Справа № 442/6332/15-к
Провадження № 1-кс/442/1457/2015
У Х В А Л А
30 листопада 2015 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконферецзв?язку скаргу ОСОБА_4 на постанову Заступника Генерального прокурора України від 20 серпня 2015 року про видачу особи (екстрадицію), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою, в якій просить скасувати постанову Заступника Генерального прокурора України від 20 серпня 2015 року про видачу особи (екстрадицію) та відмовити у видачі (екстрадиції) до Російської Федерації ОСОБА_4 .

В обгрунтування скарги посилається на те, що він відбуває покарання в Дрогобицькій ВК № 40, так як засуджений Миколаївським районним судом Львівської області до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 3 ст.357 КК України. 20 серпня 2015 року постановою Заступника Генерального прокурора прийнято рішення про його екстрадицію до Російської Федерації. Вважає, що при прийнятті вказаної постанови не було враховано того, що він народився на України, є етнічним українцем, громадянство Російської Федерації він отримав у зв?язку з тим, що у 1992 році його батьки переїхали на постійне місце проживання в Росію, але його близькі родичі проживають на Україні, бажає на Україні зареєструвати шлюб. На його думку, оскільки на даний час Російська Федерація веде неоголошену війну з Україною, існують ризики позбавлення його права на справедливий та безсторонній суд.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, просить її задоволити. Пояснив, що він не є громадянином України, до компетентних органів України з проханням про отримання статусу біженця не звертався, притулку в Україні не просив. Також не звертався з питанням щодо отримання громадянства України, оскільки на її території перебуває лише четвертий рік. Однак, 25.11.2015 року він звернувся з листом до Президента України про те, що бажає отримати громадянство України, так як тут народився і має намір проживати. Укласти шлюб у вересні цього року, як було заплановано, йому не вдалося, у зв?язку з відсутністю у нього паспорта. Вини у вчиненні злочинів, за які його мають намір притягнути до відповідальності у Російській Федерації не визнає, тому просить відмовити у видачі його до вказаної держави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечила, посилаючись на відсутність для цього підстав. Доповнила, що відповідно до запитів Генеральної прокуратури України та Прокуратури Львівської області надано інформацію щодо відсутності у ОСОБА_5 громадянства України. Також встановлено, що останній не звертався із заявами про надання йому статусу біженця чи притулку. Крім цього, відсутні будь-які підтвердження щодо переслідувань ОСОБА_5 у Російській Федерації. Тому вважає, що скарга засудженим ОСОБА_5 подана безпідставно, а тому просить відмовити у її задоволенні.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується письмовими доказами у справі, що у провадженні слідчого відділу ОМВС Росії по Нафтоюганському району Ханти-Мансійського автономного округу - Югри перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п. «а» ч. 3 ст. 158 (крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з незаконним проникненням у житло) КК Російської Федерації.

Органом досудового слідства 04.02.2012 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 як обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину; 28.02.2012 року у зв?язку з ухиленням від слідства оголошено його розшук. Нафтоюганським районним судом Ханти-Мансійського автономного округу - Югри 19.02.2014 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

20.02.2014 року оголошено громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , уродженця с.Довге Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в міжнародний розшук з метою його видачі (Постанова від 20.02.2014 року).

Крім того, вироком Ханти-Мансійського районного суду Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області від 23.03.2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 166 (неправомірне заволодіння транспортним засобом без мети викрадення (угон) КК Російської Федерації, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 05.04.2011 року.

До Генеральної прокуратури України 11.07.2014 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності та про надання згоди на приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вказаним вироком суду, у разі засудження його за крадіжку.

У ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Львівської області за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлено обставин, передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами, для відмови у видачі ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності та у наданні згоди на приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ханти-Мансійського районного суду Ханти-Мансійського автономного округу - Югри від 23.03.2011 року.

Інкриміновані ОСОБА_4 злочини за п. «а» ч. 3 ст. 158, ч. 1 ст. 166 КК Російської Федерації, відповідають ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 289 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Передбачені ст.ст. 49, 80 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за п. «а» ч. 3 ст. 158 ККРосійської Федерацї та виконання обвинувального вироку Ханти-Мансійського районного суду Ханти-Мансійського автономного округу - Югри від 23.03.2011 року не закінчилися.

Зазначені обставини, зокрема, викладені в постанові від 20 серпня 2015 року, яка підписана Заступником Генерального прокурора України та була предметом дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 КПК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Згідно з ч.4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку встановленому законодавством України.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у Дрогобицькій ВК № 40, оскільки 27.09.2012 року засуджений Миколаївським районним судом Львівської області до позбавлення волі на 5 років 6 місяців за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 , ч. 3 ст. 357 КК України. Початок строку відбуття покарання 13.08.2012 року, що підтверджується довідкою по особовій справі №284-в-12.

Як стверджується матеріалами справи та не заперечується самим скаржником, ОСОБА_4 не є громадянином України, не має статусу біженця чи статусу особи, яка потребує додаткового захисту; тимчасовий захист в Україні йому не надавався, а також останній не звертався у встановленому порядку із заявами про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, або ж з питання набуття громадянства України (довідка Державної міграційної служби України). Відсутні будь-які докази того, що загрожує небезпека його здоров`ю, життю або свободі за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Поряд з тим, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, стверджується, що ОСОБА_4 є громадянином Російської Федерації і не звертався з заявою про вихід з громадянства РФ чи про небажання бути громадянином РФ (Висновок №2384 щодо перевірки обставин, які засвідчують наявність або відсутність громадянства РФ у ОСОБА_4 )

Відтак, постанова Заступника Генерального прокурора України від 20 серпня 2015 року про видачу особи (екстрадицію) прийнята з урахуванням вищенаведених обставин та у відповідності до положень Європейської Конвенції про видачу правопорушників 1957 р., Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 р.

Отже, як органами прокуратури, так і в судовому засіданні не встановлено жодних підстав, які б перешкоджали прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації.

Посилання скаржника на те, що він звернувся з листом до Президента України щодо отримання громадянства України, не можуть братися до уваги як підстава для скасування оскаржуваної постанови. Дана заява написана ОСОБА_5 (як зазначив останній) лише 25.11.2015 року, тобто, після прийняття рішення про його екстрадицію, більше того, вже після написання ним скарги. Вказане може свідчити про звернення з такою заявою задля уникнення ним екстрадиції до Російської Федерації для вирішення питання щодо притягнення його до кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, вважаю, що постанова Заступника Генерального прокурора України про видачу (екстрадицію) від 20 серпня 2015 року є законною та обґрунтованою і відстуні підстави для її скасування.

Керуючись ст.591 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову Заступника Генерального прокурора України від 20 серпня 2015 року про видачу особи (екстрадицію).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, особою щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же термін з моменту вручення їй копії судового рішення до апеляційного суду Львівської області. Подання апеляційної скарги на дану ухвалу зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1