Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/52/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ;
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_7 ;
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді кримінальну справу за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_12 , прокурора якій брав участь в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_14 , захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_14 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове, Мар`їнського району, Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, працюючого до затримання директором ТОВ Укрспецпожтехнагляд, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.05.2004 року Гагарінським районним судом м. Севастополя за ч. 3 ст.142, ч.3 ст.144 в редакції КК України 1960 року, ч.4 ст.189, ч.3 ст.355, ст.70 КК Україні до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою апеляційного суду м. Севастополя від 29.08.2005 року вирок змінений вважається засудженим за ч. 3 ст.142, ч.3 ст.189, ч.3 ст.355, ст.70 КК України до 6 років 2 місяців 3 днів з конфіскацією майна, звільненого з залу суду по відбуттю строку покарання,

визнаний винним та призначено покарання за ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 /десять/ років; ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; ч.3 ст.27, ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 10 /десяти/ років позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Тошківка, м. Первомайська, Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 /дванадцять/ років з конфіскацією всього майна, що є його власністю; ч.1 ст.14, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 /дванадцять/ років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 80000 грн. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави судові витрати по 8589,03 грн. з кожного.

ВСТАНОВИВЛА
ОСОБА_10 , діючи як підбурювач шляхом підкупу схилив до скоєння умисного тяжкого тілесного ушкодження з метою залякування потерпілого, вчинене на замовлення, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, ОСОБА_10 діючи як організатор злочину, керуючи його підготовкою та вчиненням, забезпечуючи його фінансування, підготував шляхом підшукування співучасників та змови з ними, викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї.

Крім того, ОСОБА_10 , діючи як організатор злочину, забезпечивши фінансування його підготовки, незаконно придбав, зберігав, носив та передав вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_11 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення.

Крім того, ОСОБА_11 , діючи за дорученням ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ним та ОСОБА_15 , підготував викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, із застосуванням зброї.

Крім того, ОСОБА_11 незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Злочини вчинено за таких обставин:

Громадянин України матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, тимчасово проживаючий на території Німеччини в м. Ессен, приблизно в кінці липня 2010 року дізнався, що його сина ОСОБА_16 планують перевести з дільниці соціальної реабілітації у м. Вільнянську для подальшого відбуття покарання до Вільнянської виправної колонії № 20. ОСОБА_16 у період з 26.06.2002р. по 09.09.2009р. відбував у Вільнянській ВК-20 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за скоєння умисного вбивства малолітнього ОСОБА_17 , звідки 09.09.2009р. за сприяння свого батька, був переведений до дільниці соціальної реабілітації, плануючи умовно-достроково звільнитись восени 2010 року.

Особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження запідозрив, що поверненню його сина до виправної колонії сприяв батько потерпілого - житель м. Кіровограда ОСОБА_18

24.07.2010р. особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, прибув на територію України і приїхавши 27.07.2010р. у м. Вільнянськ Запорізької області переконався, що його підозри підтверджуються, і це дає підстави вважати, що ОСОБА_18 може згодом помститися його сину, тому вирішив попередити розвиток таких подій.

Для втілення в дію свого злочинного задуму особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження вирішив підшукати осіб, яких можна було б підкупом схилити до вчинення злочину.

31.07.2010 р. особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження прибув до м. Севастополя, де зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_10 , і запропонував вчинити відносно ОСОБА_18 злочин за винагороду.

05.08.2010 р. засудженого ОСОБА_16 перевели з дільниці соціальної реабілітації для подальшого відбування покарання до Вільнянської виправної колонії. Особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження для втілювання свого злочинного задуму спрямованого на вчинення злочину відносно ОСОБА_18 , підкупом схилив ОСОБА_10 до вчинення злочину, для чого передав йому в м. Кіровограді гроші в сумі 3 000 доларів США. Після цього, сподіваючись, що він зробив усе, що вважав за необхідне для вчинення злочину відносно ОСОБА_18 , а саме шляхом надання матеріальної винагороди залучив особу до виконання злочину та 08.08.2010р. виїхав із України до Федеративної Республіки Німеччина.

В свою чергу для виконання замовлення особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_10 почав підшукувати особу, здатну спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_18 , у ході чого звернувся до раніше знайомого мешканця Луганської області ОСОБА_11 , який за своїми індивідуальними властивостями здатен вчинити злочин за грошову винагороду. В серпні 2010 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_11 в м. Севастополь і запропонував за грошову винагороду заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_18 .

Отримавши згоду ОСОБА_11 , ОСОБА_10 надав йому 2500 доларів США, а також повідомив інформацію, отриману від ОСОБА_16 , про об`єкт злочину, а саме прізвище, ім`я, по батькові, місце його проживання, роботи та автомобіль.

