Справа № 2215/1807/2012
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2013 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретарів Борикіної Л.В., Загоруйко О.В.

з участю: прокурора Сурника Р.П.

захисника ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, працюючого водієм у Старокостянтинівському районному центрі зайнятості, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 20 грудня 2011 року близько 06 години, керуючи в стані стомлення автомобілем DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, під час руху по проїздній частині вулиці Попова в напрямку площі Незалежності навпроти будинку №4 в м. Старокостянтинів, відволікся від керування транспортним засобом та здійснив зїзд на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, який стояв на узбіччі, чим порушив ОСОБА_6 дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (з наступними змінами та доповненнями), а саме: п.2.3 (б), згідно якого водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну; п.2.9 (б), згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані стомлення; п.10.1, згідно якого перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В результаті невиконання ОСОБА_5 вищезазначених вимог ОСОБА_6 дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_3 отримав забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, забійну рану лівої скроневої ділянки, епідуральну гематому лівої скронево-тімяної ділянки, гігрому правої лобної ділянки, лінійний перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, що у своїй сукупності належать до тяжких тілесних ушкоджень, а також гематому передньої поверхні правої гомілки, що відноситься

до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Спричиненні потерпілому ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному звязку з вищевказаними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_5

Після вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_3, підсудний ОСОБА_5 на порушення вимог п.2.10 (а) ОСОБА_6 дорожнього руху України, згідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобовязаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди, завідомо залишив потерпілого ОСОБА_3 без допомоги у небезпечному для життя стані та зник з місця пригоди.

В суді підсудний ОСОБА_5 свою вину у інкримінованих злочинах визнав частково, та пояснив, що 20 грудня 2011 року біля 05 години 30 хвилин на власному автомобілі поїхав на роботу, щоб підготувати службовий автомобіль до поїздки у м. Хмельницький. Однак, доїхавши до роботи виявив, що забув мобільний телефон. Він вирішив повернутись додому за телефоном і біля 06 години рухався автомобілем DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, по вул. Попова в напрямку площі Незалежності у м. Старокостянтинів. Під час руху він задрімав, а коли прийшов до себе, то побачив, що рухається по узбіччю, а тому виїхав на дорогу та поїхав далі. Приїхавши додому, відчув, що стомився, та ліг спати. Через деякий час до нього зателефонував батько та повідомив, що він збив людину. Вказує, що наїзду на потерпілого він не відчув, оскільки задрімав, а після того, як прокинувся, нікого із людей не бачив, виїхав на дорогу та поїхав додому. Визнає себе винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки є свідки, які бачили, що наїзд вчинив саме він. Разом з тим, вказує, що він не вчиняв злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, оскільки він не відчув удару та не усвідомлював, що здійснив наїзд на людину, яка отримала ушкодження та потребувала допомоги. Якби він почув удар, то обовязкової б зупинився.

Вина підсудного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_3, який в суді показав, що 20 грудня 2011 року біля 06 години він разом із ОСОБА_7 знаходились на узбіччі дороги біля бару Єгер, що по вул. Попова в м. Старокостянтинів, чекали на службовий автомобіль та розмовляли. Була темна пора доби, вуличного освітлення не було і йшов сніг. Зі сторони елеватора він побачив легковий автомобіль, який рухався з невеликою швидкістю рівно по проїжджій частині дороги. Він повернувся до дороги спиною та підкурював цигарку, а коли повернув голову в сторону дороги, то побачив, що автомобіль їде прямо на нього, зачепив його за праву ногу, від чого його розвернуло, він нахилився до автомобіля і через переднє скло побачив водія, у якого були відкриті очі, руки тримали кермо і він був нахилений вперед. Після того, його відкинуло і він впав на землю лицем до низу. У світлі фар він побачив, що автомобіль був вишневого чи червоного кольору марки DAEWOO. Вказує, що автомобіль трохи знизив швидкість, йому здалось, що він майже зупинився, а потім набрав швидкість та залишив місце події.

