1-кп/357/679/14
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2014 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 спеціаліста відділу сектору опіки і піклування в справах дітей Білоцерківської міської ради ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, студентки 3 курсу Київського національного університету культури і мистецтв, не заміжньої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , раніше судимої:

26.05.2014 року Дніпровським районним судом в м. Києві за ч. 2 ст. 15 і ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , маючи на утриманні свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримувала з 01.04.2013 року по 01.09.2013 року одноразову державну грошову допомогу при народженні дитини в сумі 12960 гривні, а також з 05.07.2013 року по 01.09.2013 року по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 гривень, на загальну суму 243 гривні 23 копійки та з 02.06.2013 року по 01.09.2013 року грошову допомогу на дитину одинокій матері в розмірі 291 гривня 60 копійок за один місяць, на загальну суму 874 гривні 80 копійок. Загальна сума отриманих ОСОБА_4 коштів становить 14078 гривень 03 копійки. При цьому, впродовж серпня 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" та ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України умисно відсторонилась від утримання та виховання дитини та витрачала державну грошову допомогу на власні потреби, а саме одяг, відпочинок, не надавала необхідні для дитини одяг, житло та їжу, не піклувалася про її здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, не створювала належні умови для розвитку природних здібностей.

09.08.2013 року ОСОБА_4 , отримавши кошти, залишила малолітнього сина на свою матір ОСОБА_7 , яка була позбавлена щодо неї батьківських прав в 2009 році. При цьому, будь-яких коштів на утримання дитини ОСОБА_4 матері ( ОСОБА_7 ) не залишила та поїхала з міста.

16.08.2013 року малолітній ОСОБА_5 був виявлений у ОСОБА_7 , яка перебувала у нетверезому стані, фахівцями із соціальної роботи Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Білоцерківської міської ради, які разом з працівниками ССД Білоцерківської міської ради, дільничним інспектором міліції та дільничним лікарем забрали його з місця проживання та влаштували до будинку дитини.

19.08.2013 року ОСОБА_4 повернулась в місто. Перебуваючи за своїм місцем проживання, навідувалась до дитини декілька разів, не дивлячись на те, що ОСОБА_4 в тривалості побачень з дитиною обмежена не була, перебувала з дитиною лише годину, зв`язку між матір`ю та дитиною не було, коштів, їжі, одягу вона не надавала.

Внаслідок чого, 10.09.2013 року малолітнього ОСОБА_5 було влаштовано в прийомну патронатну сім`ю, в якій він перебував більше ніж пів року. Під час перебування малолітнього в прийомній - патронатній сім`ї ОСОБА_4 , мала змогу його постійно відвідувати, без обмежень в часі, забезпечувати його їжею, одягом, іграшками, однак остання цього не робила, лише декілька разів відвідала свого сина.

04 березня 2014 року ОСОБА_4 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду позбавлена батьківських прав у зв`язку з ухиленням останньої від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачена, прокурор, законний представник малолітнього потерпілого не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, визнала повністю. При цьому дала суду показання, у яких підтвердила викладені вище обставини, пояснивши, що хоча і хотіла мати дитину, однак виявилася психічно та фізично не готова до навантажень, які у неї вникли у зв`язку з утриманням та вихованням дитини. У вчиненому щиро розкаюється, про що свідчить досить самокритична оцінка власного вчинку та готовість відбувати покарання за вчинене правопорушення.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення матері від утримання неповнолітньої дитини, яка перебувала на її утриманні.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості, наслідки, які настали від вчинення злочину, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю проживання, веде соціальний спосіб життя, навчається та є студенткою 3 курсу денної форми навчання бюджетного фінансування напряму підготовки «Готельно-ресторанна справа» інституту готельно-ресторанного та туристичного бізнесу, адміністративних правопорушень не вчиняла. Судом не береться до уваги при призначенні виду та розміру покарання довідка Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об`єднання від 06.06.2014 №1525 про перебування обвинуваченої на обліку під наглядом лікаря-нарколога з приводу вживання наркотичного засобу зі шкідливим впливом, оскільки довідка не містить даних щодо періоду передування обвинуваченої на обліку, сама обвинувачена категорично заперечує даний факт, а інші докази, які б об`єктивно характеризували ОСОБА_4 як особу, яка схильна до виживання наркотичних речовин відсутні.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття;

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 їй необхідно і достатньо призначити покарання у виді обмеження волі в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України.

Однак з урахуванням вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що виправлення засудженої можливе без відбування покарання, а тому її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку

Судові витрати у справі відсутні.

На час ухвалення вироку підстав застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 326, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк на 1 (один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не скоїть нового злочину.

На підставі ч. 4 ст. 70 ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2014 року виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази у справі відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1