Для виконання замовлення особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_11 на початку вересня 2010 року прибув до м. Кіровограда, де орендував квартиру по АДРЕСА_3 та почав готуватися до злочину. Маючи недостатню інформацію про потерпілого, використовуючи мережу Інтернет та візуальне стеження отримав додаткову інформацію про об`єкт злочину.

Проаналізувавши зібрану інформацію, ОСОБА_11 , визначив, що найзручнішим часом для скоєння злочину є обідня перерва, коли ОСОБА_18 приїздить додому.

06.09.2010р. приблизно о 12.00-13.00год. ОСОБА_11 , підшукавши знаряддя злочину - металеву палицю, а також придбавши будівельні рукавиці, щоб не залишати на знарядді та місці скоєння запланованого злочину слідів, прибув до буд. АДРЕСА_4 , де мешкав ОСОБА_18 і побачивши припаркований ним автомобіль марки Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , вирішив, що він приїхав на обідню перерву, після якої вийде з другого під`їзду будинку, та почав його чекати.

Приблизно о 13.10год. помітивши, що ОСОБА_18 вийшов з під`їзду і прямує до припаркованого неподалік автомобіля марки Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , швидко наблизився до останнього зі спини, діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, завдав не менше п`яти ударів металевою палицею в область голови ОСОБА_18 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, п`яти ран лівої тім`яної потиличної області, крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій та розтрощення тканин головного мозку. Смерть ОСОБА_18 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими травмами і є наслідком відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом склепіння та основи черепа, забоєм тканин головного мозку. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 849 від 15.11.2010р. вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та, в даному випадку, призвели до настання смерті ОСОБА_18

06.09.2010р. про скоєння злочину ОСОБА_11 , використовуючи мобільний телефон з сім-картою Лайф, зателефонував на аналогічний телефон з абонентським номером Лайф, який знаходився у користуванні ОСОБА_10 , та повідомив останнього про виконання замовлення, після чого, отримавши від ОСОБА_10 вказівку залишити м. Кіровоград та знищити дану сім-карту Лайф, з метою приховування слідів злочину, поїхав до смт. Тошківка Первомайського району Луганської області.

ОСОБА_10 цього ж дня о 20.17год. зі свого мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_2 зателефонував на німецький абонентський номер НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, який знаходився на території Федеративної Республіки Німеччина та повідомив про виконання замовлення.

Крім того, приблизно в травні 2011 року невстановлені особи з числа співзасновників ЗАТ СК Добробут та Захист, що входила до складу групи компаній Фокстрот, отримавши інформацію про діяльність колишнього голови правління ЗАТ СК Добробут та Захист ОСОБА_19 та запідозривши його у привласненні коштів, отриманих від продажу зазначеного товариства, доручили ОСОБА_10 отримати відповідну інформацію та з`ясувати чи відповідають дійсності такі підозри.

ОСОБА_10 , діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою отримання привласнених на його думку ОСОБА_19 коштів, вирішив організувати викрадення ОСОБА_19 .

Приблизно в травні 2011 року, ОСОБА_10 , діючи на власний розсуд, зібравши необхідну інформацію про особу ОСОБА_19 , знаючи суб`єктивні можливості ОСОБА_11 скоїти зухвалий злочин, запропонував йому за грошову винагороду в сумі 6 000 доларів США викрасти ОСОБА_19 та здобути інформацію щодо обставин продажу ЗАТ СК Добробут та Захист, а також знаходження виручених від цієї угоди коштів, на що ОСОБА_11 погодився та прибув до м. Києва, де ОСОБА_10 вступивши з ним у попередню змову на вчинення викрадення людини, передав частину винагороди за виконання замовлення в сумі 3000 доларів США та установчі дані про особу ОСОБА_19 : фотознімок, відомості про місце проживання, роботи, автомобіль та членів сім`ї останнього.

ОСОБА_11 , з метою підготовки викрадення ОСОБА_19 в червні 2011 року прибув до м. Києва, де продовжив збирати інформацію про об`єкт злочину, його розпорядок дня, маршрути пересування, наявність та організацію роботи фізичної охорони. Установивши, що ОСОБА_19 охороняється співробітниками СПМ Титан, ОСОБА_11 вирішив залучити до скоєння злочину свого брата, ОСОБА_15 , та діючи з відома та згоди ОСОБА_10 , вступив з ним у попередній зговір на викрадення людини, та доручив придбати вогнепальну зброю і боєприпаси для неї, для подолання можливого опору під час викрадення ОСОБА_19 та його залякування при виконанні подальших вказівок ОСОБА_10 .

Частину отриманих від ОСОБА_10 грошей в сумі 10 000 грн., необхідних для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для неї ОСОБА_11 14.06.2011р. переказав ОСОБА_15 у м. Лисичанськ Луганської області через відділення ПАТ КБ Приват Банк, що знаходиться по вул. Луначарського, 24 в м. Києві, розташоване поблизу місця проживання ОСОБА_19 .

Протягом червня-липня 2011 року ОСОБА_11 продовжив збирати інформацію стосовно ОСОБА_19 , щоб визначити зручне місце та час для виконання замовлення.

У цей час, ОСОБА_15 , знаходячись в Луганській області, у невстановленої особи, використовуючи частину грошей, отриманих від ОСОБА_11 банківським переказом, з відома та згоди ОСОБА_10 ,. незаконно придбав вогнепальну зброю та боєприпаси до неї - пістолет калібру 9 мм моделі ZORAKI MOD.914-S, № НОМЕР_4 , а також 21 пістолетний патрон калібру 9 мм, 4 пістолетних патрона калібру 7,62 мм та 3 спортивні револьверні патрона калібру 7,62 мм, які є боєприпасами, придатними для стрільби, після чого 17.07.2011р. потягом сполучення Дебальцево - Хмельницький незаконно перевіз їх з м. Лисичанськ до м. Києва, де спільно із ОСОБА_11 незаконно зберігав у орендованій квартирі по АДРЕСА_5 .

Діючи далі, ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , з метою виконання замовлення ОСОБА_10 , спрямованого на викрадення ОСОБА_19 шляхом незаконного переміщення його з одного місця, де він вільно перебував згідно власної волі до іншого, визначили, що найзручнішим часом та місцем для цього злочину, буде під`їзд будинку за місцем його проживання, по АДРЕСА_6 , коли він повертається з роботи додому, де його вже не супроводжують працівники охорони. При цьому. ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , діючи з відома та згоди ОСОБА_10 , планували дочекатися ввечері ОСОБА_19 на сходовій площадці біля ліфту, коли охорони не буде в будинку і скористатися фактором раптового нападу, шляхом погроз застосування зброї викрасти його та перемістити його на верхній технічний поверх будинку. Далі, зателефонувати ОСОБА_10 з метою повідомлення про викрадення ОСОБА_19 та чекати подальших його вказівок.

20.07.2011р. приблизно о 22.00 год., ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , втілюючи в дію свій злочинний задум, маючи при собі вогнепальну зброю. прибули до будинку АДРЕСА_6 , щоб підстерегти ОСОБА_19 та діючи відповідно плану злочину викрасти його, однак були затримані працівниками міліції, які, проводячи оперативні заходи по документуванню їх діяльності, завадили їм втілити в дії злочинний задум.

В результаті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб, зібравши необхідну інформацію для викрадення ОСОБА_19 , створивши умови для злочину, підготувалися до викрадення людини, однак вчинити дії, безпосередньо спрямовані на злочин, не змогли, оскільки виконавці злочину були затримані працівниками міліції.

В апеляційних скаргах на вирок суду :
потерпіла ОСОБА_12 просить вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_14 та призначення йому та ОСОБА_11 покарання ( по епізоду умисного вбивства ОСОБА_18 ) скасувати.
Постановити новий вирок яким: дії ОСОБА_14 кваліфікувати за ч.4,5 ст.27, пп.6,11 ст.115 КК України. Застосувати до ОСОБА_14 та ОСОБА_11 більше суворе покарання, визначене санкцією ч.2 ст.115 КК України, та остаточно за сукупністю злочинів. Задовольнити цивільний позов в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не врахувавши в повній мірі обставини, що мають значення для призначення покарання, надто лояльно віднісся до осіб, визнаних винними у вчиненні інкримінованого діяння. Злочин, вчинений засудженими, є особливо тяжким корисливим діянням, внаслідок якого настали непоправні наслідки у вигляді втрати людиною життя. Для усвідомлення ступеня тяжкості цього злочину та критеріїв справедливого покарання за його вчинення необхідно враховувати всі об`єктивні обставини, за яких готувався та зухвало був вчинений злочин, а також глибину соціальних та морально-психологічних наслідків злочину, що відчуваються мною і понині. Через умисні злочинні дії винних осіб я втратила чоловіка, а наша донька батька, на утриманні якого вона перебувала Важливо підкреслити особливість обставин, за яких вчинено злочин: раніше іншою особою було убито мого сина, а потім, - з метою «нейтралізації» бажання у батьків згадувати про вбивцю, - було позбавлено життя і одного із нас.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував і особу засуджених, які із метою уникнення відповідальності за дії, які вони насправді вчинили, намагалися відволікти увагу суду від справжньої участі, яку вони взяли в умисному вбивстві. ОСОБА_10 є раніше судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, тобто має місце рецидив злочину.

Про підвищений ступінь суспільної небезпечності засуджених вказує і характер їхньої поведінки після позбавлення життя потерпілого, спрямованої на приховування слідів убивства, на відволікання правоохоронних органів від дійсних мотивів вчиненого вбивства. Так, під час судового розгляду встановлено, що після вчиненого злочину, діючи з метою уникнення власного викриття засуджені активно намагалися ввести слідство в оману шляхом вчинення вимагання з мене коштів, яке поєднувалося із погрозами моєму життю та здоров`ю.

Прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції просить вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2015 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 скасувати в частині засудження ОСОБА_11 за п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним та засудити за за ч.4 ст.27, ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч.3 ст.27, ч.1ст.14, ч.2 ст.146 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст.27, ч.1 ст.263 КК України - до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним та засудити за п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного на праві приватної власності; за ч.1 ст.14, ч.2 ст.146 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.1ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного на праві приватної власності.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій засуджених, вважаю, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, неправильного застосування кримінального закону, а також істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд І інстанції, призначаючи ОСОБА_11 покарання за п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

Крім того, не надано належної оцінки ролі ОСОБА_11 у вчиненому злочині, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, саме внаслідок дій ОСОБА_11 заподіяно смерть потерпілому ОСОБА_18 .

Призначаючи покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів суд І інстанції зазначив, що засуджений вчинив злочини, один з яких відноситься до тяжких злочинів, інші - середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання засудженого ОСОБА_10 , відсутні.

З урахуванням наведеного, суд І інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_11 просить змінити вирок Леніського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_11 в частині кваліфікації його дій з п.п.6,11, ч.2 ст.115КК України на ч.2 ст.121 КК України, та пом`якшити призначене покарання.
Вважає постановлений вирок в оскаржуваній частині є незаконним та несправедливим. Зазначає, що у відповідності до п.22 ППВСУ « Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи» Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Посилається на те, що судом не в повній мірі надано оцінку діям засудженого, та не проведено аналіз послідовності спричинення тілесних ушкоджень. Зазначає, що а ні досудовим слідством, а ні судом першої інстанції не підтверджено, що ОСОБА_11 мав на меті отримати винагороду за вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_18 . Також не встановлено, що засуджений ОСОБА_14 , або інші особи мали намір про надання винагороди саме за позбавлення життя потерпілого.

Захисник-адвокат ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 просить вирок Леніського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_11 в частині кваліфікації його дій з п.п.6,11, ч.2 ст.115КК України змінити перекваліфікувавши його дії на ч.2 ст.121 КК України, та призначити відповідне покарання.
Апелянт зазначає, що підлягає виключенню з обвинувачення кваліфікуюча ознака вчинення злочину на замовлення, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку було встановлено наявність домовленості між ОСОБА_14 та ОСОБА_20 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Суд при формулюванні обвинувачення визнаного доведеним зазначає, що ОСОБА_14 підшукав та схилив ОСОБА_11 до спричинення потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, що на думку апелянта у засудженого був відсутній умисел на спричинення смерті потерпілого. Судом встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли в наслідок спричинення їх металевою палицею, яку ОСОБА_11 підшукав самостійно без участі та узгодження із ОСОБА_14 . Зазначене на думку апелянта надає підстави для зміни кваліфікації інкримінованого злочину.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09 жовтня 2015 року, стосовно ОСОБА_10 частково змінити, змінивши кваліфікацію злочину з ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України на ч.4 ст.27 ч.1 ст. 122 КК України, з призначенням відповідного покарання, і частково скасувати - в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.1 ст.263 КК України, і справу закрити.

Обґрунтовує апеляційні вимоги тим, що суд першої інстанції грубо порушив ч.1 ст.275 КПК України, відповідно до якої: «Розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення». В оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначає висновок по те, що ОСОБА_20 був замовником «злочину». Тим самим суд порушив право особи на справедливий суд, визначене ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного кримінально-процесуального законодавства. Крім того, суд вийшов за межі обвинувачення, та, присвоївши повноваження прокурора, додатково інкримінував до діяння ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку «з метою залякування потерпілого».

Крім того, суд першої інстанції відверто та грубо порушив принцип безпосередності, визначений ч.1 ст.258 КПК України. А саме, проглянувши відеозапис допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 22липня 2011року, суд переконався, що в протоколі цієї слідчої дії містяться сфальсифіковані дописки про ніби - то існування домовленості про «калічення» потерпілого. Однак, після цього суд в нарадчий кімнаті приймає як доказ саме сфальсифікований протокол слідчої дії, ігноруючи відеозапис, що є первинним джерелом доказової інформації.

Суд не знаючи про конкретний зміст домовленості між ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , не мав підстав інкримінувати останньому таку кваліфікуючу ознаку діяння, як «вчинене на замовлення». Суд вийшовши за межі пред`явленого слідчим обвинувачення та самостійно інкримінував ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку діяння - «з метою залякування потерпілого».

