АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/848/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 жовтня 2015 року м. Запоріжжя Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, маючого середню освіту, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків: впродовж іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 999 грн.

Вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 05.09.2014 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та тим, що потерпілий ОСОБА_8 залишив на столі в кухні вищезазначеної квартири своє майно без нагляду, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, що належить потерпілому, а саме: мобільний телефон марки «Lenovo A 369 i» в корпусі чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 999 гривень, в якому знаходились: карта пам`яті «Micro SD», вартістю 70 гривень, сім карта мобільного оператора «КиївСтар», абонентський номер НОМЕР_3 , вартістю 15 гривень, на рахунку якої грошові кошти відсутні, сім карта мобільного оператора «КиївСтар», абонентський номер НОМЕР_4 , вартістю 15 гривень, на рахунку якої грошові кошти відсутні, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1099 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 реальну міру покарання. Призначене покарання вважає надто м`яким. Оскільки ОСОБА_7 заподіяну шкоду не відшкодував, не вибачився, вважає його виправлення та перевиховання можливим лише в умовах ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін; прокурора, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважала законним та обґрунтованим та просила його залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65-67 КК України, врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, наявність обставин, які пом`якшують покарання та виразилися в тому, що ОСОБА_7 розкаявся у скоєному, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який судимості, в силу ст. 89 КК України, не має, за місцем проживання характеризується позитивно і обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_7 та його ставлення до вчиненого ним злочину, наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судова колегія вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання повністю відповідає його меті, є необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів і доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілого, наведених висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судовому засіданні потерпілим ОСОБА_8 було заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої злочином в розмірі 999 грн., який обвинуваченим був визнаний в повному обсязі і судом задоволений, тому судова колегія приходить до висновку, що невідшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди на час звернення потерпілим із апеляційною скаргою не може свідчити про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на час розгляду кримінального провадження та призначення покарання.

Розглядаючи апеляційну скаргу в межах її вимог, судова колегія приймає до уваги, що саме таке покарання було запропоновано прокурором в судових дебатах суду першої інстанції, з позицією якого повністю погодився потерпілий, що відповідає аудіо запису судового засідання.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга потерпілого також через невідповідність її вимог п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, згідно якого вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання апеляційним судом може бути змінений лише шляхом його пом`якшення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

1. 2. 3.