Справа № 172/648/15-к
Провадження № 1-кп/172/102/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015 року Васильківський районий суд Дніпропетровскої області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Васильківка кримінальну справу у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0000276 від 26.05.2015 року за обвинуваченням - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, освіта середньо-технічна, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.10.2014 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ст.125 ч.1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, в силу ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , 30.10.2014 року був засуджений вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт.

04 грудня 2014 року на адресу кримінально - виконавчої інспекції Васильківського району надійшов на виконання вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області на громадянина ОСОБА_4 . В зв`язку з чим, на адресу засудженого було направлено виклики до кримінально - виконавчої інспекції на 12.12.2014 року та повторний на 23.12.2014 року, за жодним з яких засуджений не з`явився.

12 грудня 2014 року працівниками інспекції було здійснено телефонну розмову із секретарем Дебальцівської сільської Ради ОСОБА_7 , яка пояснила, що особисто неодноразово переказувала ОСОБА_4 , про обов`язковість явки до КВІ для відбування громадських робіт.

Крім цього, 23.12.2014 року, на мобільний телефон працівників інспекції телефонував безпосередньо ОСОБА_4 , якому у ході бесіди було роз`яснено про обов`язковість явки до інспекції для постановки на облік та відпрацювання громадських робіт. Також у ході бесіди ОСОБА_4 було роз`яснено про відповідальності за ухилення від відпрацювання громадських робіт.

У цей же день працівниками інспекції було здійснено телефонну розмову із головою Дебальцівської сільської Ради ОСОБА_8 , яка пояснила, що неодноразово особисто переказувала ОСОБА_4 , про необхідність явки до інспекції.

29.12.2014 року працівниками Васильківського РП КВІ, з метою встановлення місця знаходження засудженого ОСОБА_4 здійснювався виїзд за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 .

В ході опитування бабусі засудженого, гр. ОСОБА_9 стало відомо, що ОСОБА_4 за вище вказаною адресою не проживає з листопада 2014 року, місце його знаходження їй не відоме, на зв`язок він не виходе. Зі слів ОСОБА_9 власного телефону у нього не має, говорить що телефонує від друзів, на запитання де він знаходиться у теперішній час. відповідає, шо в зоні АТО.

Також зазначила, що її онук у грудні місяці приїздив до неї на декілька днів і вона йому вказувала про обов"язковість явки до кримінально - виконавчої інспекції.

16.01.2015 року до Васильківського РВ ГУМВС в області було направлено подання щодо передачі матеріалів для проведення подальших розшукових заходів.

04.02.2015 року працівниками міліції було встановлено, що ОСОБА_4 на той час перебував на лікуванні у Дніпропетровській обласній лікарні ім. Мечникова з приводу поранення в зоні АТО у зв`язку з чим матеріали були повернені до кримінально-виконавчої інспекції без заведення ОРС.

У подальшому 10.02.2015 року, працівниками інспекції на адресу Дніпропетровської лікарні ім. Мечникова було направлено письмовий запит.

Відповідно до листа лікарні ім. Мечникова, що надійшов до КВІ 19.03.2015року ОСОБА_10 дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії та трансплантації з 28.01.2015 по 30.01.2015 року з діагнозом: «непроникаюче осколкове сліпе поранення м`яких тканин грудної клітини зліва».

18.03.2015 року працівниками інспекції було здійснено виїзд за місцем мешкання ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , де його було встановлено та опитано. У бесіді засудженого ОСОБА_4 було ознайомлено з порядком відбування покарання та зобов`язано про явку до інспекції 19.03.2015 для вручення направлення до сільської Ради. ОСОБА_4 на наступний день до КВІ не з`явився, а прибув лише 25.03.2015р. за що йому було винесено письмове попередження.

