АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/5935/15-к Головуючий суддя І інстанції
Провадження № 11-кп/790/1781/15 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: Кримінальні справи
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що на даний час відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, не має підтвердження тих обставин, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, що визначений обвинувальним вироком суду. При цьому судом враховано, що ОСОБА_6 засуджена за вчинення злочинів, які відносяться до особливо тяжких умисних злочинів, а також факт порушення нею вимог режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку у період з 2008 року по 2014 рік (за що вона мала 6 стягнень), відсутність у засудженої ОСОБА_6 жодного заохочення за весь час тримання під вартою.

Засуджена ОСОБА_6 за змістом її апеляційної скарги просить скасувати ухвалу і постановити свою ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому посилається на те, що вона має заохочення, які суд не врахував при постановленні ухвали, а врахував те, що вона мала стягнення, які погашені. Вказує, що вона працювала в швейному цеху, на даний час знаходиться в робочій камері, режим тримання не порушує. Крім того, вказує що вона має на утриманні малолітню доньку, 2006 року народження, та має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджена 26.02.2013 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі.
Початок строку - 03.06.2008 року, кінець строку 03.06.2016 року.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд правильно послався на положення п.17 Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, згідно яких суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Під час розгляду клопотання суд з достатньою повнотою дослідив дані про особу ОСОБА_6 , яка не одружена, має на утриманні малолітню дитину, її поведінку і ставлення до роботи за весь період відбування покарання.

Судом встановлено, що за час тримання в Харківській установі виконання покарань (№ 27) в період часу з 2008 року по 2014 рік, ОСОБА_6 вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку порушувала, за що мала 6 (шість) дисциплінарних стягнень п`ять доган та одне стягнення поміщення до карцерного приміщення. В період часу з 2014 року вимоги режиму тримання та правил внутрішнього розпорядку не порушувала, однак за весь час тримання з 2008 року по теперішній час заохочень не мала. До суспільно-корисної праці залучалась.

Судом враховано, що ОСОБА_6 засуджена за вчинення злочинів за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 115 КК України, які відносяться до особливо тяжких умисних злочинів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд, з урахуванням сукупності даних про особу, тяжкості та характеру вчинених ОСОБА_6 умисних злочинів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що на даний час відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, не має підтвердження тих обставин, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, що визначений обвинувальним вироком суду, тобто на даний час засуджена не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для її умовно-дострокового звільнення.

За таких обставин, з урахуванням того, що засуджена не переконала суд у своєму виправленні, колегія суддів вважає за необхідне рішення районного суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року - залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: