У Х В А Л А
судового засідання
01 грудня 2015 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова в складі ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , року 1991, місяця лютого, дня 12 народження, уродженка м. Тернополя, українка, громадянка України, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
При цьому, ОСОБА_3 було належним чином ознайомлено з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що вона засвідчила своїм підписом.
Однак, будучи ознайомленою із правилами та обов`язками, як безробітної, уклала договір підряду від 06 травня 2015 року із Центральною бібліотечною системою для дорослих м. Львова в особі директора ОСОБА_4 , де предметом договору виступало виконання робіт бібліотекаря.
Відповідно до п.п.1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою № 198 від 20 березня 2013 року передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно правового договору щодо виконання робіт ( надання послуг).
Проте, перебуваючи на обліку У ЛМЦЗ, як безробітна, ОСОБА_3 не повідомила про укладення договору, відповідно до якого підлягала зняттю з обліку, як безробітна з 06 травня 2015 року.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 , шляхом обману та зловживанням довірою, шахрайським шляхом, порушуючи вимоги п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування на випадок безробіття» в частині «застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови їм забезпечення та надання соціальних послуг», отримала допомогу з безробіття за період з 06 травня 2015 року по 08 липня 2015 року в розмірі 1140, 65 грн., що підтверджується відповіддю ЛМЦЗ.
Відповідно до п. 3 ст. 36 цього ж Закону, передбачено: «сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України, з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг».
Перебування у трудових відносинах ОСОБА_3 із ЦБС для дорослих м. Львова, підтверджується відповіддю із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 вересня 2015 року.
Встановивши вищевикладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи прокурор та слідчий вважають встановленим достатність підстав для обвинувачення ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, а саме грошовими коштами, що перебувають на балансі ЛМЦЗ, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор прокуратури
Франківського району м. Львова
ОСОБА_5

Учасники судового провадження - представник потерпілої сторони
ОСОБА_6
23 вересня 2015 року обвинувальний акт надійшов до Франківського районного суду м. Львова від прокурора Франківського району м. Львова та цього ж дня переданий для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.
Відповідно до ухвали судді від 23 вересня 2015 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта.
Згідно з ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року, обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам процесуального законодавства з одночасною відмовою у закритті провадження. Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду від 16 листопада 2015 року, з призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на те, що висновок місцевого суду про те, що на момент внесення відомостей до ЄРДР, факт заволодіння чужим майном будь яким способом відсутній, а відтак виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не відповідають тій кваліфікації, внесеній в ЄРДР, є необґрунтованими. Не можуть заслуговувати увагиу колегії суддів покликання районного суду про те, що ОСОБА_3 й надалі перебуває в статусі підозрюваної, оскільки таке твердження суперечить ст. 110, 314 КПК України.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, на переконання колегії суддів, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 291 КПК України, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд.
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд не зазначив з яких підстав скасовується ухвала в частині відмови ОСОБА_3 у закритті кримінального провадження на підставі ст. 45 КК України, та не вказав чи скасовується ухвала в цій частині.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення про відмову у закритті провадження апеляційним судом не оцінювалося та по ньому не приймалося рішення, то у цій частині ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що набрала законної сили.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 01 жовтня 2015 року.
Тобто, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Крім того, мною як суддею, прийнято рішення по вирішенню клопотання про відмову у закритті провадження, яке не може розглядатися повторно тим же суддею виходячи із положень ст. 76 КПК України.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/515/15 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7