В доповненні до апеляційної скарги зазначив про необхідність проведення судового слідства з метою дослідження протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 22.07.2011 року, відеозапису зазначеного протоколу. Та просив визнати обставиною, що пом`якшує покарання те, що ОСОБА_10 є вдівцем, та має на утриманні малолітню дитину позбавлену материнського піклування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляції і просив задовольнити подану їм апеляційну скаргу; потерпілу та її представника, які просили задовольнити апеляцію потерпілої, та підтримали апеляцію прокурора, заперечивши проти апеляційних скарг обвинувачених та захисників в інтересах обвинувачених; захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , та підтримав апеляційні скарги в інтересах засудженого ОСОБА_10 , підтримав апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_11 та заперечив щодо апеляцій прокурора та потерпілої;

засудженого ОСОБА_10 який в дебатах та останньому слові, підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляції поданої захисником в його інтересах, підтримав апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_11 заперечивши щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілої;

захисника - адвоката ОСОБА_9 , якій підтримав апеляційні скарги в інтересах засудженого ОСОБА_11 , підтримав апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_10 та заперечив щодо апеляцій прокурора та потерпілої;

засудженого ОСОБА_11 який в дебатах та останньому слові, підтримав доводи своєї апеляційної скарги, апеляцій поданих захисниками в його інтересах, підтримав апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_10 та заперечив щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілої.

Вивчивши матеріали справи та зваживши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , апеляційна скарга засудженого ОСОБА_11 , захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_21 в інтересах засудженого ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а апеляція прокурора який брав участь у справі в суді першої інстанції, потерпілої залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог ст.22 КПК України. Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_10 скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, ч.2 ст.146, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими у судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну та об`єктивну оцінку, правильно кваліфікувавши дії засуджених та ніким з учасників судового розгляду не оскаржується.
Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 за епізодом в спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_22 зазначив, що на прохання ОСОБА_23 вирішив допомогти ОСОБА_24 в вирішенні питання із ОСОБА_22 . В свою чергу, ОСОБА_24 звернувся до нього з проханням, щоб він влаштував акцію «залякування» відносно ОСОБА_25 , щоб останній перестав вмішуватись в життя його сина. Конкретно ОСОБА_24 просив його посприяти в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , щоб той попав в лікарню на деякий час, але без небезпеки для життя. Він не мав бажання цим займатись, а тому звернувся до ОСОБА_26 та запропонував йому виконати прохання ОСОБА_24 за винагороду. Останній погодився. Він поїхав в м. Кіровоград, де зустрівся з ОСОБА_24 , отримав від нього кошти у сумі 3000 дол. США, повернувся додому і передав їх ОСОБА_27 . Він зазначав ОСОБА_28 про спричинення ОСОБА_29 травм у виді переламу щелепи, ключиці, голені, на розсуд ОСОБА_30 . При цьому зазначив, щоб не вибив око та не спричинив тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_28 повідомив, що йому було відомо від ОСОБА_24 , а саме: прізвище , ім`я та по батькові ОСОБА_25 , адресу проживання та роботи, марку і номер автомобіля. 08.09.2010року ОСОБА_31 зателефонував і сказав, що заказ виконав, але нібито «перестарався», наслідки тяжкі. В той же день він зателефонував ОСОБА_24 і повідомив про виконання замовлення. Визнає вину у підбурюванні ОСОБА_32 вчинити злочин щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_22 середньої тяжкості.

ОСОБА_10 заперечив щодо пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, зазначивши, що йому не було відомо про наміри ОСОБА_11 придбати зброю. Він особисто її не придбавав, а тому на його думку така кваліфікація є зайвою і в цій частині справа підлягає закриттю.

