Справа № 369/2834/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/792/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 21 02.09.2015

УХВАЛА
Іменем України
02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

секретаря судових засідань ОСОБА_11

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами старшого прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_12 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України у зв`язку з недоведеністю, що вчинено злочини, в яких він обвинувачується;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , -

-визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України у зв`язку з недоведеністю, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується;

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України, а ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, - у зв`язку з недоведеністю, що вчинено злочини, в яких вони обвинувачуються. Цим же вироком суду цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на її користь матеріальних збитків на суму 44 760 гривень залишено без розгляду. Крім того, вироком суду скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також вирішено питання щодо речових доказів.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, побудовані на припущеннях, а докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є належними, допустимими, а також достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у зловживанні владою, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, у вимозі передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої чи її близьких родичів, а також розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці (вимаганні), вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, а також у незаконному збиранні, зберіганні та використанні конфіденційної інформації про особу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.182 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вимозі передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої чи її близьких родичів, а також розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці (вимаганні), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Згідно обвинувального акта, прокурор вважає встановленим вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів за наступних обставин.

В період з березня по 06 грудня 2014 року, ОСОБА_6 як інкасатор спеціального підрозділу служби інкасації охорони та перевезення валютних цінностей (на правах роти) Голосіївського відділу державної служби охорони (ВДСО) при ГУ МВС України в м. Києві, зловживаючи владою, тобто умисно, з метою одержання грошової неправомірної вигоди для себе та свого брата ОСОБА_7 , використав як службова особа владу всупереч інтересам служби для зібрання інформації про потерпілу та її близьких родичів, 19 липня 2013 року отримав у приміщенні Голосіївського ВДСО при ГУ МВС України в м. Києві за адресою: проспект Червонозоряний, 152 А, м. Київ, у період з 10:51 до 10:53 конфіденційну інформацію з бази даних ІІПС «Армор», яку 20 липня 2013 року використав при вимаганні у потерпілої ОСОБА_13 грошових коштів, чим завдав істотної шкоди охоронюваним законом правам потерпілої та державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу державного органу виконавчої влади МВС України. Також, з березня по грудень 2013 року, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , висунули вимогу потерпілій ОСОБА_13 передати грошові кошти з погрозою насильства над нею та її близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої чи її близьких родичів, а також розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці (вимаганні), будучи службовою особою з використанням свого службового становища, за попередньою змовою групою осіб. Крім того, ОСОБА_6 , з метою створення умов, за яких потерпіла ОСОБА_13 буде змушена передавати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти за нерозголошення конфіденційної інформації, яку вона бажає зберегти у таємниці, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, реалізовуючи умисел на незаконне збирання, зберігання і використання конфіденційної інформації, маючи досвід роботи з ІІПС «Армор», 19 липня 2013 року у приміщенні Голосіївського ВДСО при ГУ МВС України у місті Києві за адресою: проспект Червонозоряний, 152-А, м. Київ, у період часу з 10:51 години до 10:53 години, використовуючи ключ до бази даних ІІПС отримав письмове підтвердження того, що протягом 2011-2013 років ОСОБА_13 притягувалась до адміністративної відповідальності за зайняття проституцією та 20 липня 2013 року використав вказану інформацію при вимаганні у потерпілої грошових коштів.

ОСОБА_7 з липня до грудня 2013 року, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , висунули вимогу передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілої чи її близьких родичів, а також розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці.

На виправдувальний вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати як необгрунтований, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, прокурор просить апеляційний суд ухвалити свій вирок, яким: ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.182 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.1 ст.364 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, остаточне покарання ОСОБА_6 визначити на підставі статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років; ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Як стверджує в апеляційній скарзі прокурор, в оскаржуваному вироку суду не наведено належних і достатніх мотивів та підстав, з яких суд першої інстанції відкидає докази обвинувачення, а лише наведено їх перелік з розкриттям змісту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та свідчить про невмотивованість ухваленого вироку.

На переконання прокурора, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, полягає, зокрема в тому, що висновки суду не підтверджуюься доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, прокурор вказує, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 які в судовому засіданні надали відомості на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Також, на думку сторони обвинувачення, суд безпідставно не визнав копію розписки ОСОБА_13 від 20 січня 2013 року, наданої ОСОБА_6 , недопустимим доказом у зв`язку з тим, що стороною захисту не було надано доступ до вказаного документу стороні обвинувачення в порушення вимог ч.6 ст.290 КПК України. До того ж, як вказує прокурор, текст зазначеної розписки не узгоджується з показаннями самих обвинувачених. На думку прокурора, висновок суду про наявність цивільно-правових зобов`язань між обвинуваченими та ОСОБА_13 є неспроможним. Крім того, прокурор вказує, що судом першої інстанції невмотивовано відкинуто в якості доказів винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відомості, що містяться в протоколі огляду місця події від 06 грудня 2013 року (т.2, а.с.35-37) та протоколі огляду речей і документів від 19 лютого 2014 року (т.3, а.с.64-75).

