№ п 1-кс/317/59/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2016 року м. Запоріжжя

Слідчій суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілої (адвоката) ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Запорізького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , про арешт майна, у якому зазначено, що до чергової частини Запорізького відділення поліції 30.11.2015 надійшла заява про кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 , за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами її житлом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за даним фактом 30 листопада 2015 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002296 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. В подальшому, кваліфікація кримінального правопорушення змінена на ч. 3 ст. 190 КК України. Враховуючи те, що об`єкт нерухомості квартира, яка складається з чотирьох кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є набутою в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою недопущення подальшого незаконного відчуження та відновлення порушених прав та законних інтересів громадян, на теперішній час виникла необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 пояснила, що 11.03.2010 на підставі договору купівлі - продажу вона придбала квартиру АДРЕСА_2 , якою і користувалася до літа 2014 року, а саме до початку проведення бойових дій в рамках антитерористичної операції на сході України, через що змушена була переїхати тимчасово мешкати на територію Запорізької області. Так, наприкінці листопада 2015 року, вона вирішила поїхати перевірити на цілісність дану квартиру, яка вже на цей час перебуває на території окупованого незаконними збройними формуваннями м. Донецька (ДНР Донецька народна республіка). Приїхавши до будинку, в якому розташована дана квартира, їй від керуючого будинком стало відомо, що квартира їй більше не належить та на теперішній час на підставі ухвали Ворошилівського районного суду м. Донецька від 25.06.2014, належить ОСОБА_7 . Але дане рішення є підробленим, оскільки будь-які угоди ОСОБА_6 з ОСОБА_7 ніколи не укладали та останній потерпілій взагалі не відомий. До Ворошилівського районного суду м. Донецька для розгляду цивільної справи ОСОБА_6 не запрошувалась. Крім того, потерпіла зазначила, що до вчиненого відносно неї кримінального правопорушення причетний ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з колишньою дружиною її сина ОСОБА_9 ОСОБА_10 та теперішній незаконний власник даної квартири ОСОБА_7 є дідусем ОСОБА_8 . Допитаний в ході слідства в якості свідка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 надав аналогічні показання своєї матері ОСОБА_6 , наголошуючи при цьому на те, що на протязі останніх років через його колишню дружину ОСОБА_8 неодноразово погрожував відібрати все наявне в нього та його близьких родичів майно.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2015, квартира АДРЕСА_2 , була перереєстрована на підставі підробленого рішення Ворошилівського районного суду м. Донецька № 255/6366/14-ц, та належала ОСОБА_7 ІПН НОМЕР_1 .

07.12.2015 потерпіла подала клопотання про проведення досудового розслідування Запорізьким ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, оскільки вона та свідок ОСОБА_9 мешкають на території Запорізького району, та приїзд потерпілої до м. Краматорська є небезпечним для неї через погрози шахраїв з м. Шахтарськ.

Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11.12.2015 року було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Але, у січні 2016 року з`ясувалося, що вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу № 3729 від 09.12.2015 вже належить іншій особі - ОСОБА_11 , тому рішенням державного реєстратора ОСОБА_12 від 14.01.2016 року було відмовлено у державній реєстрації обтяження (арешті) нерухомого майна.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52024719 від 25.01.2016 (станом на 14:36:08), квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу № 3729 від 09.12.2015 вже належить ОСОБА_11 ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 3 ст. 218 КПК України, якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
Крім того, ОСОБА_6 26.11.2015 до Донецького окружного адміністративного суду направлено адміністративний позов до Реєстраційної служби Селидівського МУЮ Донецької області про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно РС Селидівського МУЮ Донецької області ОСОБА_13 від 09.11.2015 щодо проведення реєстрації права власності за ОСОБА_7 на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .

Також, 26.11.2015 потерпілою до Апеляційного суду Донецької області направлено апеляційну скаргу на ухвалу Ворошилівського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 по справі № 255/6366/14-ц.

Як вбачається з листа Державної судової адміністрації України від 15.01.2016 року ухвали Ворошилівського районного суду м. Донецька під № 255/6366/14-ц від 25.06.2014 року у справі ОСОБА_6 в базі автоматизованої системи документообігу суду зареєстровано не було, під цим номером зареєстрована інша цивільна справа, за заявою ТОВ «Кредекс Фінанс», як і відсутня справа в обліково-статистичній картці.

У судовому засіданні слідчий, прокурор підтримали клопотання, просили суд його задовольнити.

Представник потерпілої наполягав на задоволенні клопотання, з метою запобігання подальшого відчуження квартири потерпілої іншим особам.

Слідчий суддя, оглянувши матеріали клопотання та кримінального провадження, заслухавши думку слідчого, прокурора, представника потерпілої, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Враховуючи те, що об`єкт нерухомості квартира, яка складається з чотирьох кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є набутою в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою недопущення подальшого незаконного відчуження та відновлення порушених прав та законних інтересів громадян, на теперішній час виникла необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь - яким чином таким майном та використовувати його.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, розмір завданої шкоди, а також те, що незастосування заборони розпорядження квартирою може призвести до втрати вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, необхідно розглядати без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Запорізького ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу № 3729 від 09.12.2015 року належить ОСОБА_11 ІПН НОМЕР_2 , заборонивши використовувати та розпоряджатися арештованим майном.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1