Провадження № 11-кп/792/97/16
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 7 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005947, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року,-

В с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, із середньою освітою, не працює, не одруженого, утриманців немає, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 7 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено попередній домашній арешт, заборонено останньому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави вартість експертизи № 897т від 15 жовтня 2015 року в сумі 294,62 грн.

Речовий доказ: DVD-R диск з відеозаписом камери спостереження, долучений до матеріалів провадження, залишено при матеріалах провадження; цеглину та два склорізи, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Хмельницького MB УМВС України в Хмельницькій області, постановлено знищити.

За вироком суду, 7 жовтня 2015 року, близько 01 год. 05 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Свояки» по вул. Примакова, 31 в м. Хмельницькому, намагався проникнути до зазначеного кафе, пошкодивши скляну вітрину за допомогою заздалегідь приготовленого склоріза. Однак, спроба розрізати скло ОСОБА_8 не вдалась, тому він розбив вітрину за допомогою каміння та відкрито викрав телефон «Nokia 5230» IMEI НОМЕР_1 в корпусі чорного кольору. Під час пограбування з проникненням у нежитлове приміщення кафе, ОСОБА_8 був виявлений нарядом міліції ВДСО Хмельницького MB УМВС України в Хмельницькій області, однак він втік з місця події. Своїми діями ОСОБА_8 заподіяв шкоду ОСОБА_10 на суму 546,77 грн.

В своїй апеляційній скарзі, як видно з її змісту, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував норми кримінального закону, кваліфікувавши дії обвинуваченого як грабіж, хоча його дії, на думку апелянта, слід було кваліфікувати за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а суд першої інстанції не дав вірної оцінки тим обставинам, що обвинувачений не міг розпоряджатись чи користуватись викраденим майном, так як був затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину, та загубив предмет, втікаючи від працівників міліції. Апелянт вважає, що обвинуваченому призначене покарання, без дотримання положень ст. 65 КК України, та що суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину добровільне відшкодування спричиненого злочином збитку та заяви потерпілого про непризначення обвинуваченому покарання, яке було б пов`язане з позбавленням волі, що в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на думку апелянта, вказує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, та що в суду були підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, що також вказували про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого як закінчений замах на таємне заволодіння чужим майном; прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, подану апеляційну скаргу вважає необгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в приміщення, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, за який його засуджено, фактичним обставинам провадження безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений.

Твердження апелянта про наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності і вказують фактично на намагання винного пом`якшити відповідальність.

В суді першої інстанції обвинувачений не заперечував своєї вини у викраденні телефону з вітрини кафе «Свояки», не оспорюючи вартість викраденого, при цьому заперечував факт відкритого заволодіння цим мобільним телефоном. В судовому засіданні вказував, що він готувався до вчинення таємного викрадення телефону з вітрини, однак не зміг розрізати скло вітрини за допомогою склоріза, тоді розбив вітрину з допомогою каменя, після чого витягнув з вітрини телефон, проте в цей час був помічений працівниками міліції, намагався втекти з місця злочину, однак був затриманий працівниками міліції.

Дослідивши зібрані в провадженні докази, суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого про наявність в його діях ознак таємного викрадення мобільного телефону, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, за який його засуджено, та обгрунтовано відхилив його доводи в суді про те, що в його діях наявні ознаки закінченого замаху на таємне заволодіння цим мобільним телефоном, навівши в вироку належне мотивування своїх висновків, з такими висновками погоджується також колегія суддів.

Показання потерпілого ОСОБА_10 про повідомлення працівниками міліції зранку 7 жовтня 2015 року про викрадення телефону шляхом розбиття вітрини та проникнення до кафе підтверджують показання обвинуваченого про розбиття ним вітрини та викрадення мобільного телефону потерпілого.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 співробітники ВДСО Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області в суді першої інстанції підтверджували факт відкритого викрадення телефону з розбитої ОСОБА_8 вітрини кафе. Свідки вказували, що на місце події вони прибули відразу після повідомлення диспетчером відділку про спробу проникнення до кафе близько 01 год. 7 жовтня 2015 року, де ОСОБА_8 витягував з вітрини мобільний телефон, побачивши автомобіль працівників міліції та заховавши телефон в кишеню, намагався втекти з місця злочину, однак був затриманий працівниками міліції на сусідній вулиці.

Власник кафе «Свояки» ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції підтверджував, що його кафе охороняється ВДСО Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, навпроти входу в кафе розміщено камеру зовнішнього спостереження, яка зафіксувала проникнення в кафе через розбиту вітрину ОСОБА_8 близько 01 год. 7 жовтня 2015 року, що узгоджується з даними протоколу огляду диску з відеозаписом камер зовнішнього спостереження від 7 жовтня 2015 року, вилученого 8 жовтня 2015 року.

Згідно протоколу огляду місця події від 7 жовтня 2015 року було виявлено та вилучено скло з розбитої вітрини кафе «Свояки» та проведено огляд ОСОБА_8 , в якого було виявлено та вилучено два склорізи. Вина обвинуваченого підтверджується також речовими доказами диском з відеозаписом камери спостереження, цеглиною, якою було розбито скло вітрини та два склорізи.

Відповідно до даних висновку товарознавчої експертизи № 897т від 15 жовтня 2015 року ринкова вартість мобільного телефону «Нокія 5230» станом на 7 жовтня 2015 року могла становити 546 грн. 77 коп.

Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2015 року обвинувачений ОСОБА_8 показав, в який спосіб він розбив вітрину кафе «Свояки» та витягнув звідти мобільний телефон, в той час як до кафе під`їхав автомобіль охорони.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його показанням в суді першої інстанції про вчинення ним замаху на таємне заволодіння чужим майном, та дав неправильну оцінку показанням свідків працівників ВДСО щодо відкритого заволодіння обвинуваченим чужим майном, не приймаються до уваги, позаяк суперечать фактичним обставинам провадження, підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку показання цих свідків, немає, вони є послідовними, не викликають сумнівів в їх достовірності, узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, в тому числі з показаннями обвинуваченого в тій частині, що після його виявлення працівниками міліції біля кіоску з мобільними телефону він вирішив втекти з місця злочину з телефоном, який він перед тим витягнув з вітрини кіоску.

Підстав для обмови свідками обвинуваченого апеляційним судом не встановлено, тому показання свідків правомірно визнані належними і допустимими та обгрунтовано покладені в основу вироку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого також не знайшли свого підтвердження в суді.

Згідно п. 4 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику в справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами, і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 розпочав свої дії як крадіжку, був виявлений працівниками ВДСО Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області та продовжив свої дії з метою заволодіння майном, яким таки заволодів, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що обвинувачений був виявлений та затриманий на місці вчинення злочину, а мобільний телефон на місці крадіжки випав в нього з кишені, що вказує, на думку апелянта, про наявність в діях обвинуваченого ознак закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, про що він вказував в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, не приймаються колегією суддів до уваги, як такі, що суперечать фактичним обставинам провадження. Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, вказували на те, що обвинувачений після виявлення його дій, які були розпочаті ним як крадіжка, не був затриманий працівниками міліції біля кіоску, в який він проник та викрав мобільний телефон, а продовжив свої дії по заволодінню майном, почав з викраденим майном втікати з місця події, утримуючи при собі викрадене чуже майно. В судовому засідання свідок ОСОБА_13 вказував, що бачив, як обвинувачений ОСОБА_8 викидав в процесі переслідування з правої кишені викрадене, відтак твердження захисника, що обвинувачений загубив телефон зразу ж та не мав наміру продовжувати заволодіння ним, його утримувати під час втечі з місця злочину після заволодіння телефоном, не приймаються до уваги.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, обставиною, що пом`якшує його покарання суд першої інстанції визнав активне сприяння ним розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує його покарання вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції також врахував дані про особу обвинуваченого, який є несудимим в силу ст. 89 КК України, не перебував на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується посередньо.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відтак твердження апелянта в апеляційній скарзі та обвинуваченого в апеляційному суду, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Погоджуючись з таким покаранням, колегія суддів враховує, що обвинувачений, який згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2015 року був звільнений від покарання, призначеного вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2014 року (а.м.к.п. 89), вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин після спливу нетривалого часу з моменту його звільнення від відбування покарання, що вказує на небажання його ставати на шлях виправлення та вказує про підвищену суспільну небезпечність його особи.

Навіть з врахуванням тих обставин, що збитки, спричинені злочином, були відшкодовані, що колегія суддів визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого; що обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, має намір зареєструвати шлюб з ОСОБА_15 , яка вагітна, його батько хворіє, запевнення обвинуваченого про наміри в подальшому влаштуватись на роботу та закінчити з кримінальним минулим, про що вказували захисник та обвинувачений в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, не дають колегії суддів підстав для пом`якшення покарання, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням. Колегія суддів враховує, що в даному провадженні відсутні обставини, які б вказували, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, відтак висновки суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання в виді позбавлення волі, на визначений судом першої інстанції строк, є обґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали суду підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, в провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Відповідно до ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, період часу з 7 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2