АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/3108/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/565/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2015 р. м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 03.06.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000926 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, який
проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , неодноразово судимого:

1.27.01.1998р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу
за ч.1 ст.140 КК України, до покарання у виді позбавлення
волі строком на 1 р., на підставі ст. 46-1 КК України, виконання
вироку відстрочено на 2р.;
15.09.1999р. постановою суду Жовтневого району м.Кривого
Рогу скасована відстрочка виконання вироку і направлено в
місця позбавлення волі строком на 1р.
21.08.2000р. умовно-достроково звільненого на
не відбутий строк - 29 днів.;
2. 03.09.2001р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу

за ч.2 ст.140, ч.2 ст.213, ч.1 ст.42 КК України, до покарання у виді позбавлення

волі строком на 1р. 6міс., звільненого від покарання на підставі

ст.3 п. Б Закону України «Про амністію» від 05.07.2001р.;

3. 11.11.2003р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу

за ч.3 ст.185, ч.1 ст.296, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15

ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення

волі строком на 4р.;

4. 29.10.2007р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу

за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до

покарання у виді позбавлення волі строком на 5р.; відповідно ч.1

ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано

не відбуте покарання за вироком суду Жовтневого району

м.Кривого Рогу від 11.11.2003р. у виді 6 міс. позбавлення волі

остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі

строком на 5р. 6міс.

26.12.2007р. Апеляційний суд Дніпропетровській області

змінив вирок суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 29.10.2007р.,

в частині скоєння крадіжки по епізоду від 29.10.2007р.

вирок скасовано, відповідно до ст.9 ч.1 п.2 КПК України,

кримінальна справа в цій частині закрита, в іншій частині вирок

залишено без змін;

5. 16.07.2013р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу

за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі

строком на 2 р.; на підставі ст.75 КПК України, звільненого від

відбування покарання з випробуванням строком на 1р.;

6. 28.01.2014р. судом Центрально-міського району м.Кривого Рогу

за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі

строком на 2р., відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків

остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком

на 2 р. 1міс.;

7. 26.03.2014р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу

за ч.2. ст.185, ст. 395, ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді

позбавлення волі строком на 2р.; відповідно до ч.4 ст.70 КК України,

за сукупністю злочинів і вироків, остаточно призначено покарання

у виді позбавлення волі строком на 2р. 2 міс.;

05.03.2015р. звільненого по відбуттю строку покарання;