25.03.2015 року працівниками інспекції ОСОБА_4 було роз`яснено права та обов`язки покладені на нього судом, ознайомлено з порядком відбування покарання у виді громадських робіт, про що було відібрано підписку, винесена постанова про встановлення днів явок на реєстрацію, відповідно до якої засуджений повинен з`являтися на реєстрацію в перший понеділок кожного місяця, а також засудженого було попереджено, що в разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.389 КК України він може бути притягнений до кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_4 того ж дня повідомив, що категорично відмовляється відпрацьовувати громадські роботи та відмовився від вручення йому направлення до сільської ради.

30.03.2015 працівниками КВІ було знову опитано засудженого ОСОБА_4 і від останнього було відібрано письмове пояснення в якому він пояснив, що поважних причин неявки до сільської ради для відбування громадських робіт не має, у зв`язку з чим йому було вдруге винесене застереження у виді письмового попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання передбачену ст. 389 ч.2 КК України, та було доведено під розпис про необхідність приступити до відбування громадських робіт. Також, під час бесіди засуджений знову категорично відмовився від відбування громадських робіт та у подальшому відпрацьовувати їх не бажає.

Станом на 01.04.2015 року засуджений ОСОБА_4 до відпрацювання громадських робіт не приступав, із призначених судом 200 годин, не відпрацьовано жодної, що згідно п. 2 ч. З ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України «невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин...» являється ухиленням від відбування покарання в вигляді громадських робіт.

Ухилення від відбування громадських робіт, вчинене ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.2 ст. 389 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , 30.05.2015 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на ринковій площі, розташованій в сел.Чаплине, Васильківського району Дніпропетровській області по вул. 9-го січня, 4. близько 2.00 годин зустрів раніше не знайомого йому гр-на ОСОБА_6 , який в цей час розкладав на прилавках свою продукцію на продаж, а саме м`ясо та сало свинини. Побачивши останнього, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на відкрите викрадення м`яса.

Так. реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне відкрите заволодіння майном ОСОБА_6 , ОСОБА_4 близько 2.20 годин, діючи умисно з погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, відкрито, з корисливих мотивів, викрав майно ОСОБА_6 - два задніх окости свині, загальною вагою 30.700 кг, за ціною 60 грн. за 1 кілограм, на загальну суму 1842 грн.. чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вищевказану суму. Після чого, з місця злочину втік.

Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна, з погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 186 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся та пояснив обставини подій таким чином, як вони викладені вище. Просить суд суворо його не наказувати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив свої пояснення, надані в ході досудового слідства, претензій до обвинуваченого не має, завдана шкода йому відшкодована. На суворій мірі покарання не наполягає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що є членом організації "Правий сектор" та познайомився з обвинуваченим під час перебування останнього в зоні АТО. Під час перебування в АТО обвинувачений зарекомендував себе як сумлінний і добропорядний громадянин та захисник вітчизни.
За клопотанням прокурора та зі згоди потерпілого і обвинуваченого, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд ухвалив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви в добровільності і істинності їх позиції, а також роз`яснено судом, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що вони кваліфіковані правильно за ч.2 ст. 389, ч.2 ст. 186КК України.
Свідчення обвинуваченого відповідають обставинам справи, які ніким не оспорюються.
Обставини справи об`єктивно, повно і всесторонньо підтверджені доказами у справі у встановленому об`ємі.
Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочини, один з який відноситься до категорії невеликої тяжкості, інший до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, брав участь у бойових діях в зані АТО, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом'якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання, є стан алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази слід повернути відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 374-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 389 КК України - два роки обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_4 перевести не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року, у вигляді 200 години громадських робіт у покарання у виді позбавлення волі строком 25 /двадцять п`ять/ днів.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 КК України ОСОБА_4 до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2014 року, та остаточно до відбування визначити покарання у виді чотирьох років та двадцяти п`яти днів позбавлення волі.

В порядку ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитови строком 3 (три) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 зобов`язання: періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Замінити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виглядіособистого зобов`язання.

Речові докази по справі два шматка м`яса - залишити у володінні потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку засудженому та прокурору вручається негайно.

Суддя: