Справа № 307/1081/13-к
Провадження №1-кс/307/52/13
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

22 березня 2013 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Ніточко В.В., при секретарі Плиска Ю.С., з участю прокурора Рожкова В.О., заступника начальника СВ Тячівського РВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2,

розглянувши клопотання заступника начальника СВ Тячівського РВ УМВСУ у Закарпатській області про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, працює адміністратором в кафе "Ваніль", що знаходиться в м. Тячів, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в :

заступник начальника СВ Тячівського РВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_1 за погодженням із заступником прокурора Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_4, звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою відносно ОСОБА_3

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 27 листопада 2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

Вказує на те, що 26 серпня 2008 року в смт. Солотвино, ОСОБА_3, діючи умисно, шляхом обману ОСОБА_5, з метою заволодіння грошовими коштами останнього, отримав від ОСОБА_5 гроші в сумі 25 000 доларів США готівкою, що згідно курсу НБУ становило 115 250 гривень, як оплату за автомобіль "SKODA Superb", 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який перебував у заставі акціонерного комерційного банку "Промислово- інвестиційний банк" як кредитний автомобіль, запевнивши при цьому ОСОБА_5, що погасить заборгованість по кредиту. Отримавши вказану суму грошей від ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованість по кредиту за автомобіль не погасив та гроші ОСОБА_5 не повернув, спричинивши таким чином останньому матеріальну шкоду у великих розмірах в сумі 115 250 гривень, чим саме вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Крім цього, на початку лютого 2010 року, в м. Мукачево, ОСОБА_3, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_6, з метою заволодіння належним ОСОБА_6 автомобілем "Міцубісі Ланцер", 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 117 529 гривень, який знаходився у заставі акціонерного комерційного банку "Промислово- інвестиційний банк" як кредитний автомобіль, переконав останнього, що буде щомісячно сплачувати кредит та відсотки по кредиту за вказаний автомобіль, не маючи при цьому наміру виконувати попередньо обумовлені з ОСОБА_6 зобовязання, тіло кредиту та відсотки по ньому не сплатив та автомобіль останньому не повернув, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 117 529 гривень, чим саме ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах.

Крім цього, 8 лютого 2010 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_8, з метою заволодіння його грошовими коштами, отримав від останнього гроші в сумі 5 000 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 40 200 ривень, як передоплату за автомобіль "Мітцубісі Ланцер", 2008 року випуску, д.н.з. АО 87- 60 АМ, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав ОСОБА_6 та перебував у заставі акціонерного комерційного банку "Промислово- інвестиційний банк" як кредитний автомобіль, про що ОСОБА_3 було достовірно відомо, пообіцявши, що здійснить перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_8, а через декілька днів, в смт. Солотвино, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 гроші в сумі 40 250 гривень як наступну частку оплати за той самий автомобіль. Надалі, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_3 передав довіреність від 16.02.2010 року на право керування вказаним автомобілем тестеві ОСОБА_8 громадянину ОСОБА_9, видану на ім'я останнього, та довів до відома ОСОБА_9 про необхідність сплачувати до кінця 2010 року за вказаний автомобіль кредит в сумі 2 170 гривень щомісячно, надавши реквізити банківського рахунку свого батька приватного підприємця ОСОБА_10, на який ОСОБА_8 в період з березня по вересень 2010 року сплачував кошти щомісячно в сумі 2170 гривень. Таким чином, ОСОБА_3, заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 95 119 гривень, спричинивши останньому значну матеріальну шкоду, чим саме вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому .

Крім цього, 17 лютого 2010 року в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_11, з метою заволодіння його грошовими коштами, уклав з останнім договір купівліпродажу № 067 від 17.02.2010 року, згідно якого він зобов'язувався поставити ОСОБА_11 автомобіль "БМВ Х 6", вартістю 526 000 гривень, після підписання якого отримав від ОСОБА_11 як передоплату гроші в сумі 22 000 доларів США готівкою, що згідно курсу НБУ становило 176 000 гривень, та надав ОСОБА_11 прибутковий касовий ордер № 05-38/17.02 про отримання грошових коштів, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по вказаному договору щодо поставки ОСОБА_11 автомобіля. Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 176 000 гривень, ОСОБА_3 автомобіль "БМВ Х 6" останньому не поставив, і документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 здійснив замовлення вказаного автомобіля, відсутні, чим саме спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду у вказаній вище сумі, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах.