Показання потерпілого ОСОБА_3 узгоджуються із показаннями допитаних судом свідків - очевидців ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_7 показав, що 20 грудня 2011 року біля 05 години 50 хвилин біля бару Єгер по вул. Попова в м. Старокостянтинів чекав на службовий автомобіль. До нього підійшов прапорщик ОСОБА_3, вони стояли на узбіччі та розмовляли. Коли він хотів відійти від потерпілого та повернувся праворуч, то почув звук удару, повернув голову і побачив габаритні вогні легкового автомобіля, який наїхав на ОСОБА_3, від наїзду останній вдарився у праву стійку автомобіля, підлетів у повітря та впав на землю, а автомобіль не зупиняючись, трохи скинувши швидкість, а потім з наростаючою швидкістю зник з місця події. Свідок вказав, що на автомобілі була шашечка таксі і в момент наїзду швидкість автомобіля була невеликою. Після наїзду він крикнув, щоб хтось запамятав номер машини та щоб викликали швидку, а сам почав надавати допомогу потерпілому.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 20 грудня 2011 року біля 06 години рухався до місця збору для подальшого руху на аеродром. Вказав, що була темна пора доби та йшов сніг. Коли він знаходився по вул. Попова навпроти центрального входу до приміщення Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, то почув глухий сильний звук удару та побачив, як їде автомобіль. Він почув, як хтось крикнув, щоб запамятали номер. Коли машина зрівнялась з ним, він побачив, що то був автомобіль DAEWOO червоно кольору, а вибігши на дорогу, запамятав частину номера автомобіля 85, почав свистіти та махати руками, щоб автомобіль зупинився, однак він поступово почав набирати швидкість та поїхав в сторону площі Незалежності. Вказує, що був на протилежному боці від місця ДТП за метрів 50-70 і чув звук удару. Він повідомив про подію у міліцію, а коли підійшов до місця події, то побачив ОСОБА_3, якого збив автомобіль.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 показав, що 20 грудня 2011 року близько 05 години 40 хвилин знаходився біля бару Єгер та чекав на службовий автомобіль. Бачив як ОСОБА_3 купив у кіоску цигарки та пішов до місця збору. Він пішов за ним і перебуваючи на відстані 5-10 метрів від нього побачив, як легковий автомобіль зїхав на узбіччя та рухався рівно по узбіччю і не зупиняючись правим боком наїхав на ОСОБА_3, який від удару впав на землю. Після цього автомобіль виїхав на дорогу і не зупиняючись продовжив рух. Вказує, що чув як хтось кричав навздогін автомобілю.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що 20 грудня 2012 року близько 06 години на площі Незалежності, де він чекав на службовий автомобіль, бачив автомобіль червоного кольору із шашечкою таксі, який на великій швидкості з вулиці Попова вїхав на майдан Незалежності, де різко посеред майдану загальмував, а потім знизивши швидкість поїхав в центр м. Старокостянтинів.

Допитаний в якості свідка батько підсудного ОСОБА_11 показав, що 20 грудня 2011 року близько 08 години працівники міліції повідомили йому, що автомобілем, яким користується його син ОСОБА_5 близько 06 години ранку було здійснено наїзд на пішохода. Він одразу ж по телефону повідомив сину про пригоду, на що він сказав, що нікого не збивав. Після цього він йому телефонував ще біля 10 години, однак слухавки син не піднімав і вийшов на звязок лише ввечері, пояснивши що боїться йти в міліцію. 22 грудня 2011 року, він разом із сином та адвокатом пішли до міліції для дачі пояснень.

Допитаний судом свідок ОСОБА_12, показав, що є керівником підсудного ОСОБА_5, який є його водієм. 20 грудня 2011 року о 07- 0715 годині ОСОБА_5 мав на службовому автомобілі забрати його з дому та відвезти на нараду у м. Хмельницький. В домовлений час ОСОБА_5 не зявився, а тому він йому зателефонував, однак останній не піднімав слухавки. Близько 10 години ОСОБА_5 сам йому зателефонував, був схвильований і щось пояснював, однак оскільки була нарада, то він сказав ОСОБА_5, що потім на місці все зясує.

В ході огляду місця події території проїзної частини та узбіччя по вул. Попова в м. Старокостянтинів навпроти будинку №4 та території Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, зафіксовано дорожню обстановку, а саме, що дорожнє покриття та узбіччя вкриті шаром снігу, роздільна смуга на дорозі проглядається частково, краї проїзної частини не проглядаються, на лівому узбіччі на відстані 2,4 м від лівого краю проїзної частини і 14,2 м на захід від опори розташована пляма крові розміром 17см х12 см, а також на узбіччі дороги зафіксовано сліди шин автомобіля, які мають напрямок з заходу на схід шириною 1,6 м, слідів гальмування чи юзу не виявлено, що підтверджується протоколом огляду місця події від 20 грудня 2011 року з фототаблицею (Т.1 а.с.4-8).

В ході первинного огляду автомобіля DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, виявлено сліди тертя без пошкодження фарби з правої сторони на крилі автомобіля; на правих дверях виявлено сліди розтертого бруду; в районі кришки паливного баку виявлено подряпини, що переходять з правих задніх дверей і до правого заднього крила вище ручки дверей, а над правим заднім колесом під зазначеними подряпинами ближче до задніх дверей бруд нерівно стертий і стирання має напрямок спереду до заду автомобіля, що підтверджується протоколом огляду місця події з фототаблицею від 20 грудня 2011 року (Т.1 а.с.9-14).

Оглядом автомобіля DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, який було проведено 22 грудня 2011 року на території майданчику для тимчасового утримання автомобілів Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області також виявлено вищезазначені сліди, зокрема: з правого боку автомобіля на задньому правому крилі виявлено нашарування бруду, яке має стирання до фарбового покриття над заднім колесом, від якого також мається смуга стертого бруду, що проходить у напрямку спереду-назад. Над цією смугою виявлено численні потертості фарби в районі кришки паливного баку, які мають горизонтальний напрямок спереду-назад, а також подряпину фарби у місці стику задніх дверей і заднього крила вище ручки дверей. На правому боковому дзеркалі заднього виду виявлено незначну подряпину довжиною 0,7 см з горизонтальним напрямком, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу та фототаблицею до нього від 22 грудня 2011 року (Т.1 а.с.23-27).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №245 від 23 лютого 2012 року у ОСОБА_3 станом на 20.12.2011 року 12.01.2012 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, забійної рани лівої скроневої ділянки, епідуральної гематоми лівої скронево-тімяної ділянки, гігроми правої лобної ділянки, лінійного перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, гематоми передньої поверхні правої гомілки, що могли утворитись від дії тупих твердих предметів, не виключено під час ДТП. При цьому первинний контакт автомобіля з пішоходом міг відбутися в ділянку передньої поверхні правої гомілки, після чого потерпілий міг впасти лівою стороною голови на дорожнє покриття, внаслідок чого у нього міг виникнути лінійний перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа разом з іншими ушкодженнями голови. Забій головного мозку середнього ступеня тяжкості, забійна рана лівої скроневої ділянки, епідуральна гематома лівої скронево-тімяної ділянки, гігрома правої лобної ділянки, лінійний перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, які отримав ОСОБА_3, у своїй сукупності належать до тяжких тілесних ушкоджень, а гематома передньої поверхні правої гомілки відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. (Т.1 а.с.50-52).

Згідно показань експерта ОСОБА_13, які він давав на досудовому слідстві, вищезазначені тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілого ОСОБА_3 є небезпечними для життя в момент їх заподіяння (Т.1 а.с.155).

Показання підсудного ОСОБА_5 в тій частині, що він заснув за кермом, через що не чув ніякого звуку від удару чи наїзду, а прокинувшись виїхав на дорогу та поїхав далі, тому що не знав, що здійснив наїзд на людину, суд не приймає до уваги та розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності. Ці показання спростовуються наступним.

Так, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 пояснював, що на вулицю Попова він повернув з вулиці Красовського, й заснув одразу ж після здійснення маневру повороту. Однак, в судовому засіданні встановлено, і це підтвердив сам підсудний, що відстань від повороту до місця ДТП є незначною і складає лише близько 150-200 метрів. З протоколу огляду місця події, показань потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що автомобіль ОСОБА_5 рухався рівно з невеликою швидкістю, через що свідок ОСОБА_9 навіть подумав, що водій хоче щось запитати у людей, які стояли на узбіччі, а одразу ж після здійснення наїзду на потерпілого ОСОБА_3, автомобіль не зупиняючись набрав швидкість та поїхав в напрямку площі Незалежності. Крім того, потерпілий ОСОБА_3 вказував, що в момент наїзду він через лобове скло автомобіля бачив силует водія, який руками тримався за кермо, був нахилений трохи вперед, у нього були відкриті очі, оскільки їхні погляди пересіклись. Свідок ОСОБА_8 вказав, що звук від наїзду був таким сильним, що він відчув його на відстані 50-70 м від місця ДТП, намагався вжити заходів до зупинки автомобіля, вибіг на проїжджу частину дороги, кричав в слід автомобіля, махав руками та свистів, однак водій не зупинився, а набираючи швидкість поїхав, що свідчить про активне керування підсудним транспортним засобом. Крім того, поведінка підсудного ОСОБА_5 після вчинення наїзду також вказує на те, що він знав про здійснення ним наїзду на потерпілого. Так, згідно показань його керівника ОСОБА_12 вбачається, що підсудний працює водієм у центрі зайнятості 9 років і завжди був дисциплінованим працівником. Разом з тим, ОСОБА_5, знаючи, що 20 грудня 2011 року на 07 годину він мав забрати на службовому автомобілі, який ще стояв в гаражі на роботі, свого керівника та їхати з ним у м. Хмельницький, завчасно о 05 годині 30 хвилин виїхав з дому на роботу з метою підготувати службовий автомобіль до поїздки у м. Хмельницький, а повернувшись додому о 06 годині 10 хвилин за мобільним телефоном раптово ліг спати, оскільки стомився. Крім того, він уникав зустрічей із працівниками міліції, закрився у себе вдома, оскільки як вказує, злякався, і лише 22 грудня 2011 року зявився в міліцію для дачі показань.

