У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Гаврилова В.М.

суддів Калиняк О.М., Голубицького С.С.

з участю прокурора Тупчія В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від12 серпня 2010 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и л а :

Вироком Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 засуджений за ч.3 ст. 185, ч.5 ст.185, ст.ст. 69, 70 КК України на 5 років позбавлення волі.

Адміністрація Личаківської виправної колонії № 30 ДДУПВП у Львівській області за місцем відбування засудженим покарання та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в порядку ст. 81 КК України звернулися до Шевченківського районного суду м. Львова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_1, мотивуючи тим, що засуджений відбув 3/4 строку покарання, за час відбуття покарання у виправній колонії з 02 грудня 2009 року порушень вимог режиму не допускав, стягнення на нього не накладалися, один раз був заохочений за участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_1 16 лютого 2006 року; кінець строку відбуття покарання 16 лютого 2011 року.

Постановою від 12 серпня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова відмовив у поданні про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання.

На постанову суду засуджений подав апеляцію, в якій просить постанову скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляції наводить такі доводи: твердження суду про те, що він не довів свого виправлення, є безпідставним, оскільки догани йому були оголошені ще в 2007-2008 роках і погашені; суд не взяв до уваги, що він двічі заохочувався адміністрацією; представлена характеристика не відповідає дійсності і в ній не зазначене заохочення; цивільного позову не було; при розгляді справи суд порушив вимоги ст.ст. 367, 368 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про задоволення апеляції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обовязком суду.

Відмовляючи в задоволенні подання щодо ОСОБА_1, суд першої інстанції врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, обставини й наслідки вчиненого злочину та дійшов правильного висновку про недоведеність виправлення засудженого, а отже і відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від покарання.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляції ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання від 12 серпня 2010 року /а.с.10/, дані про особу засудженого, порушення засудженим вимог режиму та застосування до останнього заохочень досліджувались в ході судового розгляду і при прийнятті остаточного рішення були правильно враховані судом в сукупності з іншими обставинами справи.

Твердження в апеляції про порушення судом вимог ст.ст. 367, 368 КПК України є голослівним, і колегія суддів його до уваги не бере.

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляцію необґрунтованою. Постанова суду є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляції немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2010 року щодо ОСОБА_1 про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_1 - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4