Справа №490/2429/15-к 01.10.2015 01.10.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005794 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2015 року, відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, який проживає: АДРЕСА_1 , судимого:

18.06.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7 ,

обвинувачений: ОСОБА_6 ,

захисник: ОСОБА_5 ,

законний представник обвинуваченого: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок відносно ОСОБА_6 змінити і, на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбута частина покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.06.2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців.

Провадження №11-кп/784/725/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_6 , а також вид та розмір призначеного йому покарання, вважає наявними підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці (коли йому виповнилося 15 років), позитивно характеризується за місцем проживання, бере активну участь в позакласних заходах в школі, за що має подяки, дипломи, грамоти, а також обставини, що пом`якшують покарання: визнання вини і щире каяття та повне відшкодування шкоди, завданої злочином. Додає характеристики з ЗОШ №12 м. Миколаєва та обласного благодійного фонду «Доброта і довіра», грамоти, подяки дипломи за участь в шкільних, районних, міських та обласних заходах.

За такого, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Вважає, що ст.78 ч.1 КК України та роз`яснення, які містяться в постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», не містять застережень для повторного застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання особі, яка вчинила новий злочин в період іспитового строку.

Крім того, додає до апеляційної скарги клопотання обласного благодійного фонду «Доброта і довіра» про призначення покарання ОСОБА_6 не пов`язаного з позбавленням волі та передачу його на поруки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
10.10.2014 року біля 16 годині ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю мешканців, проник на земельну ділянку, закріплену за буд. АДРЕСА_2 , де таємно заволодів належним ОСОБА_10 майном, а саме: турбінкою (кутовою шліф машиною) марки «Ростех УШМ» вартістю 385 грн. 03 коп. та металевим буром для риття ям вартістю 100 грн.
Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, завдавши ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 485 грн. 03 коп.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 , яка також підтримала апеляційну скаргу захисника, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Рішення суду про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація дій за ст.185 ч.2 КК України, апелянтом не оскаржуються.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.65, 66, 103 КК України з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого, його віку, умов життя і виховання, впливу дорослих, рівня розвитку та інших особливостей особи. Зокрема, суд врахував, вчинення ОСОБА_6 злочину середньої тяжкості в період іспитового строку, на час вчинення злочину та ухвалення вироку є неповнолітнім, задовільні умови проживання, які свідчать про те, що ОСОБА_11 не перебуває в скрутному матеріальному становищі, виховується в неповній родині одною матір`ю, яка страждає на наслідки черепно-мозкової травми, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, навчається в школі, займається суспільно-корисною діяльністю, має самостійний заробіток. Також враховані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, сприянні у розкритті злочину, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Тобто, судом враховані всі ті обставини, на які посилається апелянт.
Саме з врахуванням цих обставини суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на певний строк та призначив його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст.185 ч.2 КК України.
За такого є безпідставними клопотання обласного благодійного фонду «Доброта і довіра» про призначення покарання ОСОБА_6 не пов`язаного з позбавленням волі та передачу його на поруки.
Колегія суддів приймає до уваги додані апелянтом до апеляційної скарги документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, позитивні характеристики з ЗОШ №12 м. Миколаєва та обласного благодійного фонду «Доброта і довіра», грамоти, подяки дипломи за участь в шкільних, районних, міських та обласних заходах, а також характеристику заступника начальника Центрального міжрайонного відділу КВІ УДПтСУ в Миколаївської області.

Проте, зазначені дані є лише даними про особу обвинуваченого та істотно не знижують ступеню і характеру суспільної небезпеки вчинених ним дій.

Також, суд вірно врахував, що обвинувачений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.06.2014 року, правильно призначив йому покаранні з застосуванням вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Рішення суду щодо призначення покарання ОСОБА_6 в виді позбавлення волі з застосуванням ст.71 КК України відповідає змісту роз`яснень п.26 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами), згідно яких у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням … і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

При цьому, як вірно зазначив суд у вироку, пославшись на ст.71 ч.4 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Є безпідставним твердження апелянта про те, що суд не дотримався вимог ст.78 КК України та роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки, як правильно послався у вироку суд, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати, як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України і повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням в таких випадках є неприпустимим.

В зв`язку з наведеним відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування від покарання з випробуванням.

За таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим за своїм видом та розміром і повністю відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого.
Підстав для скасування або зміни вироку, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.08.2015 року, відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: