Справа № 211/6923/15-к
Провадження № 1-кп/211/167/16
У Х В А Л А
іменем України
11 лютого 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження № 0000920 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч 2 КК України.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 12 2015 р. запобіжний захід ОСОБА_4 був продовжений у виді тримання під вартою.
Строк тримання обвинуваченого спливає 19 лютого 2016 року , однак по провадженню на даний час не прийнято ще остаточного рішення.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 ще на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики того, що останній в разі обрання йому іншого запобіжного заходу буде ухилятись від суду, впливати на свідка, потерпілого.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід .
Потерпілий просив не застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання про заміну запобіжного заходу підлягає задоволенню , а клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволенню не підлягає виходячи із наступного.
Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку , встановленому законом.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно з положенням ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена даною статтею.
Підставою обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого він обвинувачується , вчинення в період невідбутого покарання.
В судовому засіданні прокурором не було в повній мірі доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та не може бути застосовано до обвинуваченого.
На даний час в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце мешкання, має сім`ю та неповнолітню дитину, обвинувачений , потерпілий та ряд свідків вже допитані . Прокурором заявлялося клопотання про привід свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду , однак відповідно до рапортів ОСОБА_6 за місцем мешкання не проживає, а у ОСОБА_7 переломані обидві ноги і зі слів батька самостійно він пересуватися на даний час не може, на виклику та допиті даних свідків учасники процесу наполягають.
ОСОБА_4 з 02 11 2015 року перебуває під вартою. Доказів того , що він буде переховуватися від суду прокурором не надано. Тяжкість пред`явленого звинувачення сама по собі не може слугувати виправданням та обґрунтуванням тривалого періоду утримання особи під вартою. Враховуючи , думку потерпілого, те що один із свідків не проживає за вказаною адресою, а інший не може пересуватися через перелом ніг, їх з`явлення до суду потребує сплину значного часу, це призведе до тривалого перебування обвинуваченого під вартою без достатніх підстав.
Ризики, передбачені ст. 177 КПК України відпали, тому суд приходить до висновку про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 із тримання під вартою на домашній арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, ч.1 ст.331, 369-372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області міру запобіжного заходу, обрану під час досудового розслідування із тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів , починаючи з 11 лютого 2016 року до 10 квітня 2016 року включно, звільнивши останнього з-під варти в залі суду негайно.
Заборонити ОСОБА_4 у покидати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово строком на 60 днів.
Покласти на ОСОБА_4 , обов`язок: не покидати житло розташоване за адресою АДРЕСА_1 , цілодобово строком на 60 днів, з`являтись на першу вимогу до суду.
Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передати для виконання Довгинцівському ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 у, що працівники Довгинцівському ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло ОСОБА_4 , вимагати надати усні чи письмові пояснення по питаннях, які пов`язані з виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1