АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-42/09Головуючий у 1-й інстанції Іваниицький О.Р.
Провадження № 11-14/2010 Доповідач - Максимович Ю.А.
Категорія - ч.3 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2010 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Коваленка Є.П.

Суддів - Максимовича Ю.А., Римар Т. М.,

з участю прокурора Зозулі І.І.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Тернополі кримінальну справу за апеляціями прокурора Зборівського району, засудженого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_1, представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Зборівського районного суду від 4 листопада 2009 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючий, не одружений, не судимий,

засуджений за ч.3 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_2Я 14 лютого 2009 р. біля 19 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався автодорогою «Львів-Тернопіль» у напрямку м.Львова зі швидкістю близько 60 км/год. та в порушення вимог п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну. Внаслідок цього, в порушення п.1.5 Правил ОСОБА_2 неправильно обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб не створювати небезпеку для руху, загрозу життю і здоров'ю громадян та порушуючи вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил, п.п.10.1, 11.2, 11.3 Правил виїхав на смугу зустрічного руху, де ігноруючи вимоги п.п. 1.10,12.3 Правил, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу та безпечного повернення на свою смугу руху, на 113 км. + 850 м. автодороги допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8Б, який рухався в зустрічному напрямку. В результаті зіткнення водій ОСОБА_8Б та пасажир ОСОБА_9С отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких померли, а потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У апеляції прокурор Зборівського району, не оспорюючи фактичні обставини справи, визнані судом доведеними, кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_2, просить вирок суду скасувати у звязку із його мякістю. Суд першої інстанції, на думку прокурора, призначаючи покарання, не врахував, що внаслідок злочинної необережності ОСОБА_2 загинуло двоє осіб, а ще двом спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. Крім того, засуджений визнав вину лише частково, що свідчить про його байдужість до вчиненого та необхідність призначення йому суворішого покарання.

У своїй апеляції ОСОБА_2 просить, врахувавши в повній мірі помякшуючі покарання обставини - зявлення із зізнанням, щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому одразу після ДТП, надання матеріальної допомоги потерпілому ОСОБА_8Б, помякшити призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

У апеляції захисника ОСОБА_1 ставиться питання про скасування вироку з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд. На думку захисника, по кримінальній справі не зясовано ряд питань, які мають істотне значення для встановлення істини по справі. Суд не дав оцінки діям водія ОСОБА_8 та пассажира ОСОБА_9, які не користувалися ременем безпеки. Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в клопотаннях про проведення судово-медичної та повторної комплексної автотехнічної експертиз, а також про виклик у судове засідання судово-медичного експерта. Крім того, на думку захисника, показання потерпілого ОСОБА_10 є суперечливими та неповними, а схема ДТП не відповідає дорожній розмітці. Не дано оцінки твердженням ОСОБА_2, що водій ОСОБА_8 рухався на дальному режимі світла фар.

Представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляції просить скасувати вирок Зборівського районного суду у звязку із його м»якістю, через неповне врахування судом першої інстанції думки потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, потерпілу ОСОБА_3, яка підтримала апеляцію свого представника, потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які погодились з вироком суду, засудженого ОСОБА_2, який визнав свою вину у вчиненому і просить пом»якшити йому покарання, захисника ОСОБА_1, який просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв»язку з неповнотою судового слідства, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і підтверджується сукупністю зібраних та досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, сам засуджений, будучи неодноразово допитаним на досудовому слідстві та в судовому засіданні пояснював, що зіткнення керованого ним транспортного засобу та автомобіля НОМЕР_3 відбулося саме на зустрічній для нього смузі руху в результаті заносу його автомашини (т.1 а.с. 193, т.2 а.с. 297, т.3 а.с. 182).

Вказаний факт також підтверджується показаннями пасажира автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_12

Протоколом огляду місця події (т.1 а.с.25-37) зафіксовано, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху автомобіля НОМЕР_3, тобто на зустрічній смузі руху автомобіля, яким керував засуджений.

Цей факт встановлений також і висновком транспортно- трасологічної експертизи (т.2 а.с.121-126).

Як вбачається з показань пасажира автомобіля НОМЕР_3 - потерпілого ОСОБА_10, коли автомашина під керуванням ОСОБА_8 рухалась на підйом крайньою правою смугою руху свого транспортного потоку, він побачив зустрічний автомобіль, який рухався по їх смузі руху, на якій і відбулось зіткнення. Показання потерпілого ОСОБА_10 узгоджуються з іншими матеріалами справи, а тому правильно взяті судом першої інстанції до уваги.

