АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1329/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/4001/15-К
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 07.06.2012 року вироком Київського районного суду м.Харкова за ч. 1 ст. 307, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2012р. вирок змінено, знижено покарання за ч. 1 ст. 307, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року замінено засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді 1 року 01 місяця 18 днів позбавлення волі на обмеження волі на той же термін та направлено засудженого до обмеження волі до місця відбування зміненого покарання. Також оскаржуваним судовим рішенням ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного 07.06.2012 р. вироком Київського районного суду м. Харкова, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2012 р. за ч. 1 ст. 307, ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяця, умовно-достроково на невідбутий строк - 6 місяців 11 днів.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам даного провадження та неправильним застосуванням закону, а також ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх вимог, апелянт вказує на те, що під час постановлення оскаржуваної ухали судом недотримані вимоги ч. 8 ст. 154 КК України, оскільки в даному випадку засуджений не позбавляється права буди умовно-достроково звільненим від більш м`якого покарання призначеного в порядку заміни, втім таке звільнення можливе не раніше ніж через рік з дня винесення ухвали про направлення в місця обмеження волі.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також думку засудженого щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з даних судового провадження та змісту оскаржуваного судового рішення ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, що набрала законної сили, засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді 1 року 01 місяця 18 днів позбавлення волі на обмеження волі на той же термін та направлено засудженого до місця відбування зміненого покарання у порядку, передбаченому КВК України, тобто до Хролівського виправного центру № 140 (арк. 7, 12-15, 21-22). Під час апеляційного розгляду прокурор та засуджений ОСОБА_7 вказані обставини не оспорювали.

За таких обставин, апеляційні доводи та вимоги прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки не позбавлені правових та фактичних підстав. Зокрема, колегія суддів погоджується з тим, що під час винесення ухвали суд в основу прийнятого рішення поклав вимоги ч. 1 ст. 81 КК України, згідно з якою до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у разі якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Також в ухвалі суд послався на ч. 5 ст.82 КК України, вказавши що, до осіб, яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 КК України.
Разом з цим, в обґрунтування свого рішення, судом зроблено посилання на п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» відповідно до якого, особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
Одже, виходячи зі змісту та аналізу висновків наведених у оскаржуваному судовому рішенні, під час винесення даної ухали судом недотримані вимоги ч. 8 ст. 154 КК України, оскільки в даному випадку засуджений не позбавляється права буди умовно-достроково звільненим від більш м`якого покарання призначеного в порядку заміни, втім таке звільнення можливе не раніше ніж через рік з дня винесення ухвали про направлення в місця обмеження волі, і це обмеження має чітке правове регулювання.
В даному випадку норми кримінального та кримінально-виконавчого законодавства співвідносяться одна до одної як загальна та спеціальна, а за таких умов, у разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному.
Тобто загальною нормою є ст. 81 КК України, а спеціальною ч. 8 ст. 154 КК України, а тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, суд повинен керуватись в першу чергу вимогами ст. 154 КВК України. Крім того, саме такий підхід висловлено і Міністерством юстиції України у своєму листі від 26.12.2008 р. N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії».
Разом з цим, судом залишено поза увагою і той факт, що КВК України прийнятий та вступив у законну силу вже після того як був прийнятий КК України, а за таких умов, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Тому в даному випадку, питання про умовно-дострокове звільнення повинно розглядатись у порядку визначеному ч. 8 ст. 154 КВК України.
Вказане стосується і постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року, яка також була прийнята до набрання чинності КВК України і не має силу закону, а є роз`ясненням з приводу судової практики.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком суду від 07.06.2012 було призначено основне покарання у виді позбавлення волі, від якого суд його 18.11.2014 фактично звільнив, шляхом заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, а саме на обмеження волі за правилами передбаченими ст. 82 КК України, а за таких умов можливість застосування до останнього умовно-дострокового звільнення настає не раніше 18.11.2015 року.
Крім того, хибним є посилання суду на відсутність в матеріалах особової справи ОСОБА_7 ухвали про направлення в місця обмеження волі, оскільки при прийнятті рішення в порядку ст. 82 КК України, судом вирішується лише питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Переведення ж з місць позбавлення волі до місць обмеження волі здійснюється органами Державної пенітенціарної служби України, на підставі ухвали суду про заміну покарання.
Отже, в даному випадку ухвалою про направлення в місця обмеження волі, слід вважати ухвалу про заміну невідбутої частин покарання більш м`яким, а тому саме з дня її винесення необхідно відраховувати річний термін.
Таким чином, дані щодо відбуття ОСОБА_7 призначеного судом покарання повністю збігаються з умовами, визначеним у ч. 8 ст. 154 КВК України, тобто він є особою, яка звільнена від відбування покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і яка, у зв`язку з цим, була направлена в місця обмеження волі для відбуття подальшого покарання у випадках передбачених законом (в даному випадку у зв`язку із застосуванням ст. 82 КК України).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора, оскільки вони підтверджуються об`єктивними даними та ґрунтуються на законі, що обумовлює скасування оскаржуваної ухвали, а також відсутність процесуальної можливості задовольнити заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, виходячи зі змісту норм ч.8 ст.154 КВК України, зважаючи на те, що річний термін обмеження умовно-дострокового звільнення збігає лише 18 листопада 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями : 404, 405, 407 ч.1 п. 4, 409 ч.1 п. 4, 413 п. 2, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення його від відбування покарання, призначеного 07.06.2012 року вироком Київського районного суду м.Харкова, а також ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.11.2012 року за ч. 1 ст. 307 та ст. 71 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, умовно-достроково на невідбутий строк 6 років 11 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4