Крім цього, наприкінці лютого 2010 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_12, з метою заволодіння його грошовими коштами, усно обумовив з ОСОБА_12 умови поставки автомобіля "Інфініті FX 35", 2008 року випуску, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по поставці ОСОБА_12 автомобіля, отримав від останнього гроші в сумі 70 000 доларів США , що згідно курсу НБУ становило 560 000 гривень, як оплату за вказаний автомобіль. Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 560 000 гривень, ОСОБА_3 автомобіль "Інфініті FX 35" останньому не поставив, і документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 здійснив замовлення вказаного автомобіля, відсутні, чим саме спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду у вказаній вище сумі, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

Крім цього, в грудні 2009 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, шляхом обману ОСОБА_13, з метою заволодіння автомобілем та грошовими коштами останнього, усно обумовив з ОСОБА_13 передачу останнім ОСОБА_3 належного ОСОБА_13 автомобіля "Інфініті FX 35", 2008 р.в. та 24 000 доларів США, як плату за автомобіль "Інфініті FX 35", 2010 р.в., який ОСОБА_3 повинен був поставити ОСОБА_14. В подальшому, 23 березня 2010 року, ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_13 договір купівлі продажу автомобіля № 31/168 та договір поставки автомобіля № 7-32/24.03.10, згідно якого покупцем виступала дружина ОСОБА_13 ОСОБА_15 та на підставі якого ОСОБА_3 зобов'язувався поставити ОСОБА_15 автомобіль "Інфініті FX 35", 2010 року випуску. Після підписання вказаних договорів, ОСОБА_13 передав ОСОБА_3 свій автомобіль марки "Інфініті FX 35", 2008 року випуску, який був оцінений в сумі 32 000 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 254 540 гривень та 24 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 23.03.2010 року становило 190 905 гривень, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по вказаному договору щодо поставки ОСОБА_13 автомобіля. Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_13, ОСОБА_3 автомобіль "Інфініті FX 35", 2010 року випуску ОСОБА_13 не поставив, і документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 здійснив замовлення вказаного автомобіля, відсутні, чим саме спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 445 445 гривень, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

Крім цього, 28 березня 2010 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, шляхом обману ОСОБА_16, з метою заволодіння його грошовими коштами, уклав з останнім договір купівлі продажу автомобіля № 31/169 та договір поставки № 7-32 , згідно якого він зобов'язувався поставити останньому автомобіль "ОСОБА_10 Q 7". Після підписання вказаних договорів, ОСОБА_16 здійснив передоплату за автомобіль, надавши ОСОБА_3 гроші в сумі 64 000 доларів США готівкою, а той в свою чергу надав ОСОБА_16 прибутковий касовий ордер на суму 504 000 гривень, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по вказаному договору щодо поставки ОСОБА_11 автомобіля. Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_16, ОСОБА_3 автомобіль "ОСОБА_10 Q 7" ОСОБА_16 не поставив, і документи, які б свідчили про те, що він здійснив замовлення вказаного автомобіля, відсутні, чим саме спричинив ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 504 000 гривень, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

Крім цього, 23 квітня 2010 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, шляхом обману ОСОБА_17, з метою незаконного заволодіння її грошовими коштами, уклав з нею договір купівлі продажу №7/ 31-174 автомобіля "Інфініті FX 35" та договір поставки № 7-35 , згідно якого він зобов'язався поставити останній автомобіль вказаної марки, 2010 року випуску, з номерним позначенням кузова JNRS18W59M155808, замовчуючи при цьому той факт, що вказаний ним у договорі автомобіль не являється новим, та має пробіг біля 60 000 кілометрів. Після підписання вказаних договорів, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_17 гроші в сумі 346 896 гривень, які остання перерахувала як передоплату за автомобіль згідно представленої їй рахунку фактури № 19 від 23.04.2010 року на розрахунковий рахунок приватного підприємця та керівника автосалону "Форсаж" ОСОБА_10, за дорученням якого діяв ОСОБА_3А, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по вказаному договору щодо поставки ОСОБА_17 автомобіля. Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_17, ОСОБА_3 автомобіль "Інфініті FX 35" ОСОБА_17 не поставив та гроші їй не повернув, а після предявлення останньою до нього претензій щодо невиконання умов договорів та доводячи свій злочинний умисел до кінця, направив ОСОБА_17 електронною поштою копію платіжного доручення №203 від 16.07.2010 року з відміткою "Оплачено" як підтвердження того, що перерахував на її рахунок гроші в сумі 348 896 гривень, хоча фактично вищевказані кошти на рахунок ОСОБА_17 не перераховував, чим саме спричинив ОСОБА_17 матеріальну шкоду у вказаній вище сумі, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

