Справа № 209/850/15-к
Провадження № 1-кп/209/160/15
У Х В А Л А
15.09.2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

оловуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, одруженого, мешкаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: запорізька АДРЕСА_2 , 46-драніше судимого:

- 03.11.2008 року Ленінським райсудом м. Дніпропетровська за ст.ст. 186 ч.1, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 02.02.2010 року Баглійським райсудом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Ленінського райсуду м. Дніпропетровська від 03.11.2008 року, остаточно визначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки і 1 місяць;

- 25.12.2014 року Баглійським райсудом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він, повторно, 14.01.2015 року близько 17.00 години знаходячись біля магазину "Малинка" по бульвару Будівельників у м. Дніпродзержинську побачив гр. ОСОБА_7 , яка стояла біля магазину і тримала в руках мобільний телефон білого кольору, після чого у нього виник умисел на заволодіння чужим майном.
Далі реалізуючи свої злочині наміри ОСОБА_4 підійшов до неї ближче вихватив з рук у гр. ОСОБА_7 мобільний телефон «Леново» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 , тобто відкрито заволодів майном потерпілої та побіг в напрямок вул. Харківській , після чого потерпіла дуже голосно почала вимагати від гр. ОСОБА_4 зупинитись, повернути викрадене, та намагалась догнати гр. ОСОБА_4 , однак не змогла цього зробити .
ОСОБА_4 , розуміючи те, що потерпіла гр. ОСОБА_7 усвідомлює злочинний характер його дії, та розуміє, що він протиправно заволодіває її майном, добре чуючи вимоги потерпілої зупинитись та повернути викрадене, а також усвідомлюючи те, що його суспільно-небезпечні дії не є таємними для оточуючих, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите заволодіння чужого майна, не зреагував на законі вимоги потерпілої, та разом в викраденим майно втік.
Таким чином гр. ОСОБА_4 навмисно, з корисливих намірів, відкрито біля маг. «Малинка» по бул. Будівельників в м. Дніпродзержинську заволодів майно гр. ОСОБА_7 , спричинивши тим самим потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1799 гривен. Заволодівши викраденим майном гр. ОСОБА_4 з місця злочину втік, після чого розпорядився викраденим на власний розсуд.
Діяння ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як навмисні дії, що виразились в відкритому заволодінні чужим майном (грабіж) вчинений повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надав показання про те, що цього злочину він не скоював. 14.01.2015 року в другій половині дня, точний час він не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_8 і сказав, що може допомогти йому в придбанні мобільного телефону. Домовилися зустрітися на "Соцгороді" по вул. Уральстка в районі Баглійського РВ, куди приїхав ОСОБА_8 . Там ОСОБА_8 показав йому мобільний телефон "Леново. Він (обвинувачений) вставив у телефон свою картку, щоб перевірити чи телефон працює. Впевнившись, що телефон в робочому стані, витяг з нього свою картку та повернув його ОСОБА_8 . Сказав ОСОБА_8 , щоб він зачекав поки він зніме гроші в банкоматі. Преревіривши рахунок по банкоматі він виявив, що гроші з картки зняті банком на оплату кредиту. Він сказав ОСОБА_9 , що не може купити в нього телефон, а також нагадав йому про борг в сумі 150 грн. і хотів щоб ОСОБА_8 повернув його. ОСОБА_8 сказав, що закладе телефон в ломбард і поверне йому гроші, а потім викупить телефон. ОСОБА_8 запропонував поїхати в ломбард "Скарбничка" де працює його знайомий, бо не хотів втратити цей телефон, якщо вчасно його не викупить. Вони на таксі поїхали в ломбард "Скарбничка", за ОСОБА_10 заклав телефон "Леново", отримавши за нього 500 грн., з яких віддав йому 150 грн., а він повернув йому 10 грн. за таксі. Після цього він поїхав додому в селище Карнаухівка. В процесі досудового розслідування справи він визнавав свою вину у скоєнні злочину і давав інші показання під психологічним тиском і погрозами працівника міліції ОСОБА_11 і ще двох невідомих йому міліціонерів. Йому погрожували ВІЧінфікованим медичним шприцом, резиновою дубинкою з одягнутим на неї презервативом. ОСОБА_11 двічі вдарив його в область печінки, коли він був пристебнутий наручниками до батареї опалення. Чим були нанесені удари він не бачив. Погрози висловлювалися в адрес його дружини, якщо він відмовиться говорити. Слідча на нього ніякого тиску не застосовувала, а записувала те, що він говорив зі слів ОСОБА_11 . Він сам писав на листку про обставини, які йому говорив ОСОБА_11 . Слідчій він не говорив про застосування до нього психологічного і психічного насильства. Скарг на незаконні дії працівників міліції не писав, не заявляв про це прокурору і слідчому судді, бо був у шокованому стані. Вважає, що свідок ОСОБА_12 , з яким він знайомий і між ними нормальні стосунки, давав неправдиві показання про те, що він - обвинувачений телефонував йому і запитував про те, чи є у нього паспорт. В той день він бачив ОСОБА_13 , коли сів в маршрутку №22-а чи №22-б і їхав додому в с. Карнаухівка, а той уже знаходився в цьому автобусі і також їхав у ньому.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про винесення судом ухвали, якою доручити слідчому управлянню Прокуратури Дніпропетровської області перевірити зроблену в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 під час його допиту заяву про застосування до нього незаконних методів розслідування зі сторони працівників Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ.

Обинуваченого ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали заявлене прокурором клопотання.

Суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а зроблена в судовому засіданні заява обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування до нього незаконних методів розслідування кримінального провадження підлягає перевірці, проведення якої необхідно доручити Прокуратурі Дніпропетровської області.

Керуючись ст. 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Доручити Прокуратурі Дніпропетровської області провести перевірку зробленої в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заяви про застосування до нього недозволених методів розслідування у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити прокурору Дніпропетровської області для організації перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_4 .

Про результати перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_4 невідкладно повідомити Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська (направити на адресу суду відповідну постанову).

Суддя ОСОБА_1 .