
За вказаних обставин вирок суду, в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю за відсутністю у його діях складу цього злочину, з виключенням із резолютивної частини вироку рішення про застосування положень ч.1 ст.70 КК України.
Речові докази по справі, які визнані холодною зброєю, підлягають поверненню їх володільцеві.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд дотримався вимог ст.65 КК України. Судом було взято до уваги, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин щодо малолітніх осіб, була врахована як суспільна небезпечність такого злочину так і відсутність у винної особи каяття, думку законних представників потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому максимального покарання, передбаченого санкцією закону за яким його засуджено. Крім того, було враховано відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, проживає із хворою матір`ю. За вказаних обставин обвинуваченому було призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованого закону у виді його реального відбуття.
Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного судом обвинуваченому за ч.2 ст.156 КК України покарання, яке вважає справедливим та достатнім, а тому, апеляційні доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання визнає безпідставними.
Колегією суддів також визнаються безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, які виразилися у тому, що судовий розгляд провадження, згідно вказівки про це у вироку, відбувався у відкритому судовому засіданні, в той час, як повинен був здійснюватися у закритому засіданні. За результатами прослуховування звукозапису судового засідання встановлено, що вказівка суду у вироку про відкрите судове засідання є помилковим, так як судовий розгляд кримінального провадження відбувався у закритому судовому засіданні.
Що ж до доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у вироку рішення суду щодо долі однієї із вилучених у нього флеш-карт до мобільного телефону, то це питання підлягає вирішенню судом першої інстанції у порядку ст.537 КПК України.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.263 КК України скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.156 КК України до міри покарання призначеної йому судом першої інстанції 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Речові докази: вісім сюрікенів, ніж «жабокол», три пари нунчак, повернути їх володільцеві ОСОБА_6 ..

В решті вирок суду залишити без змін

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а особою, яка перебуває під вартою в той же самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді: