АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 22 жовтня 2015 року матеріали кримінального провадження № 0006322 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий - 10 листопада 2014 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом також вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. В решті вирок суду просить залишити без змін. Зокрема апеляційна скарга мотивована тим, що призначене ОСОБА_6 покарання вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, всупереч вимогам ч. 2 ст. 59 КК України за наявності корисливого мотиву обвинуваченого при незаконному заволодінню транспортним засобом потерпілого, суд першої інстанції прийняв помилкове рішення та не призначив останньому обов`язкового, в даному випадку, додаткового покарання у виді конфіскації майна. Разом з тим, прокурор вважає, що районним судом безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Водночас, звертає увагу на те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 будучи раніше судимим вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, на шлях виправлення не став та повторно, майже через 8 місяців з дня ухвалення вироку вчинив новий злочин, що свідчить про не усвідомлення ним кримінальної караності за вчинене діяння. Також, прокурор вважає що призначене ОСОБА_6 покарання є недостатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому повинно бути реальним у виді позбавлення волі з випробуванням в умовах ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінованої статті, без застосування ст. 75 КК України.
На вказану апеляційну скаргу 30 вересня 2015 року, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_9 було подано заперечення, зі змісту якого вбачається, що останні не згодні з вищезазначеною апеляційною скаргою прокурора та просять вирок суду залишити без змін, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_6 , судом першої інстанції були враховані всі обставини скоєння злочину, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, тому твердження прокурора щодо незаконності та невмотивованості вироку є вигадані, безпідставні і спростовуються наведеними матеріалами провадження.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 27 червня 2015 приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи на паркувальному майданчику гіпермаркету «Епіцентр-K», що розташований по вул. Великій Кільцевій, 1-Б, в м. Києві, побачив мотоцикл марки «QINGQI», модель QM125T- 10N, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить громадянину ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_6 , зайшов до гіпермаркету «Епіцентр-K», де придбав щіпці для металу та повернувшись до вказаного мотоциклу використовуючи заздалегідь приготовані щіпці, перекусив металевий замок, який перебував на ланцюгу, за допомогою якого був прив`язаний до металевої конструкції вказаний мотоцикл.

В подальшому ОСОБА_6 , почав переміщувати мотоцикл до виїзду з паркувального майданчику гіпермаркету «Епіцентр-К», таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ніким не оспорюються, провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тому відповідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України цей висновок колегією суддів апеляційної інстанції, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого, не перевіряється.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, на стадії перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено і не наведені такі обставини і в апеляційних скаргах.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповіднось ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок мякості та неврахування судимості за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості злочину, всі обставини справи і дані про його особу, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, про що прямо вказано у вироку суду.
Так, з вироку суду вбачається, що районний суд призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, якийвідповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, відсутність тяжких наслідків та перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також судом враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, а також відсутність обставин які його обтяжують.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, в судовому засіданні з самого початку визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим, який просив суд не позбавляти обвинуваченого волі, більше 2 місяців знаходився під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і не може бути визнане занадто м`яким або не справедливим.
Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини, його поведінки в суді, яка свідчить про те, що він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення кримінальних правопорушень, обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням цією нормою не передбачено призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність призначенння обвинуваченому ОСОБА_11 , додаткового покарання у виді конфіскації майна є необгрунтованими.
Не вбачаючи з матеріалів провадження будь-яких підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що відносно ОСОБА_6 ухвалено законний та обґрунтований вирок, а призначене йому, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень, і його не можна визнати явно несправедливим внаслідок м`якості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/1811/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 289 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1