Справа №212/4472/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.КривогоРогу у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000768 відносно обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працючого, раніше засудженого:

23.04.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. 190 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі;

20.11.2013 року був звільнений з ОСОБА_4 за відбуттям строку покарання;

01.04.2014 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу за ст.185 ч.2, ст.263 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік, від відбування покарання не звільнений,

В скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
Сторони кримінального провадження: прокурор прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 повторно, 13.03.2014 року приблизно о 17.00 год., знаходячись на 7 мікрорайоні Зарічний в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, вирішив знайти свого приятеля на ім`я ОСОБА_6 та прийшов до будинку АДРЕСА_1 . Потрапивши до будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 зайшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій двері відчинила йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої ОСОБА_3 запитав про чоловіка на ім`я ОСОБА_6 , та представився як ОСОБА_8 , на що вона відповіла, що такого не знає, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник діалог в ході якого ОСОБА_7 розповіла про те, що вранці 13.03.2014 року в неї викрали гроші, та вона звернулася з письмовою заявою до міліції по цьому факту. ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи із корисливих намірів, запропонував ОСОБА_7 допомогти вирішити питання з приводу крадіжки у неї грошей та розповів про товариша, який може допомогти знайти особу яка викрала у ОСОБА_7 гроші, та зловживаючи довірою попросив у неї купюру номіналом 50 гривень, ОСОБА_7 нічого не здогадуючись про його дійсні наміри, будучи впевненим в правомірності дій ОСОБА_3 дала йому гроші у сумі 50 гривень. Отримавши гроші ОСОБА_3 пішов та обіцяв ОСОБА_7 повернутися щоб розповісти про результат обіцяної допомоги.

В той же день, 13.03.2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , реалізуючи в подальшому свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, повернувся до квартири АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі, діючи на досягнення злочинного результату, під вигаданим приводом здійснення допомоги в вирішені питання знаходження особи яка вранці 13.03.2014 року викрала гроші у ОСОБА_7 , та зловживаючи довірою розповів їй, що потрібні ще грошові кошти в сумі 310 гривень, будучи впевненим в правомірності дій ОСОБА_3 , ОСОБА_7 видала йому гроші у сумі 310 гривень. Після чого, ОСОБА_3 , діючи із корисних намірів, отримавши від введеної в оману ОСОБА_7 , заздалегідь маючи намір його не повертати гроші здобуті обманним шляхом, діючи на досягнення єдиного злочинного результату, з викраденими грошима з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд та обернувши на свою користь.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 360 гривень.

За правовою кваліфікацією ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману(шахрайство), вчиненого повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю і пояснив, що скоїв кримінальне правопорушення при викладених в обвинувальному акті обставинах. В скоєному щиро кається, матеріальну шкоду не відшкодував.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 і прокурор вважали недоцільним досліджувати докази щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, враховуючи, що обвинувачений визнав себе винним у повному обсязі щодо фактичних обставин вчинення злочину та вказані обставини ніким не оспарюються, а йогосвідчення в судовому засіданні дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, на підставі ч.3 ст.349 КПК України вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що маються у криміннальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються (зокрема-щодо факту скоєння обвинуваченим даного злочину та його обставин), та обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що характеризують його особу.

При цьому судом, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України встановлено, що учасники судового процесу (зокрема-обвинувачений) правильно розуміють значення цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

В ході досудового і судового розслідування цивільний позов не заявлено.

Судових витрат по кримінальному провадженню не має.

Обвинувачений на обліку в ПНД у лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває.

При призначенні покарання суд згідно ст..65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься злочинів середньої тяжкості.

Суд приймає до уваги обставини скоєння злочину, повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяння і активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, і вважає, що йому слід призначити покарання, у вигляді штрафу, таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2014 року ОСОБА_3 засуджений за ст. 185 ч. 2, 263 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі з застосуванням ст..75, 76 КК України з випробуванням на 1 рік, на день розгляду кримінального провадження від призначеного покарання не звільнений, кримінальне правопорушення скоїв до постановлення вироку, тому остаточне покарання йому слід призначити відповідно ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні обирався у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.370 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання по ч.2 ст.190 КК України штраф в дохід держави в розмірі 850 гр.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_3 вважати засудженим за сукупністю злочинів до штрафу в дохід держави в розмірі 850 гр, , 2 років 6 місяців обмеження волі з застосуванням ст..75, 76 КК України з випробуванням на 1 рік.

Призначене покарання у вигляді штрафу підлягає виконанню самостійно.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2014 року яким ОСОБА_3 засуджений за ст. 185 ч. 2, 263 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі з застосуванням ст..75, 76 КК України з випробуванням на 1 рік виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити особисте зобов`язання.

Цивільний позов не заявлено.

Судових витрат по кримінальному провадженню не має.

Речових доказів не має.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, обвинуваченим в той же термін з дня отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_9