Крім цього, 21 серпня 2010 року, в смт Солотвино, ОСОБА_3, умисно, шляхом обману ОСОБА_18, з метою заволодіння його грошовими коштами, отримав від останнього гроші в сумі 193 400 гривень як оплату за автомобіль "Шевроле- Епіка", який був переданий ОСОБА_3 ПАТ "Закарпаття Авто" та знаходився на площадці автосалону в смт. Солотвино по вулиці Спортивній, 115 "г" як виставковий експонат згідно субдилерського договору № 65 ш/2 суб про надання послуг з реалізації автомобілів, укладеного між ПАТ "Закарпаття-Авто" та ПП ОСОБА_10, за дорученням якого діяв ОСОБА_3. Отримавши від ОСОБА_18 гроші в сумі 193 400, ОСОБА_3 надав останньому підроблену квитанцію про здійснення оплати вказаного автомобіля № 403577, та зобов'язався надати в подальшому ОСОБА_18 документи для реєстрації автомобіля в органах ДАІ, однак вказані документи він ОСОБА_18 не передав, та гроші за автомобіль на рахунок виробника (ТОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс") не перерахував, чим саме спричинив ОСОБА_18 матеріальну шкоду на вказану вище суму, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

Крім цього, в серпні 2010 року, в смт. Солотвино, ОСОБА_3, умисно, шляхом обману ОСОБА_19, з метою заволодіння автомобілем та грошовими коштами останнього, усно обумовив з ОСОБА_19 передачу останнім ОСОБА_3 належного ОСОБА_19 автомобіля "Деу Ланос", 2005 р.в., який за їх домовленість був оцінений в 35 000 гривень, та 46 000 гривень як оплату за автомобіль "ЗАЗ Ланос", 2010 р.в.. В подальшому, 28 серпня 2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_19 автомобіль "Деу Ланос", 2005 р.в., та гроші в сумі 46 000 гривень як оплату за автомобіль "ЗАЗ Ланос", 2010 р.в., який був переданий ОСОБА_3 ПАТ "Закарпаття Авто" та знаходився на площадці автосалону в смт. Солотвино по вулиці Спортивній, 115 "г" як виставковий експонат згідно субдилерського договору № 65 ш/2 суб про надання послуг з реалізації автомобілів, укладеного між ПАТ "Закарпаття-Авто" та ПП ОСОБА_10, за дорученням якого діяв ОСОБА_3. Отримавши від ОСОБА_19 автомобіль "Деу Ланос", 2005 р.в., вартістю 35 000 гривень, та гроші в сумі 46 000, ОСОБА_3 передав ОСОБА_19 автомобіль "ЗАЗ Ланос", 2010 р.в., та зобовязався надати йому в подальшому документи для реєстрації автомобіля в органах ДАІ, однак вказані документи ОСОБА_19 він не передав, та гроші за вказаний автомобіль на рахунок виробника (ТОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс") не перерахував, чим самим спричинив ОСОБА_19 матеріальну шкоду на суму 81 000 гривень, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім цього, наприкінці вересня 2010 року, в смт Солотвино, ОСОБА_3, умисно, повторно, шляхом обману ОСОБА_20, з метою заволодіння його грошовими коштами, усно обумовив з ОСОБА_20 умови поставки автомобіля "Тойота Кемрі", 2010 року випуску, та, не маючи при цьому наміру виконувати зобовязання по поставці ОСОБА_20 автомобіля, отримав від останнього гроші в сумі 25 000 доларів США , що згідно курсу НБУ становило 200 000 гривень , як передоплату за поставку вказаного автомобіля.

Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_20 в сумі 200 000 гривень, ОСОБА_3 автомобіль "Тойота Кемрі" останньому не поставив, і документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 здійснив замовлення вказаного автомобіля, відсутні, чим саме спричинив ОСОБА_20 матеріальну шкоду на вказану вище суму, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах.

Окрім цього, ОСОБА_3, діючи на підставі доручення приватного підприємця ОСОБА_10, 21 вересня 2009 року уклав субдилерський договір № 65 ш /2 суб. про надання послуг з реалізації автомобілів з ПАТ "Закарпаття-Авто", яке в свою чергу виступає дилером ТзОВ "УкрАвто ЗАЗ-Сервіс", згідно якого він зобовязувався здійснювати пошук покупців на автомобілі, належні ТзОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс". На підставі вказаного договору ОСОБА_3 у якості виставочних та демонстраційних експонатів надавалися автомобілі різних марок, які повинні були зберігатися на площадці в смт. Солотвино по вул. Спортивній, 115 "г", по місцю здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_10, від імені якого діяв ОСОБА_3.

Всупереч умовам зазначеного субдилерського договору, згідно якого ОСОБА_3 ніс повну матеріальну відповідальність за збереження наданих йому автомобілів , останній в період січня-вересня 2010 року допустив розтрату чотирьох автомобілів, а саме: автомобіля " Чері-Амулет" чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3, вартістю 60 000 гривень; автомобіля марки "ЗАЗ Ланос" темно синього кольору, номер кузова НОМЕР_4, вартістю 68 000 гривень; автомобіля марки "Шевроле- Епіка" чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5, вартістю 173 120 гривень; автомобіля марки "ЗАЗ Ланос" чорного кольору, номер кузова НОМЕР_6, вартістю 68 000, що підтверджено проведеною 09.09.2010 року представниками ПАТ " Закарпаття Авто" перевіркою умов зберігання ввіреного ОСОБА_3 майна (автомобілів). Наведеними вище діями ОСОБА_3 спричинив ТзОВ "УкрАвтоЗАЗ-Сервіс" матеріальну шкоду в особливо великих розмірах в сумі 369 120 гривень, чим самим вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.5 ст.191 КК України за кваліфікуючими ознаками як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно, у особливо великих розмірах.

19 березня 2013 року ОСОБА_3 оголошено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні свою вину у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень не визнає мотивуючи це тим, що справді отримував гроші від клієнтів за поставку автомобілів, однак вважає, що це є договірні, цивільно-правові зобов'язання, а не кримінально-карні злочини.

Також зазначив, що ОСОБА_3 вже затримувався у порядку передбаченого ст. 115 КПК ( 1960 року), після чого був звільнений постановою Тячівського районного суду та відносно нього обрано запобіжний захід не пов'язаний з позбавленням волі. Після того ОСОБА_3 самовільно залишив місце постійного проживання, переховувався від слідства та суду, після чого був розшуканий, знову затриманий працівниками міліції, та відносно нього обирався запобіжних захід у виді взяття під варту (у порядку передбаченого КПК 1960 року).

06 грудня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_3 було звільнено з-під варти та відносно нього обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Підставою для внесення даного клопотання стало те, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України, тобто є підстави вважати, що ОСОБА_3 вчинив злочини середньої тяжкості, тяжкий злочин та особливо тяжкий. Окрім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 може і в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, знаходячись на волі може, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні заступник начальника СВ Тячівського РВ УМВСУ у Закарпатській області підтримав клопотання з обставин викладених у ньому.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що є достатні підстави щодо підозри ОСОБА_3 у вчинені інкримінованих злочинів.

Підозрюваний в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов'язання.

Захисник ОСОБА_2 в судовому засіданні також просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на особисте зобов'язання.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши матеріали досудового розслідування, приходжу до наступного висновку.

За змістом ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров'я; міцність соціальних зв'язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан;наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п'ять років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України, за одне з яких яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від пяти до дванадцяти років позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів клопотання, у розпорядженні слідчого по даному кримінальному провадженню є достатні дані, що свідчать про обґрунтовану підозру ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Також досудовим слідством встановлено наявність ризику, передбаченого п. п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може і в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, знаходячись на волі може, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Разом з тим вважаю, що у ході розгляду клопотання слідчим та прокурором не доведено наявність доказів того, що до підозрюваного не може бути застосований більш мякий запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_3 є особою молодого віку, багатодітним батьком, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований.

За місцем проживання на території м. Тячів ОСОБА_3 характеризується позитивно.

Характер злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3, хоча й відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких, але не є насильницькими.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що прокурором не підтверджено жодними доказами намір підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, про що свідчить факт добросовісного виконання ним процесуальних обовязків при обранні відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд при притягненні до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш мякий запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обовязки, передбачені частиною пятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

А тому дійшовши висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та наявність ризиків, але не доведено, що до підозрюваного не може бути застосований більш мякий запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання цим ризикам, приходжу до висновку, що з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження до ОСОБА_3 доцільно застосувати більш мякий запобіжний захід, а саме, домашній арешт, який забезпечить дотримання ним процесуальних обовязків під час досудового слідства.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 має постійне місце праці, вважаю, що йому слід заборонити залишати житло у певний час доби, щоб він міг і надалі працювати.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з'являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов'язаних із виконанням покладених на неї зобов'язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно матеріалів клопотання та пояснення ОСОБА_3, він фактично постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважаю за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_3 обовязки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 176-178, 181, 183, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та жителю ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованому в ІНФОРМАЦІЯ_7, запобіжний захід з підписки про невиїзд на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, у період з 23 години по 06 годину наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 такі процесуальні обов'язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із м. Тячів Тячівського району Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) утриматись від спілкування з особами, які мають відношення до даного кримінального провадження.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 22 травня 2013 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення органом внутрішніх справ.

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_3 направити до Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_3 після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом пяти днів з дня її оголошення

Слідчий суддя В.В. Ніточко