Ухвала
іменем україни

18 січня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Первомайськ Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2015 року змінено вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 : пом`якшено йому призначене судом покарання у виді обмеження волі до 1 року, та на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1рік.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 квітня 2015 року близько о 16:00 год. знаходячись у господарстві своєї співмешканки ОСОБА_6 , яке розташоване в с. Боднарівка Ярмолинецького району, почувши конфлікт, що виник між останньою та її колишнім чоловіком ОСОБА_7 , підійшов до нього та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс останньому два удари рукою по обличчю, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі захисник указує на незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначає про те, що судом не повною мірою було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу ОСОБА_5 , а саме відсутність судимостей та наявність на утриманні малолітньої дитини. Окрім того, захисник вважає, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування, не була врахована поведінка потерпілого ОСОБА_7 , яка передувала вчиненню злочину, щодо вагітної жінки ОСОБА_6 . Просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, які наведені у вироку.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону дотримано.
Зокрема, місцевий суд, обираючи вид та міру покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, посередньо характеризувався за місцем проживання, мав на утриманні малолітню дитину. Суд зважив і на відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також на думку потерпілого та призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнив від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Одночасно, як убачається із копії ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, та частково задовольнивши їх, визнав пом`якшуючими покарання обставинами: поведінку потерпілого ОСОБА_7 , яка передувала вчиненню злочину щодо вагітної жінки, та наявність на утриманні у ОСОБА_5 малолітньої дитини. Ці обставини були підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі до 1 року та зменшення строку звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового до 1 року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі у найнижчій межі, встановленій для цього виду покарання, та наявність підстав для звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку мінімальної тривалості.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що призначення покарання ОСОБА_5 у виді штрафу, як вимагає про це захисник у касаційній скарзі, погіршить становище засудженого, оскільки відповідно до ст. 75 КК України цей вид покарання належить відбувати лише реально, а можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку виключається.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону захисник не є особою, яка має право порушувати питання про погіршення становища засудженого.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції не вправі змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 у частині призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, визначивши його у виді громадських робіт, оскільки згідно з ст. 75 КК України цей вид покарання також належить відбувати лише реально, а з огляду на те, що засуджений не працевлаштований йому не можна призначити покарання у виді виправних робіт.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 вересня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3