ОСОБА_11 вину у вчинених злочинах не визнав та показав, що влітку 2010 року познайомився з ОСОБА_10 , з яким в подальшому спілкувались. В м. Севастополі на площі Нахімова зустрілись з ОСОБА_10 , який розповів, що ОСОБА_22 чинить аморальні речі. Бєллєр вказав на необхідність спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 у виді перелому ключиці або голені. На запропоновану пропозицію ОСОБА_10 з часом погодився. При зустрічі з ОСОБА_10 останній передав йому 3000 дол. США. ОСОБА_10 надав йому інформацію про ОСОБА_18 , а саме: прізвище, ім`я та по батькові, адресу проживання і роботи та номер автомобіля, будь якої іншої інформації та фото не надавав. В мережі Інтернет він зібрав інформацію на ОСОБА_18 .. В подальшому приїхав в м. Кіровоград, де три дні жив і спостерігав за ОСОБА_18 .. З`ясував, що той приїздить додому на обід в один і той же час. В магазині придбав трубу для вчинення злочину. ОСОБА_18 чекав біля під`їзду на лавочці. Коли ОСОБА_18 вийшов з дому і підійшов до автомобіля щоб щось положити, він підійшов до нього з боку і наніс удар трубою зверху вниз. Йому здалось, що ОСОБА_18 поліз рукою в карман, подумав, що в нього там є пістолет, а тому продовжив наносити безперервно удари в кількості трьох. Удари наносив поки ОСОБА_22 не впав. Після скоєного зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що перестарався. Через місяць ОСОБА_10 повідомив йому, що ОСОБА_18 помер. Хотів спричинити ОСОБА_18 перелом ключиці, чому наносив удари в потилицю не знає. Вказав, що вийшов за межі домовленості з ОСОБА_10 .. Приїздив до м. Кіровограда і приходив до жінки ОСОБА_12 з вигаданою історією про борг ОСОБА_18 .. Казав ОСОБА_12 , що все, що сталось з її чоловіком, не просто так, маючи намір таким чином працівників міліції ввести в оману.
Крім допиту засуджених під час проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції були дослідженні матеріали кримінальної справи, а саме протокол допиту ОСОБА_10 в якості підозрюваного від 22 липня 2011 року, та характеризуючи матеріали стосовно засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Проводячи аналіз матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, пояснення учасників судового розгляду які були надані при розгляді кримінальної справи як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді колегія суддів дійшла висновку, що не підлягає задоволенню апеляційна вимога засудженого ОСОБА_14 , захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_14 , щодо зміни кваліфікації злочину з ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України на ч.4 ст.27 ч.1 ст.122 КК України, та апеляційна вимога потерпілої ОСОБА_12 про кваліфікацію дії ОСОБА_14 за ч.4,5 ст.27, пп.6,11 ст.115 КК України. з наступних підстав.
Суд першої інстанції постановляючи вирок стосовно ОСОБА_10 дійшов вірного висновку щодонаявності ексцесу виконавця з боку засудженого ОСОБА_11 , та перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.4,5 ст.27 п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України. Даний висновок ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог розділу ІІІ КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина ОСОБА_10 повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції, а саме:

- протоколом явки з повинною ОСОБА_10 від 22.07.2011року, де останній зазначив, що « ОСОБА_24 попросив його посприяти в спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_18 . ОСОБА_11 виконав замовлення по нанесенню тілесних ушкоджень за винагороду», /т.8 а.с. 2/

- протоколом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_10 від 08.09.2011року у відповідності до якого останній вказував, що ОСОБА_24 сказав «Щось потрібно зробити з ОСОБА_22 щоб перестав заважати його синові». Він ОСОБА_11 сказав щоб «дав по зубам» Жуковському, а по суті щоб діяв сам по обстановці. Спосіб вчинення злочину зі ОСОБА_11 не обговорювали. При розмові зі ОСОБА_11 він «возмутился», що останній зробив не те що його просили, ОСОБА_11 сказав «що перестарався», /т.8 а.с. 157-164/,

- явкою з повинною ОСОБА_11 від 26.11.2011року в якій він зазначав, що ОСОБА_10 сказав, що треба залякати ОСОБА_22 , а саме нанести йому тілесні ушкодження, за винагороду, /т. 8 а.с 35/

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 27.07.2011року згідно якого ОСОБА_10 запропонував йому за винагороду нанести тілесні ушкодження ОСОБА_22 ,/ т.8 а.с. 54/,

- протоколом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_11 від 02.08.2011року де на запитання слідчого «хто вирішив скоїти злочини відносно ОСОБА_22 саме таким шляхом?» - відповів «Я особисто» /т.8 а.с. 96-105/

- протоколом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_11 від 08.09.2011року в якому зазначено, що ОСОБА_10 запропонував побити ОСОБА_22 , вірніше «попугать методом нанесения телесних повреждений», спосіб фізичного впливу не обговорювали. Спочатку він хотів побити ОСОБА_25 «голими руками», але, оскільки була травма правого плеча, вирішив нанести тілесні ушкодження предметом. Зателефонувавши ОСОБА_33 про виконання його прохання повідомив, що виконав прохання по побиттю ОСОБА_22 , але «перестарався», під словом перестарався мав на увазі те, що спричинив ОСОБА_22 «більш серйозні пошкодження, ніж планував», на що ОСОБА_10 сказав, що це не входило до їх плану, /т.8 а.с. 147-155/

- протоколом очної ставки від 12.08.2011року, в ході якої ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_10 попросив його дати «по зубам» ОСОБА_22 спричинивши тілесні ушкодження, при цьому, як він так і ОСОБА_10 у фразі «дати по зубам» не мали на увазі нанесення ОСОБА_22 тяжких наслідків, задача була лише налякати. По приїзду в м. Кіровоград він самостійно вивчив маршрут руху ОСОБА_18 , придбав знаряддя злочину та наніс ним в подальшому, тілесні ушкодження потерпілому. Після повідомлення ОСОБА_10 про скоєний злочин почув у відповідь докір по даному факту, ОСОБА_10 сказав, що даний результат до їх плану не входив. Дані покази були підтверджені ОСОБА_10 /т.8 а.с. 140-145/

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що послідовність показів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгоджуються з протоколом очної ставки від 12.08.2011року, та зміни показів ОСОБА_11 по обставинам вчинення злочину , оскільки це була лінія захисту на той час та він оговорив себе та ОСОБА_10 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав, для задоволення апеляційної вимоги засудженого ОСОБА_14 , захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_14 в частині закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_14 за ч.3 ст.27 ч.1 ст.263 КК України з наступних підстав.

Суд першої інстанції проводячи аналіз досліджених матеріалів кримінального провадження дійшов переконливого висновку та вірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.263 КК України.

Згідно з частиною другою статті 29 КК України організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини КК, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем. Організатором же згідно з частиною третьою статті 27 КК визнається особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, незважаючи на те, що ОСОБА_14 особисто не вчиняв активних дій щодо незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї, він, як організатор злочину, забезпечив фінансування його підготовки, та кваліфікував дії останнього за ч.3 ст.27, ч.1 ст.263 КК України.

На думку колегії суддів підлягає задоволенню апеляційну вимога апелянта ОСОБА_10 та його захисника щодо визнання неналежним доказом в кримінальному провадженні протоколу допиту ОСОБА_10 як підозрюваного від 22 липня 2011 року, з наступних підстав. Дослідивши в апеляційній інстанції оскаржуваний протокол колегією було встановлено, що допит підозрюваного проводився російською мовою, що не заперечувалось учасниками судового розгляду, однак протокол було виготовлено українською мовою, та містить невідповідність у перекладі. Оскаржуваний протокол складено у відповідності до вимог ст.85 КПК України, а саме в частині дотримання форми складання протоколу, допит проводився із застосуванням відео фіксації на підставі ст.85-2 КПК України, відео фіксація була досліджена судом першої інстанції, у відповідності до відеозапису відсутні посилання на спричинення каліцтва ОСОБА_29 , таким чином в протоколі міститься посилання на відомості які не були зазначені при проведенні слідчої дії, а за таких обставин зміст оскаржуваного протоколу не відповідає показанням які фактично надавались засудженим ОСОБА_10 .

Не підлягають задоволенню апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_11 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , захисника - адвоката ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 щодо перекваліфікації дій останнього з п.п. 6, 11, ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України з наступних підстав. Апелянти в інтересах засудженого ОСОБА_11 не оскаржуючи фактичних обставин справи в частині вчинення злочинних дій відносно ОСОБА_18 , зазначають на необхідність перекваліфікації дій засудженого.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство з корисливих мотивів на замовлення, спрямованість умислу ОСОБА_11 на вчинення злочину на замовлення та корисливий мотив підтверджується сукупністю всіх обставин вчиненого злочину.

В своєму висновку суд керувався п.3 ПП ВСУ, що у разі коли до кримінальної відповідальності притягнуто кількох осіб, які діяли спільно з умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого чи заподіяння шкоди його здоров`ю, належить з`ясовувати і зазначати у вироку характер їхніх дій, ступінь участі у вчиненні злочину кожної з них.

При ексцесі виконавця, тобто коли один із співучасників вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкий або інший злочин (наприклад, при домовленості заподіяти потерпілому тілесні ушкодження позбавив його життя), за цей злочин повинен відповідати лише його виконавець, а інші особи - за злочини, вчинені ними в межах домовленості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" у п.10 звернуто увагу на те, що за п.6. ч.2 ст.115 КК умисне вбивство кваліфікується як вчинене з корисливих мотивів тоді, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав отримати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або для інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому немає значення, отримав він вказану вигоду чи ні, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК виключається.
Однак судом була допущена помилка при кваліфікації дій ОСОБА_11 за п.11 ч.2 ст.115 КК України виходячи з наступного.

Умисним вбивством, вчиненим на замовлення (п.11 ч.2 ст.115 КК України), є умисне позбавлення життя потерпілого, здійснене особою (виконавцем) за дорученням іншої особи (замовника). Таке доручення може мати форму наказу, розпорядження, а також угоди, відповідно до якої виконавець зобов`язується позбавити потерпілого життя, а замовник - вчинити або не вчинити в інтересах виконавця певні дії матеріального чи нематеріального характеру. Якщо замовник доручив виконавцеві заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, а виконавець умисно вбив потерпілого, то замовник підлягає кримінальній відповідальності за співучасть у злочині, який він організував або до вчинення якого підбурював, а виконавець - за той злочин, який фактично вчинив.

Зважаючи на те, що існувала домовленість між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на спричинення потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, що не заперечується засудженими, знайшло своє підтвердження в матеріалах кримінальної справи, та при розгляді справи в суді першої інстанції. Під час проведення судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність непрямого умислу на заподіяння смерті потерпілого. Судом не було встановлено, що доручення замовника містило альтернативу (поставлене завдання було направлене на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, або його вбивство), а в діях засудженого ОСОБА_11 містяться ознаки ексцесу виконавця, колегія суддів дійшла висновку про виключення кваліфікуючої ознаки п.11 ч.2 ст.115 КК України, умисне вбивство вчинене на замовлення.

В даному випадку вірною буде кваліфікація дій засудженого ОСОБА_11 вчинення умисного вбивства з корисливого мотиву. Корисливий мотив злочину та вчинення його підтверджується отриманням грошових коштів ОСОБА_11 для виконання злочину, що останнім не заперечується.

Виходячи з аналізу норм кримінального права, обґрунтування апеляційних вимог щодо перекваліфікації на ч.2 ст.121 КК України є неспроможними.

У відповідності до ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Судом першої інстанції допущено помилку при формулюванні обвинувачення за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_25 , та зазначено у мотивувальній частині вироку прізвище особи, справу щодо якої виділено в окреме провадження та оголошенням її у розшук.

Так відповідно до матеріалів кримінального провадження, постановою від 21 грудня 2011року ОСОБА_20 оголошено в міжнародний розшук (т.2 а.с.98-100) у відповідності до постанови від 12 квітня 2012 року були виділені матеріали з кримінальної справи №27-8721 за обвинуваченням ОСОБА_20 в окреме провадження (т.1, а.с.149-157).

Виходячи з принципу презумпції невинуватості в обвинувальному вироку не слід вказувати конкретні прізвища осіб, вину яких не доведено, в зв`язку з чим необхідно виключити посилання на ОСОБА_20 , оскільки справу щодо останнього виділено в окреме провадження.

Вирішуючи питання про задоволення цивільного позову, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог виходячи із вимог ст.ст. 23, 1168 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», принципу справедливості, розумності та виваженості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Суд врахував той факт, що потерпіла дружина безповоротно втратила чоловіка, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала істотних негативних змін в особистому житті, перенесла страждання, пов`язані зі смертю рідної людини і продовжує нести ці страждання. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховано, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. При задоволені цивільного позову судом вірно враховано участь кожного з підсудних у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_18 , та задоволення зазначених вимог частково, шляхом стягнення з підсудного ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 80 000 грн., а з підсудного ОСОБА_11 100 000грн..

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_11 , судом першої інстанції враховано, що останній вчинив злочини один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, інші до категорії злочинів середньої тяжкості, характеристику з місця проживання, згідно якої він характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудного ОСОБА_11 колегією суддів не встановлено. Беручи до уваги вищенаведене, тяжкість скоєного злочину, обставини справи, вік, особу підсудного, стан його здоров`я, позицію потерпілої, колегія суддів суду першої інстанції дійшла вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства в межах санкції статті у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Призначаючи міру покарання засудженомуОСОБА_10 , колегію суддів у відповідності зі ст.65 КК України враховано, що він вчинив злочини, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, інші середньої тяжкості, характеристику з місця проживання, згідно якої він характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Обставин, які обтяжують покарання засудженого судом першої інстанції не встановлено.
Однак при вивченні матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_10 на час розгляду провадження є вдівцем, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_34 ІНФОРМАЦІЯ_3 , розкаюється у вчиненні правопорушень, з`явлення із зізнанням в скоєних злочинах, що на думку колегії суддів є пом`якшуючими обставинами при призначенні покарання.

Беручи до уваги вищенаведене, тяжкість скоєних злочинів, обставини справи, наявність пом`якшуючих обставин, та відсутність обтяжуючих обставин у справі колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання, призначивши покарання достатнє для виправлення та перевиховання в умовах ізоляції від суспільства, в межах санкцій статей за якими вина визнана доведеною.

Керуючись п.15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 13.04.2012 року) ст.ст.362, 366, 367 КПК України (в редакції закону 1960 року), колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_12 , прокурора якій брав участь в суді першої інстанції - залишити без задоволення.
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_11 ; засудженого ОСОБА_14 , захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_14 задовольнити частково.

З мотивувальної частини вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2015 року зформульованого обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_25 виключити посилання на ОСОБА_20 , оскільки справу щодо останнього виділено в окреме провадження.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_11 за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_25 кваліфікуючу ознаку п.11 ч.2 ст.115 КК України, умисне вбивство вчинене на замовлення.

Визнати неналежним доказом та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на протокол допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 22 липня 2011 року.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2015 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши йому покарання.
Вважати засудженим ОСОБА_10 :
- за ч. 4 ст.27 ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 09 /дев`ять/ років,

- за ч. 1 ст. 14, ч.3 ст.27, ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців,

- за ч.3 ст.27, ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 9 /дев`яти/ років позбавлення волі.

Зарахувати засудженому ОСОБА_10 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2011 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.

Зарахувати засудженому ОСОБА_11 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 24 липня 2011 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом місяця з дня її проголошення, а засудженими, які тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4