Провадження № 11-сс/795/20/2016 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , який розшукується НЦБ Інтерполу РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.208, ст..205-3 КК РФ, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду м.Чернігова від 13 січня 2016 року вказане клопотання заступника прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 задоволено.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що інкриміновані ОСОБА_8 правопорушення за законодавством України є екстрадиційними та кваліфікуються за ч. 2 ст.260 КПК України та ст. 258-3 КК України, те, що останній на території України фактично переховувався від правоохоронних органів Російської Федерації з метою уникнути кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, перевіривши запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки, враховуючи те, що строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вказані діяння, відповідно до ст. 49 КК України, не закінчилися, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та для застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) у Чернігівському слідчому ізоляторі до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, але не більше дванадцяти місяців

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_7 в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий суддя невірно застосував норму процесуального закону, оскільки не може вважатися ухвала апеляційного суду, якою скасовано ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова та відмовлено у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу (екстадиційного арешту), рішенням слідчого судді, оскільки ця ухвала постановлена в порядку апеляційного розгляду. Положення ж ч.13 ст.584 КПК України стосуються випадків звільнення слідчим суддею арештованого в порядку екстрадиційного арешту за правилами, що визначені ч.ч.11 та 12 цієї статті.

Крім того, у оскаржуваній ухвалі слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про екстрадиційність норм закону, що інкримінуються ОСОБА_8 запитуючою стороною за законодавством України вважаючи, що його дії, які кваліфіковані за ч.2 ст.205 та ст..208 КК РФ за законодавством України мають кваліфікуватися за ст.258-3 та 260 КК України, чим також допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи та невірно застосував кримінальний закон.

Посилання слідчого судді як на доказ вірної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст.258-3 та ч.2 ст.260 КК України на довідку МЗС є безпідставними.

Вказує, що участь у збройному формуванні «Джейш-аль-Мухаджирін валь-Ансар» (САР) до 6 серпня 2015 року, тобто до офіційного внесення компетентними органами його до санаційного списку як терористичної організації, не може вважатися участю у терористичній організації.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.260 КК України, то відповідно до змісту цієї норми, вона істотно відрізняється від дій, за якими його звинувачують правоохоронні органи Російської Федерації як за об`єктивними, так і за суб`єктивними ознаками.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі за законом України, а отже і для обрання щодо ОСОБА_8 будь якого запобіжного заходу немає підстав. Зазначені норми процесуального законодавства України про неможливість екстрадиції ніяким чином не суперечать міжнародним договорам, до яких приєдналася Україна.

Згідно п.2 ч.7 ст.584 КПК України, слідчий суддя мав би відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора Чернігівської області, оскільки він є некомпетентним розглядати це клопотання після вирішення аналогічного клопотання в тій же справі екстрадиційної перевірки відносно однієї і тієї ж особи за тими ж самими підставами апеляційною судовою інстанцією та оскільки для обрання запобіжного заходу за відсутності підстав для екстрадиції підстав немає.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про обґрунтованість ухвали місцевого суду та доцільність залишення її без змін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1,2 ст.584 КПК України передбачено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи, заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

До клопотання додано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за вищевказані злочини, засвідчений центральним органом України, документи про громадянство ОСОБА_8 та матеріали екстрадиційної перевірки, в тому числі постанови про порушення кримінальних справ відносно ОСОБА_8 , постанова Магааського районного суду Республіки Інгушетія від 07.07.2014 року про обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; відповідь МЗС України про те, що організація «Джейш-аль-Мухаджирин валь-Ансар» вважається терористичною, а особи, які діють в її інтересах, повинні притягатись до юридичної відповідальності та інші.

Таким чином, прокурором надано всі необхідні документи для вирішення питання про застосування екстрадиційного арешту.

При прийнятті рішення, слідчий суддя перевірив наявність в матеріалах справи передбачених законодавством екстрадиційних документів та дослідив докази, які підтверджують що ОСОБА_8 притягнуто в якості обвинуваченого, що його оголошено у міжнародний розшук і обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

При цьому слідчий суддя врахував положення цього кодексу та відповідних міжнародних договорів, а саме те, що між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовуються Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікована Законом України від 10.11.1994 N 240/94-ВР, Протокол до неї від 28.03.1997, ратифікований Законом України від 03.03.1998 N 140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників від 13.12.1957, Протоколи до неї від 15.10.1975 та від 17.03.1978, ратифіковані Законом України від 16.01.1998 N 44/98-ВР. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.

Згідно з Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957, та Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ч.1 ст.573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності. Видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ч.ч.1, 2 ст.16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що в ухвалі слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про екстрадиційність норм закону, що інкримінуються ОСОБА_8 запитуючою стороною за законодавством України, адже відповідно до ч.8 ст.584 КПК України при розгляді клопотання слідчий судді не досліджує питання про винуватість особи.

Також, є безпідставними посилання апелянта на те, що слідчий суддя не міг повторно вирішувати питання про екстрадиційний арешт, оскільки з цього приводу вже виносилось рішення суду.

Відповідно до ч.13 ст.584 КПК звільнення особи з під екстрадиційного арешту слідчим суддею не перешкоджає повторному його застосуванню з метою фактичної передачі особи іноземній державі.

Прокурором в суді апеляційної інстанції надано копію наказу №3 від 16.01.2016 року управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, яким відмовлено ОСОБА_8 в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4