АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

5 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.10.2015 р. відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погодженого із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні внесеному 09.09.2015 року у ЄРДР під № 0001866 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, про накладення арешту на майно.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя, враховуючи те, що слідчий просить накласти арешт на майно, яке вибуло з володіння підозрюваного ОСОБА_8 та належить іншим особам, відповідно до правочину, який є чинним та зареєстрований у встановленому законом порядку, тобто не належить підозрюваній особі, прийшов до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2015 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на:квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку № :03:024:0587 площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ) загальною площею 672, 7 кв.м., житловою площею 96 кв.м.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що право власності вказаних у клопотанні об`єктів нерухомості зареєстровано за ОСОБА_9 , яка є матір`ю підозрюваного ОСОБА_8 та відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є близьким родичем. Вказує, що згідно статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Крім того звертає увагу, що відповідно до ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином майно на яке просить накласти арешт слідчий є спільною сумісною власністю підозрюваного ОСОБА_8 його дружини ОСОБА_10 , батьків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і на нього повинно бути накладено арешт, як захід забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши доводи апеляції та вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ГСУ Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001866 від 09.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 обіймаючи посаду Міністра освіти і науки України, всупереч інтересам служби, використовуючи надані йому повноваження Міністра, діючи за попередньою змовою з іншими службовими особами вказаного міністерства, власниками і керівниками ТОВ «Ріотрейд», ТОВ «САН11», ТОВ «Видавничий дім Прадес», ТОВ «БК «Артбуд» та ТОВ «УКР БУД Менеджмент» в порушення частини 5 статті 63 Закону України «Про освіту» та частини 2 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», в період 2011-2013 років, заволоділи державним майном, що знаходилось на балансі державних підприємств, які перебували у сфері управління Міністерства освіти та науки України загальною вартістю понад 35 мільйонів гривень. А саме: нежитловими приміщеннями в будівлі ДП «Інфоресурс» МОН України за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 27-А, вартістю 13 мільйонів гривень та будівлі ДП «Об`єднання по торгівлі та постачанню» МОН України за адресою: місто Київ, вул. Сагайдачного, 37, вартістю понад 22 млн. грн.

25.05.2015 р. складено повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

19.06.2015 р. у зв`язку з невстановленням місцезнаходження ОСОБА_8 його оголошено у розшук.

21.10.2015 р. слідчий в ОВС другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Печерського районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно зареєстроване за ОСОБА_9 , а саме на: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку № :03:024:0587 площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_4 ); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ) загальною площею 672, 7 кв.м., житловою площею 96 кв.м., з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

23.10.2015 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва в клопотанні слідчого про накладення арешту на вказане майно, було відмовлено.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про арешт майна перевірялись судом першої інстанції, при цьому були вислухані доводи слідчого, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Разом з тим, як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, воно підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали про задоволення клопотання слідчого.

Як вважає колегія суддів, посилання слідчого судді в ухвалі на відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, оскільки вказане майно вибуло з володіння підозрюваного ОСОБА_8 та належить іншим особам, відповідно до правочину, який є чинним та зареєстрований у встановленому законом порядку, необґрунтоване.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 є матір`ю підозрюваного ОСОБА_8 , та на даний час є власником майна на яке слідчий просить накласти арешт.

Підозрюваний ОСОБА_8 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ 46083243 від 22.10.2015 р.) за ОСОБА_9 10.09.2015 року здійснено державну реєстрацію 1/2 спільної частки квартири номер АДРЕСА_5 . Дану реєстрацію проведено на підставі договору дарування №2086 від 10.09.2015 року, який укладено між ОСОБА_11 , що діє за довіреністю як представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Крім цього, ОСОБА_9 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки №:03:024:0587 площею 0,15 газа адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ). Дану реєстрацію проведено на підставі договору дарування №1959 від 02.09.2015 року, який укладено між ОСОБА_11 , що діє за довіреністю як представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також ОСОБА_9 здійснено державну реєстрацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ) загальною площею 672, 7 кв.м., житловою площею 96 кв.м. Дану реєстрацію проведено на підставі договору дарування №1958 від 02.09.2015 року, який укладено між ОСОБА_11 , що діє за довіреністю як представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Дане майно до перереєстрації належало підозрюваному ОСОБА_8 та подаровано ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 175 СК майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також, як вбачається з долучених до матеріалів документів дружина підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_10 надала заяви про згоду на укладення договорів дарування, оскільки відповідно до закону була співвласником майна згідно ст. 60 СК України (а.с. 31,40,48).

Крім цього, батько підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_11 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1996 року де вказано, що квартираза адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_8 є співвласником квартири ( а.с. 27,41).

Викладене у своїй сукупності підтверджує доводи прокурора в апеляційній скарзі, що вказане у клопотанні майно є спільною сумісною власністю підозрюваного ОСОБА_8 та його родини і на нього може бути накладено арешт.

Також слід звернути увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 будучи підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає додаткове покарання у виді конфіскацію майна, 17.08.2015 року надав довіреність своєму батькові ОСОБА_11 перебуваючи у розшуку. Тобто усвідомлюючи тяжкість покарання за злочин у вчиненні, якого він підозрюється та з метою уникнення покарання, в даному випадку конфіскації, ОСОБА_8 надав довіреність для перереєстрації майна.

За таких обставин, виходячи з положень ст. 175 СК України, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на майно, яка є спільною сумісною власністю підозрюваного ОСОБА_8 , його дружини ОСОБА_10 та батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , як таке, що набуто за рахунок їхньої спільної праці та спільних коштів та приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження наявна справжня потреба в накладенні арешту на майно вказане у клопотання слідчого.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-які валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Крім викладеного, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважає за необхідне накласти арешт на майно вказане у клопотання слідчого.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави в даному кримінальному провадженні, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, колегія суддів приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на майно, а тому ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 167 ч. 2, 170, 171, 173, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погодженого із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001866 від 09.09.2015 р. задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку № :03:024:0587 площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (колишня назва АДРЕСА_3 ) загальною площею 672, 7 кв.м., житловою площею 96 кв.м.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали Апеляційного суду м. Києва покласти на прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури УкраїниОСОБА_5 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 к у р е н к о