Вищезазначені обставини, на думку прокурора, підтверджують необґрунтованість виправдувального вироку ухваленого відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та свідчать про необхідність скасування зазначеного судового рішення.

Також, не погоджуючись із виправдувальним вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, ухваленим відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апеляційну скаргу подав представник потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_10 . Апелянт просить оскаржуваний виправдувальний вирок скасувати як необґрунтований у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити апеляційним судом свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України та ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України. Зокрема, представник потерпілої вказує про те, висновки суду першої інстанції, зазначені у оскаржуваному вироку, не підтверджуюься доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема показаннями потерпілої та свідків. Як стверджує апелянт, судом не надано належної оцінки роздруківкам СМС повідомлень, надісланих обвинуваченими потерпілій в період вимагання грошових коштів, які містять в собі погрози та підтверджують психологічний тиск на потерпілу. Також, представник потерпілої вказує на безпідставне зняття судом поставлених ним запитань свідку ОСОБА_17 з приводу того, чи проводилася службова перевірка в Голосіївському ВДСО при ГУ МВС України в м. Києві щодо обставин появи витягу з бази даних ІІПС «Армор» відносно ОСОБА_13 , у зв`язку з чим залишився нез`ясованим даний факт, що має істотне значення. Таким чином, на переконання потерпілої та її представника, ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдувальний вирок є необгрунтованим та підлягає скасуванню. В доповненнях та змінах до апеляційної скарги представник потерпілої вказує на відсутність технічних носіїв інформації, на яких зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, зокрема судові засідання від 18.06.14, 11.07.14, 25.07.14, 26.11.14, 26.01.15, що на його думку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, у зв`язку з чим представник потерпілої просить вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Не погоджуючись із апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої, захисники обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали на них заперечення, в яких вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а подані апеляційні скарги - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та представника потерпілої, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно статті 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім інших, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Як вбачається з вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, виправдовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що вчинено злочини, в яких вони обвинувачуються, суд не зазначив мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення, обмежившись лише загальними фразами про те, що надані стороною обвинувачення докази не містять відомостей щодо безпосереднього висловлювання обвинуваченими будь-яких погроз щодо насильства над потерпілою та її близькими родичами, обмеження їх прав, свобод та законних інтересів чи розголошення відомостей, які потерпіла бажала зберегти в таємниці, при цьому не розкриваючи суть зазначених доказів.

Суд першої інстанції, встановивши наявність цивільно-правових відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_13 з іншої сторони, на підставі копії розписки ОСОБА_13 від 20.01.2013, не надав будь-якої оцінки показанням потерпілої про те, що вказана розписка була написана нею під тиском, з урахуванням змісту СМС-повідомлень, які вона отримувала від обвинувачених. Також, судом першої інстанції жодним чином не спростовано тих обставин, що вказана розписка була надана потерпілою не обвинуваченим, а дружині обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_20 , в тому, що потерпіла ОСОБА_13 отримала кошти в сумі 30 000 гривень на будівництво гаража, що також протирічить показанням обвинувачених про наявність боргу потерпілої за виховання дитини. Також, судом першої інстанції не з`ясовано, чи здійснювалось стороною захисту відкриття зазначеної розписки іншій стороні відповідно до положень статті 290 КПК України.

Колегія суддів позбавлена можливості перевірити в повному обсязі доводи поданих апеляційних скарг та усунути зазначені вище недоліки та протиріччя у висновках суду першої інстанції, у зв`язку з відсутністю клопотання учасників судового провадження щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України.

Крім того, згідно статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Як вбачається з обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сформульоване не у відповідності з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, які прокурор вважає встановленими, не вбачається, в чому саме полягав зміст висловлених обвинуваченими погроз насильства над потерпілою та її близькими родичами та обмеження їх прав, свобод та законних інтересів, а загальний розмір завданої потерпілій майнової шкоди, зазначений в кінці обвинувального акта, не відповідає встановленим прокурором фактичним обставинам кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що свідчить про порушення права останніх на захист від конкретного обвинувачення. За таких обставин, суд першої інстанції не мав законних підстав для призначення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до судового розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок, ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викликає сумніви в його законності та обгрунтованості, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, доводи представника потерпілої щодо відсутності технічних носіїв інформації, на яких зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої, а також доводи захисників обвинувачених, які містяться у запереченнях на подані апеляційні скарги, підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.189, ч.1 ст.364 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4