Таким чином, усі досліджені судом докази вказують на винність ОСОБА_5 у порушенні ОСОБА_6 дорожнього руху України, зокрема п.п.2.3 (б), 2.9 (б), 2.10 (а), 12.1, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був завідомо залишений підсудним без допомоги в небезпеці.

Разом з тим із обвинувачення слід виключити посилання на порушення ОСОБА_5 п.1.3 та п.1.5 (ч.1) ОСОБА_6 дорожнього руху України, оскільки вони є загальними нормами і в даному випадку не перебували у прямому причинному звязку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Посилання ОСОБА_5 на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України є безпідставними, оскільки судом встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_3 отримав під час дорожньо-транспортної пригоди, а підсудний залишив потерпілого без допомоги, покинувши місце пригоди, навіть не дивлячись на намагання сторонніх людей зупинити його.

З огляду на викладене, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а також за ч.1 ст.135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у разі коли особа, що залишила без допомоги сама поставила потерпілого у небезпечний для життя стан.

При призначенні покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що помякшує покарання підсудному є часткове відшкодування завданої шкоди.

Разом з тим, в ході судового розгляду у поведінці ОСОБА_5 суд не побачив щирого каяття, яке ґрунтується на належній критичний оцінці ним своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, а також готовності підлягати кримінальній відповідальності. Хоча підсудний й попросив вибачення у потерпілого за вчинене, однак в ході судового розгляду неодноразово вказував, що він лише зачепив потерпілого, а вину визнає, бо є свідки, які бачили, що наїзд вчинив саме він.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному не встановлено.

Враховуючи конкретні обставини справи, поведінку підсудного після вчинення злочинів, а також, що він позитивно характеризується за місцем роботи, неодружений, однак має малолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти, має постійне місце роботи, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, частково визнав свою вину, тяжкий злочин вчинив з необережності, однак злочин невеликої тяжкості вчинив умисно, а також думку потерпілого, який просить суворо покарати підсудного та призначити йому реальний строк відбування покарання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

ОСОБА_3 таке реальне покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні цивільних позовів суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілим ОСОБА_3 предявлено до підсудного цивільний позов на суму 1287,38 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (Т.1 а.с.188) та на 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди (Т.1 а.с.54).

В добровільному порядку у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 сплатив потерпілому 8000 грн., що визнано самим потерпілим та підтверджується квитанціями про переказ грошових коштів від 27.11.2012 року.

За клопотанням підсудного ОСОБА_5 до участі в справі в якості цивільного відповідача по цивільних позовах залучено ПАТ СК Перша, у якій була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП згідно полісу АА/7844413 (Т.1 а.с.30).

Відповідно до ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон) від 01 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У звязку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням,протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. (п.24.1 ст.24 Закону).

Вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 грудня 2011 року з вини водія застрахованого в ПАТ СК Перша автомобіля DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, потерпілий ОСОБА_3 зазнав тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого з 20.12.2011 року по 12.01.2012 року, з 01.03.2012 року по 13.03.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Військово-медичного Клінічного Центра Центрального регіону України, а тому ця подія відповідно до ст.6 Закону є страховим випадком, через що страховик, яким є ПАТ СК Перша, забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу в межах визначеного законом ліміту.

З виписного епікризу №4909 вищезазначеного медичного закладу вбачається, що ОСОБА_3 прописано вживання ліків прамістар по 1 таблетці 2 рази в день на 30 діб.(Т.1 а.с.193). На вказані ліки потерпілим витрачено 368 грн. 44 коп., що підтверджується відповідними чеками про придбання прамістару від 13.01.2012 року, 17.01.2012 року та 01.03.2012 року на суму 44,80 грн., 91,15 грн., 130,88 грн., 101,61 грн. (Т.1 а.с.190).

Що стосується транспортних витрат, повязаних із лікуванням ОСОБА_3, то суд приймає до уваги лише квиток від 12.01.2012 року з м. Вінниця до м. Старокостянтинів на суму 18,98 грн., за яким ОСОБА_3 після виписки повертався до дому, квиток від 01.03.2012 року на суму 18,98 грн., за яким ОСОБА_3 їхав до м. Вінниця на лікування, де перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному Клінічному Центрі Центрального регіону України з 01.03.2012 року по 13.03.2012 року, що підтверджується виписним епікризом №1033 (Т.1 а.с.192) та квиток від 13.03.2012 року на суму 18,98 грн., за яким ОСОБА_3 повернувся з лікування у м. Вінниця до м. Старокостянтинів. Таким чином, доведені транспортні витрати потерпілого, повязані із лікуванням становлять 56 грн.94 коп. Решту квитків суд не приймає до уваги, оскільки їх придбання саме для проїзду потерпілого не підтверджено жодними доказами.

Суд також не приймає до уваги визначену потерпілим вартість проходження томографії на суму 650 грн., оскільки ці витрати не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, розмір доведеної потерпілим матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що мала місце з вини ОСОБА_5 становить 425 грн. 38 коп. (368, 44 грн. + 56,94 грн. = 425,38 грн.).

Вказана сума не виходить за межі ліміту страхування, а тому в повному обсязі підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_3 з ПАТ СК Перша.

Згідно зі ст. 22 Закону, в редакції, що діяла на момент вчинення ДТП, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України, у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного в п. 9.3 ст. 9 Закону ( 51000 грн.). Різницю між сумою відшкодування, визначену судом, та сумою, яка повинна бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто ліміт відповідальності ПАТ СК Перша щодо відшкодування моральної шкоди становить 2 550 грн. (51000 х 5 : 100 = 2550).

Оскільки внаслідок ДТП, що мала місце з вини водія ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_3 зазнав тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, фізичного болю та страждань у звязку із ушкодженням свого здоровя, змушений був тривалий час та неодноразово лікуватись, зазнав тривалого реабілітаційного періоду, що порушило його звичний спосіб життя, пережив страх за своє життя, що внаслідок ДТП, його сімя, у якій він був єдиним годувальником, змушена була шукати додаткових засобів до існування та докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також враховуючи характер та тяжкість тілесних ушкоджень, яких зазнав потерпілий, що завдана моральна шкода знаходиться у прямому причинному звязку із порушенням підсудним ОСОБА_6 дорожнього руху України, суд з врахуванням ступеня страждань потерпілого, з урахуванням принципу розумності та справедливості визначає розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. З цієї суми, з врахуванням добровільно сплачених підсудним 8000 грн., на користь потерпілого слід стягнути: з ПАТ СК Перша - 2550 грн., з підсудного ОСОБА_14 39450 грн.

При вирішенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України).

Відповідно до розяснень, даних у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року № 11 ''Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат'' питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з ''Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання'', затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок).

Згідно п.4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.

Виходячи із зазначених нормативних положень, кошти на відшкодування закладу охорони здоровя витрат на лікування потерпілого від злочину виплачуються самому закладу охорони здоровя, якщо він перебуває у приватній власності, або до відповідного бюджету, якщо заклад охорони здоровя перебуває у державній власності, власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Жодних доказів на підтвердження того, що Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону Міністерства оборони України перебуває у приватній власності, прокурор суду не надав, а тому у суду відсутні правові підстави, для стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на користь вищезазначеного лікувального закладу.

Судові витрати, повязані із проведенням автотехнічної експертизи в сумі 112 грн. 56 коп., слід віднести на рахунок держави, оскільки даний експертний висновок не ставився в основу обвинувачення.

Оскільки власником автомобіля DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_15, тому вказаний автомобіль слід повернути йому, а комуфляжну куртку і штани повернути потерпілому ОСОБА_3

Арешт, накладений на майно підсудного слід залишити у силі до виконання ним зобовязання за цивільним позовом.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч.1 ст.135 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній підписку про невиїзд.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія Перша на користь ОСОБА_3 425 грн. 38 коп. матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 39450 грн. моральної шкоди.

В задоволенні позову Старокостянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину відмовити.

Постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_5 від 27 лютого 2012 року та від 21 березня 2012 року залишити у силі до виконання ним зобовязання за цивільним позовом.

Речові докази: автомобіль DAEWOO Sens, державний номер НОМЕР_1, повернути власнику ОСОБА_15; камуфльовані військові куртку та штани повернути потерпілому ОСОБА_3

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення через Старокостянтинівський районний суд.

Суддя: