АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/1605/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/550/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000551 від 01.06.2015р., на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, проживаючого в цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого трактористом-машиністом ФГ «Агропрогрес», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. скасувати та ухвалити новий в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Просить призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 31.05.2015р., приблизно о 20-00 годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.9(а) Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керував технічно справним мотоциклом «Дніпро 11», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно технічного паспорту серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , рухався по ґрунтовій дорозі с. Кіровки, з боку с.Кіровки в напрямку Карачунівського водосховища в Криворізькому районі Дніпропетровської області. Навпроти шлагбауму, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б) та 12.1. Правил дорожнього руху України, будучи неуважним до дорожньої обстановки, не обравши в допустимих межах таку швидкість руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух мотоциклу, здійснив перекидання мотоциклу марки «Дніпро-11», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого спричинив смертельну травму пасажиру ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якого пасажиру ОСОБА_11 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден лобової області праворуч, правої та лівої завушної областей, синець правого ока, крововилив у м`які тканини голови, переломи кісток склепіння, основи та лицьового черепу, крововиливи під оболонки та у речовину мозку, розтрощення мозку, карміновий набряк легень, два синця середньої третини внутрішньої поверхні лівої гомілки, синець над внутрішньою правою кісточкою.

Анатомічна локалізація та морфологічний характер ушкоджень свідчить про те, що ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, які діяли за типом удару та стискання, що можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди при перекиданні мотоцикла та притисканні тіла потерпілої частинами мотоцикла.

Ушкодження на тілі трупа у сукупності як такі, що мають єдиний час та механізм утворення носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 20-00 годині, на ґрунтовій дорозі с.Кіровка, Криворізького району, Дніпропетровської області.

Вищезазначене діяння, вчинене ОСОБА_6 , було кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, з призначенням покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підстав ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням 2 (два) роки. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи. В силу ст. 77 КК України додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, підлягає реальному виконанню.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, віднесено законодавцем до категорії тяжких і який має підвищену суспільну небезпеку, так як фактично посягає на життя людей. Не врахував, що злочин обвинувачений вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії Вважає, що виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання неможливо.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд хоча і застосував до обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, проте не аргументував підстави застосування мінімального його розміру.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор, не оскаржуючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, при обставинах, викладених в оскарженому вироку, прохав колегію суддів задовольнити апеляційну скаргу, шляхом скасування вироку суду першої інстанції від 29.07.2015р. в частині призначення покарання через його м`якість та ухвалення нового вироку.

Під час судового засідання при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, відмовити прокурору у задоволенні апеляційної скарги, та не призначати ОСОБА_6 міру покарання, пов`язану з реальним позбавленням волі, а також не збільшувати розмір додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з постановленням нового вироку в цій частині.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, не підлягають перегляду в апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с.126 т.1), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.127 т.1), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.128 а, б т.1), офіційно працевлаштований і за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.128 т.1), вину визнав повністю та розкаявся в скоєному, а також думку потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні просила не призначати покарання обвинуваченому, пов`язане із реальним позбавленням волі.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України, суд визнав щиросердне розкаяння в скоєному, а також, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, відшкодував матеріальну шкоду на поховання.

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Суд при обранні міри додаткового покарання врахував характер вчиненого правопорушення та його наслідки, грубість порушень ПДР України допущеного обвинуваченим, що ОСОБА_6 має посвідчення тракториста машиніста.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, як основного у виді позбавлення волі, так і додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного обвинуваченому основного покарання та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В порядку ст.77 КК України додаткове покарання підлягає реальному виконанню.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він дійсно може прийняти рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням. Таке рішення суду, відповідно до вимог ст.374 КПК України, повинно бути належним чином вмотивоване, про що також зазначено і в п.п.1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Однак, виходячи з зазначених вимог закону, колегія суддів вважає, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, вказаних вимог закону України не дотримався, недостатньо врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив хоча і з необережності, але тяжкий злочин, в стані алкогольного сп`яніння, потерпілою є малолітня особа, яка померла внаслідок його протиправних дій, не послався на обставини, які давали достатні підстави для висновку про можливість застосування ст.75 КК України, у зв`язку з чим, вирок суду в цій частині не можна вважати вмотивованим, він підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Під час апеляційного розгляду ні обвинувачений, ні його захисники переконливо не спростували доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора про скасування звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і не надали додаткових доказів на підтвердження обґрунтованості судового рішення в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового вироку.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував характер вчиненого правопорушення, внаслідок якого наступила смерть малолітньої дитини, грубість порушення ПДР України, допущеного обвинуваченим, що ОСОБА_6 не має посвідчення на право водіння мотоциклом, а має посвідчення на право управління трактором а тому вважає, що додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами слід призначити не на мінімальний строк, передбачений ст.55 ч. КК України.

Виходячи з наведених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Обираючи міру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів, оцінила надані сторонами обвинувачення та захисту докази у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст.50, 65 КК України, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характеристику особи винного, який раніше не судимий (а.с.126 т.1), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.127 т.1), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.128 а, б т.1), офіційно працевлаштований і за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.128 т.1), має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.129, 133 т.1), вину визнав повністю та розкаявся в скоєному, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні просила не призначати покарання обвинуваченому пов`язане із реальним позбавленням волі, але і те ,що злочин скоєно в нетверезому стані, відносно малолітньої.

В якості обставин, які пом`якшують покарання згідно зі ст.66 КК України, колегія суддів визнає щиросердне розкаяння в скоєному та сприяння розкриттю злочину, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, відшкодування матеріальної шкоди на поховання загиблої дитини.

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, колегія суддів визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с.125 т.1).

При вирішенні питання щодо міри додаткового покарання колегія суддів враховує характер вчиненого правопорушення та його наслідки смерть малолітньої ОСОБА_11 (а.с.130 т.1), грубість порушень ПДР України допущеного обвинуваченим, що ОСОБА_6 має посвідчення тракториста машиніста (а.с.28, 29 т.2).

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно обрати покарання в межах санкції ст.286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, з урахуванням положень ст.55 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407 п.3 ч.1, 413, 420, 421 ч.1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити .

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 ( п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Виконання вироку покласти на начальника Криворізького РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Строк покарання рахувати з дня виконання вироку, тобто з часу затримання ОСОБА_6 .

В решті вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту проголошення вироку.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3