8. 11.06.2015р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу за ч.1

ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р.,

на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання

з випробуванням, строком на 1р.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирок суду Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2015р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
31 липня 2015р. суд Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 р.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком і вироком суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 11.06.2015р., остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 1р.6 міс.
Питання з речовими доказами вирішено.
Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.
03.06.2015р., ОСОБА_6 , повторно, приблизно о 15.20 год., знаходився біля будівлі Комунального дошкільного навчального закладу №260 по вул.Доватора, 5а в м.Кривому Розі, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, зайшов в приміщення дошкільного навчального закладу №260, розташованого по вул.Доватора, 5а в м.Кривому Розі, піднявшись по сходах на другий поверх, зайшов до приміщення групи №12, де скориставшись відсутністю свідків та очевидців, з сумки, яка знаходилась на полиці шафи, таємно викрав гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 грн. і дві банківські картки «Приватбанку» за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належали ОСОБА_8 .
З викраденим майном ОСОБА_6 , зник з місця скоєння злочину, звернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 300 грн.
В апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок суду, як незаконний, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2р., на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 11.06.2015р., більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2р., на підставі ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання, з випробуванням строком, на 1р., з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.
Зазначити у вступній частині вироку, судимість ОСОБА_6 від 27.01.1998р., якою він був засуджений Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу за ч.1 ст. 140 КК України (1960р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., на підставі ст.46-1 КК України (1960р.) виконання вироку відстрочено строком, на 2р., постановою суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 15.09.1999р., відстрочка виконання вироку була скасована, з направленням засудженого для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., 21.08.2000р. звільненого умовно-достроково за постановою суду Бережанського району Тернопольської області від 18.08.2000р., на не відбутий строк 29 днів.
В мотивувальній частині вироку, прокурор просить зазначити обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, а також обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку. В іншій частині, вирок суду залишити без змін.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, на неправильне застосування судом першої інстанції при призначені обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Крім того, прокурор вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку, не визнав за обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку, а за обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Прокурор також звертає увагу на помилку, допущену судом першої інстанції у вступній частині вироку при зазначені судимості ОСОБА_6 від 27.01.1996р.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, частково підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2р., на підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 11.06.2015р., яким його засуджено за ч.1ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі с.75 КК України, виконувати самостійно.
Зазначити у вступній частині вироку, судимість ОСОБА_6 від 27.01.1998р. судом Жовтневого району м.Кривого Рогу за ч.1 ст. 140 КК України (1960р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., на підставі ст.46-1 КК України (1960р.), з відстрочкою виконання вироку строком на 2р., 15.09.1999р., постановою суду Жовтневого району м.Кривого Рогу, відстрочка виконання вироку скасована, з направленням засудженого для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., 21.08.2000р., звільненого умовно-достроково на не відбутий строк 29 днів за постановою суду Бережанського району Тернопольської області від 18.08.2000р.
В мотивувальній частині вироку, зазначити обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.
В іншій частині, вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, частково підтримав прокурора, і просив призначити йому покарання у виді обмеження волі.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому, на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточного покарання, за сукупністю злочинів, є слушними і підлягають задоволенню.
Також, підлягають задоволенню доводи прокурора щодо не визнання і не зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку, обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Доводи прокурора про те, що суд, припустився помилки, не зазначивши у вироку, обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку, колегія суддів вважає не обґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
Колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора щодо необхідності зазначення у вступній частині вироку судимості обвинуваченого від 27.01.1998р.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, згідно ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення, також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з норм ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п.3 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З матеріалів кримінального провадження видно, що за скоєння, 02.05.2015р., злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_6 , 11.06.2015р., засуджено вироком суду Жовтневого району м.Кривого Рогу до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., і на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування з випробуванням, строком на 1р., з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (ар.пр.89-90).
Крім того, за вчинення 03.06.2015р., злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 , 31 липня 2015р., засуджено оскаржуваним вироком до покарання у виді позбавлення волі, строком на 2р., на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1р.6 міс. (ар.пр.95).
Перевіривши вирок щодо його законності та обґрунтованості, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання, двічі неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
З огляду на те, що суд першої інстанції, ухвалив незаконний вирок в частині призначення обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне, скасувати рішення суду і ухвалити свій вирок.
Виходячи з положень ч.2 ст.70 КПК України, при складанні покарань, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті, яка передбачає більш суворе покарання, а відповідно до норм ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
У п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», роз`яснено, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Суд першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2р. (ар.пр.95), при цьому, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, обравши принцип часткового складання призначених покарань, остаточно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 1р. 6міс. (ар. пр. 95), розмір, якого, є меншим, ніж розмір покарання, призначений вироком за обвинуваченням за ч.2 ст.185 КК України, що суперечить нормам Кримінального закону України і положенням Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», і свідчить про неправильне тлумачення закону, і суперечить його точному змісту.
Крім того, 11.06.2015р. ОСОБА_6 засуджено вироком суду Жовтневого району м.Кривого Рогу за ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., зі звільненням, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, строком на 1р., з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (ар. пр.89-90,94).
Відповідно до п.23 Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання - виходячи з його виду і розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, в порушення вимог ч.4 ст.70 КК України, не врахував, що ОСОБА_6 за попереднім вироком від 11.06.2015р. було засуджено із застосуванням ст.75 КК України, тобто зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, і, у такому випадку, складання або поглинення призначених покарань не допускається, і кожне покарання, виконується самостійно.
З вироку вбачається, що, виходячи з вимог ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття і повне визнання вини обвинуваченим, обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено(ар. пр. 94).
Відповідно до ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Згідно п.1 ч.1 ст.67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують визнаються - вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Матеріали кримінального провадження містять відомості про наявність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_6 (ар.пр.49-52).
Оскільки обвинувачений має ряд судимостей за вчинення умисних злочинів, які в установлений законом строк, не зняті і не погашені, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно не визнав за обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Щодо доводів прокурора про те, що суд першої інстанції, порушуючи закон, не визнав за обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування обвинуваченим, завданого збитку, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений після скоєння злочину, був зупинений працівниками міліції і не мав можливості розпорядитися краденим майном на свій розсуд, тому видав викрадене майно що підтверджується протоколом огляду місця події від 03.06.2015р. (ар.пр.37-38), у зв`язку з чим, колегія суддів, вважає, що видання крадених речей на місці скоєння злочину, не є добровільним відшкодуванням завданого збитку, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно не визнав за обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку.
З вступної частині вироку видно, що суд першої інстанції, зазначаючи судимість ОСОБА_6 від 27.01.1996р., вказав, що його засуджено судом Жовтневого району м.Кривого Рогу за ч.1 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., постановою від 18.08.2000р., суду Бережанського району Тернопольської області, 21.08.2000р., умовно-достроково звільнено від відбування покарання, на не відбутий строк 29 днів (ар.пр.93).
Крім того, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, встановила наявність суперечностей у вступній частині вироку щодо судимостей обвинуваченого ОСОБА_6 (ар.пр. 49-52).
Так, на ар.пр. 49-(зворот) вимог про судимість вказано, що 27.01.1996р. Жовтневим райсудом м.Кривого Рогу ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., із застосуванням ст. 46-1 КК України, з відстрочкою виконання вироку, строком на 2р.
Постановою суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 15.09.1999р, відстрочка виконання вироку скасована і засудженого направлено в місця позбавлення волі строком на 1р.
21.08.2000 р. за постановою суду Бережанського району Тернопольської області від 18.08.2000р. засудженого звільнено від відбування покарання на не відбутий строк 29 днів, умовно-достроково.
Далі, в тій же довідці (ар.пр.51) зазначено, що ОСОБА_6 , засуджено за тією самою статтею до того ж самого покарання з відстрочкою виконання вироку із застосуванням ст.46-1 КК України, на той же строк., але 27.01.1998р.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції у вступній частині вироку при зазначені судимості ОСОБА_6 , допустив описку, аналогічну описці, допущеній органом досудового розслідування.
З огляду на пояснення обвинуваченого, а також з врахуванням вимог ст.10 КК України (1960р.), колегія судів встановила, що ОСОБА_6 було засуджено 27.01.1998р.
Оскільки, суд першої інстанції, ухвалив вирок з порушеннями вимог ст.70 КК України, ст.374 КПК України, то відповідно до ст.ст.409, 413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, рішення суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню свого вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, без звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що просив прокурор в апеляційній скарзі.
При призначенні покарання обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст.50,65 КК України, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання (ар.пр.55), раніше неодноразово судимий (ар.пр.49-52), не працював, з липня 2003р. перебував під наглядом лікаря нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, знятий з під нагляду в квітні 2008р. через відсутність відомостей (ар.пр.53), на обліку у лікаря психіатра не перебував і не перебуває (ар. пр.54), а також враховує те, що, звільнившись 05.03.2015р. з місць позбавлення волі, скоїв новий злочин у травні місяці 2015р. за ч.1 ст.309 КК України, а у червні 2015р., скоїв злочин за ч.2 ст.185 КК України, це свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і неможливість його виправлення без призначення реального покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, визнає рецидив злочинів, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185КК України.
Вирок суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 11.06.2015р., яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1р., звільненого на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, строком на 1р., виконувати самостійно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405,407, 409, 413, п.2 ч.1 ст. 420, 374 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити частково.
Вирок суду Тернівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2015р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2р., на підставі ч.4 ст.70 КК України, вирок суду Жовтневого району м.Кривого Рогу від 11.06.2015р., яким його засуджено за ч.1ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням, виконувати самостійно.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання, обчислювати з дня його затримання 21.10.2015 року.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралася.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
У відповідності до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3