Згідно висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи (т.2 а.с.212-223), причиною настання даної ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.5, 11.3 ПДР України.

Вказаний висновок експерта ґрунтується на усіх зібраних на досудовому слідстві у встановленому законом порядку матеріалах, є науково обґрунтованим, а тому суд першої інстанції правильно послався на нього вироку.

Сукупність неведених у вироку доказів вказує на те, що саме ОСОБА_2 в порушення вимог ПДР України, не справившись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_8

Таким чином суд правильно кваліфікував дії засудженого за ч.3 ст. 286 КК України.

Посилання захисника на те, що в даній ДТП є також і вина потерпілого ОСОБА_8 не ґрунтується на матеріалах справи.

Зокрема, відповідно до висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи (т.2 а.с.212-223), порушень ПДР України, які б перебували в причинному звязку із настанням ДТП з боку водія ОСОБА_8 немає.

Твердження засудженого та його захисника про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 в момент ДТП рухався із включеним дальнім світлом фар по полосі руху засудженого та засліпив ОСОБА_2 є безпідставним і спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_10, який суду підтвердив, що вказаний автомобіль рухався по своїй смузі руху на ближньому світлі фар.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_9 отримали смертельні тілесні ушкодження внаслідок того, що не користувалися ременями безпеки, перевірені під час досудового та судового слідства і є безпідставними.

Зокрема, висновками судово-медичних експертиз (т.2а.с.28-44,52-56,64,65,88-90) встановлено, що між спричиненням потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внаслідок транспортної травми тілесних ушкоджень і настанням їх смерті існує прямий причинно-наслідковий зв»язок.

Крім того, сукупність доказів, здобутих по справі вказує на те, що причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що не заперечує сам засуджений та його захисник.

Надуманим є також твердження захисника про те, що судом не враховано стан дорожнього покриття.

Як вбачається з матеріалів справи, стан дороги на час ДТП зафіксований як протоколом огляду місця події, так і довідками дорожніх служб, та був предметом розгляду комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи.

Безпідставним вважає колегія суддів посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у його клопотаннях про проведення повторних судово-медичної та комплексної автотехнічної експертиз, а також про виклик у судове засідання судово-медичного експерта.

Так, з огляду на достатність зібраних по справі доказів для прийняття рішення, суд правильно вирішив вказані клопотання у відповідності до вимог ст.ст.273, 296 КПК України.

Голослівним є також посилання захисника в апеляції на те, що схема до протоколу огляду місця події не відповідає дійсності.

Зокрема, вказаний протокол та відповідні схеми до нього, складені слідчим відповідно до вимог ст.190 КПК України, із залученням понятих та експерта трасолога.

Підстав для сумніву у достовірності вказаних документів немає.

Покарання засудженому ОСОБА_2 суд призначив відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Так, суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також позицію потерпілих ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_14 та ОСОБА_6, які просили для засудженого більш м»якої міри покарання, і прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

З урахуванням помякшуючих обставин, зокрема того, що ОСОБА_2 частково відшкодував завдану злочином шкоду, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується по місцю свого проживання, суд призначив йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.286 КК України.

Таким чином, суд врахував пом»якшуючі покарання обставини, на які посилається в апеляційній скарзі засуджений, а тому його доводи про суворість вироку суду не ґрунтуються на вимогах закону.

Безпідставним вважає колегія суддів посилання прокурора та представника потерпілої на необхідність призначення ОСОБА_2 більш суворого покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що посилаються в апеляціях прокурор та представник потерпілої, але й особу винного та обставини, що пом»якшують і обтяжують покарання.

По справі не встановлено жодної обставини, яка б обтяжувала засудженому покарання.

Не навели у своїх апеляціях обставин, передбачених ст.67 КК України, також і прокурор та представник потерпілої.

Проте, перелік пом»якшуючих обставин, які наведені у вироку, із врахуванням даних про особу засудженого, дали суду першої інстанції законні підстави для призначення покарання в межах санкції статті обвинувачення у мінімальному розмірі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.362, 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора Зборівського району, засудженого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_1 та представника потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зборівського районного суду від 4 листопада 2009 року відносно ОСОБА_15 залишити без зміни.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_16