Справа № 11-429/11 Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач : Олексієнко
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: Олексієнка Ю.Г.

суддів: Пікановського Б.В., Старинця Ю.В.

за участю прокурора: Кузьміна С.В.

захисників: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула 8 квітня 2011 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4, прокурора, який брав участь в розгляді справи із змінами на вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 лютого 2011 року, яким

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше

не судимого

засуджено за ст. 286 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання з цивільними позовами.

ОСОБА_4 засуджений за те, що 9.04.2001р. біля 20год. 30хв. перебуваючи в стані алкогольного спяніння і керуючи по вул. Ватутіна в м. Вінниці автомобілем НОМЕР_1, в салоні якого поруч з водієм знаходився пасажир ОСОБА_5, в порушення п. 12.1 ПДР України не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху в районі ринку «Мрія», при повороті ліворуч, не справився з керуванням та виїхав на бордюрний камінь, де рухаючись по тротуару вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6, внаслідок чого настала її смерть від отриманих тілесних ушкоджень.

Продовжуючись рухатись по тротуару, не справившись з керуванням автомобіля зїхав з містка та перекинувся на дах.

В результаті цього пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні пошкодження, від яких настала його смерть.

В апеляції адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати в звязку з однобічністю досудового та судового слідства, а також через невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи.

При цьому, ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 3 КК України необхідно виправдати залишивши цивільні позови ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 без задоволення.

В апеляції прокурора із змінами ставиться питання про зміну вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_4, а саме: дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року) і вважати його засудженим до обраної судом міри покарання.

Заслухавши доповідача, виступ адвоката ОСОБА_2 підтримавшого доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_3, який підтримав апеляцію прокурора із змінами та заперечував відносно апеляції адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4, думку прокурора, який підтримав апеляцію із змінами і вважавшого в силу вимог кримінально-процесуального закону можливим розглянути дану кримінальну справу в судовому засіданні, залишивши клопотання засудженого без задоволення, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора із змінами підлягає до задоволення, а апеляція захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Висновок суду про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який він засуджений при обставинах зазначених у вироку є обґрунтованим і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Мотивуючи висновок про винність ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які в ході досудового та судового слідства пояснювали, що першим через передні двері пасажира витягнули тіло молодого хлопця, який не подавав ознак життя, а потім через ті ж двері витягнули чоловіка, який був живий і якого забрала швидка допомога, і що дверці з боку водія були заблоковані і тому водія витягували через передані пасажирські двері.

Знаходження ОСОБА_5 на передньому пасажирському сидінні в момент дорожньої-транспортної пригоди підтверджується також матеріалами справи:

відповідно до висновку комісійної комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи №77-К від 20.06.2001 року, враховуючи локалізацію та морфологічні ознаки тілесних ушкоджень, виявлених при секції трупа ОСОБА_5, протоколу огляду транспортного засобу від 9.04.2001 року (а.с. 7-8), протоколів допитів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 12-14), (32-33).

Посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на те, що попереднє і судове слідство проведені неповно, упереджено, а висновок суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та суперечливих доказах є безпідставними.

Суд ретельно перевіряв в судовому засіданні доводи адвоката та засудженого, аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі і обєктивно визнав їх необґрунтованими, так як вони спростовуються сукупністю доказів досліджених і перевірених в судовому засіданні.

Суд правильно визнав позицію засудженого ОСОБА_4, що транспортним засобом керував ОСОБА_5, як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18, даними ними в ході досудового та судового слідства, останні чітко бачили, що автомобіль передньою частиною вдарився об грунт, після цього через передню частину перекинувся один раз.

Оскільки автомобіль перевертався лише через передню частину, то суд обґрунтовано прийшов до висновку, що водій і пасажир при цьому не могли помінятись місцями, що могло мати місце при боковому перевертанні машини, що і спростовує твердження ОСОБА_4, що в момент ДТП за кермом автомобіля перебував ОСОБА_5

Невизнання засудженим ОСОБА_4 своєї вини, суд обґрунтовано розцінив як один із способів захисту та бажання уникнути відповідальності, про що свідчать його суперечливі покази, які він давав на досудовому слідстві та в судових засіданнях, а саме, що засуджений стверджує, що вперше його допитували коли він був в шоковому стані, однак його покази є послідовними та жодного разу він не вказував на психічний чи фізичний тиск з боку правоохоронних органів, тому, суд вірно розцінив їх щодо місця знаходження його на момент ДТП на місці пасажира, як намір уникнути кримінальної відповідальності та покарання.

Вирішуючи питання щодо виду і міри покарання, суд законно та обґрунтовано прийняв рішення про призначення ОСОБА_4 покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Проте, під час постановлення вироку суд допустив неправильне застосування кримінального закону, що є підставою для зміни вироку.

Так, органами досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року).

Відповідно до п. 18 Розділу І прикінцевих та перехідних положень КК України (в редакції 2001 року) при вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених кримінальним кодексом України 1960 року, які були вчинені до набрання чинності КК України 2001 року, до злочинів різної тяжкості слід керуватись ст. 12 КК України ( в редакції 2001 року), якщо це помякшує кримінальну відповідальність осіб, які вчинили злочин до набрання чинності цим кодексом. В інших випадках необхідно застосовувати положення Кримінального кодексу України в редакції 1960 року.

Суд, під час розгляду кримінальної справи та постановлення вироку щодо ОСОБА_4 перекваліфікував дії останнього з ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960р.) на ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції 2001 року).

Проте, судом залишено поза увагою те, що мінімальною межею покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції 2001р.) є 5 років позбавлення волі, а мінімальною межею покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960р.) є 3 роки позбавлення волі, тобто, введення у дію КК України (в редакції 2001р.) посилено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України (в редакції 2001р.) Закон, що посилює кримінальну відповідальність та погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

В силу даних вимог, дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року).

Цивільні позови потерпілих задоволено з урахуванням наслідків, що настали для потерпілих та судової практики, що склалась при вирішенні цих питань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляцію із змінами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом задоволити.

Вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 24 лютого 2011 року щодо ОСОБА_19 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції 2001р.) на ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року) і вважати ОСОБА_19 засудженим за ч. 3 ст. 215 КК України (в редакції 1960р.) на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Судді:

З оригіналом вірно: