Справа № 459/2494/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/26/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 19.05.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено без змін тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислюється з часу його фактичного затримання 12.06.2015 року.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 30 березня 2015 року близько 16.00 год. по вул. В.Стуса у м.Червонограді Львівської області виявив ОСОБА_9 та з метою відкритого заволодіння чужим майном, особистого збагачення, діючи повторно, поблизу четвертого та п`ятого під`їзду будинку АДРЕСА_2 із-за спини наблизився до ОСОБА_9 , який є особою похилого віку та, реалізовуючи свій злочинний задум, використовуючи фізичну перевагу та фактор несподіваності, усвідомлюючи, що його дії носитимуть відкритий характер, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, шляхом ривка, з шиї ОСОБА_9 зірвав золотий ланцюжок 585 проби, вагою 10,21 грам золота вартістю 9 097 грн. 02 коп. із золотим хрестиком вагою 2,68 грами вартістю 2 077 грн. 00 коп., заподіявши при цьому останньому фізичну біль, з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим втік. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 фізичну біль та завдав матеріальних збитків на загальну суму 11 174 грн. 02 коп.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його незаконним, винесеним з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, без урахування фактичних обставин справи, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. При цьому, покликається на те, що суд не взяв до уваги докази, які суттєво могли вплинути на його висновки, у вироці не зазначено, чому судом взято одні докази та відкинуто інші. Зокрема, зазначає, що він як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні, свою вину заперечував, вказував на непричетність до вчинення даного злочину, оскільки, такий він не міг скоїти фізично. Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_9 ствердив на те, що він його вперше бачить. Просить вважати даний вирок незаконним і неправомірним.
У поданій апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_8 що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду, вважає, його незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. При цьому, покликається на те, що суд 1-ї інстанції, без оголошення документів, наданих у судовому засіданні 07.09.2015 року, долучив їх до матеріалів справи чим, з точки зору апелянта, грубо порушив вимоги КПК України; 07.09.2015 року в порушення вимог ч.3 ст.99 КПК України судом повторно досліджено копію відеозапису слідчого експерименту, а не оригінал диску; у судовому засіданні 21.09.2015 року, суд в порушення вимог ст.89 КПК України при розгляді клопотань про недопустимість доказів, не виходив у нарадчу кімнату, а розглянув дані клопотання на місці, що є істотним порушенням вимог КПК України. Крім цього, зазначає, що судом не встановлено та не наведено жодного доказу, який би свідчив про походження, вартість золотого ланцюжка та золотого хрестика, а також наявність у потерпілого зазначених предметів на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Вказує на те, що судом не встановлено та не наведено у вироку наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на вчинення дій в умовах очевидності, які мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер та ігнорування обвинуваченим цієї обставини. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який подані апеляційні скарги заперечив, вважає рішення суду 1-ї інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення, позицію адвоката ОСОБА_8 та його підзахисного ОСОБА_7 в підтримання поданих ними апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданих апеляційних скарг, Колегія Суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Колегія Суддів вважає, що районним судом вірно оцінено позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні як спосіб захисту та мету уникнення відповідальності, оскільки, на переконання Колегії Суддів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України доведена зібраними та перевіреними у ході судового розгляду доказами.

Так, у ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 30.03.2015 року точно години не пам`ятає, йшов з хлібного кіоску додому, ззаду до нього підійшла невідома йому особа, зірвала золотий ланцюжок з шиї та побігла. Обличчя грабіжника не бачив, тільки штани та куртку. Свідками злочину були дочка з матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що 30.03.2015 року близько 16.00 год. з дочкою поверталися додому, побачили свого сусіда ОСОБА_9 , який кликав на допомогу, а від нього швидко відходив хлопець та який в подальшому почав втікати. ОСОБА_9 пояснив, що з нього зірвали ланцюжок з хрестиком. Свідок зазначила, що бачила обличчя хлопця, який був одягнений в темну курточку, светр, штани, кепка. В лівій руці він тримав предмет, який блищав. У ОСОБА_9 був витягнутий светр, сорочка. Це був обвинувачений ОСОБА_7 і вона його впізнала у судовому засіданні 19 серпня 2015 року, вказавши, що особа, яка знаходиться за гратами викрала ланцюжок (а.с.41 зв.). Ця ж свідок згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 червня 2015 року, складеного відповідно до вимог закону, однозначно заявила про те, що серед пред`явлених їй осіб для впізнання під № 3 знаходиться особа, яка безпосередньо біля 16 год. 30 березня 2015 року біля під`їзду АДРЕСА_3 відкрито викрала майно ОСОБА_9 . Під № 3 знаходився гр-н ОСОБА_7 . Вона впізнала його за рисами обличчя: поглядом, формою носа, формою губ, брів, вух. ОСОБА_10 ствердила, що, не піддаючись сумнівам опізнана нею особа ОСОБА_7 , є особою, яка відкрито викрала майно ОСОБА_9 (а.с.69-71).

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що 30.03.2015 року близько 15.00-16.00 год. поверталася з матір`ю додому, в дворі нікого не було, посеред дороги стояв старший мужчина та молодий хлопець, який, побачивши, що вони наближаються, почав тікати. Підійшовши ближче впізнали старшого мужчину, це був їхній сусід ОСОБА_9 , який пояснив, що з нього зірвали ланцюжок з хрестиком. Хлопець почав втікати, вона його окликнула, він повернувся, запам`ятала його обличчя. Це був обвинувачений ОСОБА_7 . Вказує, що він був одягнений в кросівки, курточку темного кольору, штани і кепку. У ОСОБА_9 був витягнутий светр, сорочка. Ця ж свідок згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 червня 2015 року, складеного відповідно до вимог закону, однозначно заявила про те, що серед пред`явлених їй осіб для впізнання під № 2 знаходиться особа, яка безпосередньо біля 16 год. 30 березня 2015 року біля під`їзду АДРЕСА_3 відкрито викрала майно ОСОБА_9 . Під № 2 знаходився гр-н ОСОБА_7 . Вона впізнала його за рисами обличчя: поглядом, формою носа, формою губ, брів, вух. ОСОБА_10 ствердила, що, не піддаючись сумнівам опізнана нею особа ОСОБА_7 , є особою, яка відкрито викрала майно ОСОБА_9 (а.с.72-75).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.03.2015 року, заявник ОСОБА_9 письмово вказав на те, що 30.03.2015 року близько 16.00 год., в той час, коли проходив по тротуарній доріжці біля магазину «Оптика», що по вул. В.Стуса, 35 в м. Червонограді, невідома особа, відкрито, шляхом ривка, викрала у нього з шиї золотий ланцюжок із золотим хрестиком та з викраденим з місця злочину втекла (а.с.64).

Як вбачається із змісту протоколу огляду місця події від 30.03.2015 року, потерпілий ОСОБА_9 пояснив та показав, як саме відносно нього вчинявся злочин.

Як на досудовому слідстві, так і в суді 1-ї інстанції потерпілий ОСОБА_9 послідовно вказував на те, що 30 березня 2015 року під час вчинення відносно нього суспільно-небезпечних дій, обличчя грабіжника не бачив; свідками злочину були дочка з матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення відкритого викрадення чужого майна, оскільки потерпілий заявляв про те, що вперше його бачить.

У ході судового розгляду судом 1-ї інстанції проаналізовано протокол проведення слідчого експерименту від 28.07.2015 року та відеозапис від 28.07.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого останні дали детальні пояснення та вказали, яким чином було здійснено пограбування ОСОБА_9 .

Колегія Суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції відповідним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі. Показання ж свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які є близькими родичами обвинуваченого, судом першої інстанції вірно оцінено критично, оскільки вони є близькими родичами із ОСОБА_7 та мають істотні протиріччя з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які бачили ОСОБА_7 на місці скоєння злочину з предметом, який блищав, а згодом впізнали останнього, як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_9 . При цьому, протокол обшуку від 01 липня 2015 року та протокол огляду від 02 липня 2015 року, протокол пред`явлення речей для впізнання від 02 липня 2015 року суд вірно визнав неналежними, оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про порушення судом вимог ч.3 ст.99 КПК України при дослідженні відеозапису слідчого експерименту, то такі Колегія Суддів вважає безпідставними, оскільки, у судовому засіданні суду 1-ї інстанції 21 вересня 2015 року досліджено зібрані досудовим слідством процесуальні дані, пов`язані із проведенням слідчого експерименту (а.с.128-129) та у матеріалах даного провадження знаходиться відповідний диск (а.с.93), з приводу якого прокурор у справі ОСОБА_14 заявив у судовому засіданні про те, що даний диск є оригіналом (а.с.129).

Щодо доводів захисника про вирішення судом питання стосовно недопустимості доказів без виходу у нарадчу кімнату, Колегія Суддів вказує на те, що районним судом вирішено дане питання у нарадчій кімнаті під час прийняття остаточного судового рішення у даній справі.

Стосовно доводів захисника про те, що судом не встановлено походження та вартість золотого ланцюжка з Хрестиком та наявність у потерпілого даних предметів, то такі спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на досудовому слідстві і в суді 1-ї інстанції, які ствердили, що бачили, як хлопець ОСОБА_7 відходив від їх сусіда ОСОБА_9 , в руці тримав предмет, який блищав, і який пояснив їм, що з нього той хлопець зірвав золотий ланцюжок з ОСОБА_15 .

Крім цього, Колегія Суддів вказує і на те, що суд 1-ї інстанції відповідно до встановленого порядку дослідження доказів у справі, дослідив їх у повному об`ємі.

Таким чином, Колегія Суддів вважає, що районним судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали справи, проаналізовано як докази, зібрані на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду та правильно покладено їх в основу вироку. За наведених обставин, на переконання Колегії Суддів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України є повністю доведена, а його дії за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковано вірно, оскільки ним вчинено відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ї інстанції, на переконання Колегії Суддів, вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, має на утриманні дітей, посередню характеристику, раніше неодноразово судимий, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку, прийшовши до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, без застосування вимог ст.75 КК України.

Саме призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, на переконання Колегії Суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що доводи поданих учасниками судового розгляду апеляцій правильних висновків суду не спростовують.

Порушень вимог чинного законодавства, які б впливали на законність та обґрунтованість прийнятого рішення Колегією Суддів не встановлено.

Підстав для скасування рішення Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405; 407; 419 КПК України, Колегія Суддів,-

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Ухвала Колегії Суддів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3