печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулась зі скаргою ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 367, 375, 382 КК України та визнання рішення Генеральної прокуратури України від 29.07.2014 неправомірним -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2014 ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, на протиправну бездіяльність Генеральної прокуратури України та про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2014 у справі № 757/22617/14-к з матеріалів скарги ОСОБА_3 виділено в окреме провадження, зокрема, скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 367, 375, 382 КК України та визнання рішення Генеральної прокуратури України від 29.07.2014 неправомірним.

Відповідно до проведеного повторного автоматичного розподілу справ дана скарга надійшла в провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

У скарзі, з врахуванням заяви про уточнення вимог, поданої ОСОБА_3 через канцелярію суду 30.09.2014, скаржник просить: визнати прийняті рішення Генеральним прокурором України № 06/1-15118-10 від 29.07.2014 та від 18.09.2014 з приводу бездіяльності державних органів прокуратури України по окремій ухвалі Дарницького районного суду м. Києва № 2-30 від 26.08.2003 та по всім зверненням з цього приводу до державних органів прокуратури України, з листопада 2003 року і на теперішній час, впродовж 11 років неправомірними; зобов`язати Генерального прокурора України розглянути мою скаргу на його ім`я від 27.06.2014 за моєї особистої участі в її перевірці та при моїй особистій присутності під час її розгляду з урахуванням додатково поданих мною звернень на його ім`я від 14.07, 17.07, 25.07, 28.07, 29.07, 30.07 та 04.08.2014, а також з урахуванням листа Державної прикордонної служби України від 04.08.2014 та листа Генеральної прокуратури України від 07.08.2014; зобов`язати Генеральну прокуратуру України внести відомості до ЄРДР за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 367, 375, 382 КК України та провести досудове розслідування силами апарату Генеральної прокуратури України.

Прокурор у судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, просив у задоволенні відмовити, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_3 , останньому 29.07.2014 за підписом Генерального прокурора України надано вичерпну відповідь та роз`яснено, що з рішеннями про відмову у порушенні кримінальної справи Генеральна прокуратура України погодилась, у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, отже підстави для вжиття заходів прокурорського реагування, а також внесення відомостей до ЄРДР відсутні.

Заслухавши пояснення особи, яка звернулась зі скаргою ОСОБА_3 , прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема: зі скарги ОСОБА_3 та доданих до неї документів, ОСОБА_3 впродовж 11 роки вимагає від органів досудового розслідування встановлення винних осіб у невиконанні окремої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003 року, постановленої у цивільній справі за його позовом до ТОВ «Компанія «Інкомед» про стягнення заборгованості із заробітної плати та про видачу трудової книжки, та притягнення їх до відповідальності.

27.06.2014 ОСОБА_3 було подано на особистому прийомі Генерального прокурора України скаргу на бездіяльність державних органів прокуратури України по окремій ухвалі Дарницького районного суду міста Києва від 26.08.2003 та по всім зверненням з цього приводу до державних органів прокуратури України з листопада 2003 року і на теперішній час, яку ОСОБА_3 просив розглянути за його особистої участі в перевірці.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наданим представником Генеральної прокуратури України висновком щодо припинення розгляду звернень ОСОБА_3 з питань, які стосуються Головного слідчого управління «17/06», складеного за підписом старшого прокурора другого наглядового відділу ОСОБА_5 , погодженим в.о. начальника другого наглядового відділу ГСУ ОСОБА_6 , заступником начальника ГСУ начальником управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури ОСОБА_7 , першим заступником начальника ГСУ ОСОБА_8 , ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність органів прокуратури м. Києва та Генеральної прокуратури України з приводу невиконання окремої ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2003.

Вказаною ухвалою повідомлено прокурора Дарницького району міста Києва про необхідність з`ясування, з вини яких осіб сталося утруднення розгляду цивільної справи і чи є в їх діях склад адміністративного правопорушення або злочину, оскільки директор товариства ОСОБА_9 з 01.07.2003 не з`являвся в судове засідання та за наявності порушеної стосовно нього кримінальної справи отримав у червні 2003 року дозвіл для виїзду на постійне місце проживання до країни Ізраїль.

На виконання зазначеної окремої ухвали проведено перевірку Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві. За її результатами 21.01.2004 Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві, а 06.07.2004 прокурором району поінформовано суд про те, що станом на 01.07.2003 не було підстав, які б обмежували виїзд ОСОБА_9 за кордон.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначив, що на сьогодні Генеральна прокуратура України позбавлена можливості дослідити повноту проведеної перевірки, оскільки відповідні матеріали знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Крім цього, за вказаним фактом проведено перевірки органами прокуратури міста Києва.

За результатами перевірок щодо неправомірних дій працівників облікових підрозділів ГУ МВС України в місті Києві та імміграційної служби ГУ МВС України в місті Києві прокуратурою Шевченківського району міста Києва 18.11.2009 в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.

Із цих же підстав прокуратурою міста Києва 25.10.2010 відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом неправомірних дій працівників прокуратури Дарницького району міста Києва ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

З прийнятими рішеннями Генеральна прокуратура України погодилась та заявнику неодноразово роз`яснювався порядок оскарження прийнятих рішень до суду, у тому числі заступником Генерального прокурора України 12.10.2011 та востаннє 24.10.2013.

ОСОБА_3 потерпілим у кримінальній справі, порушеній щодо ОСОБА_9 не визнавався, оскільки з відповідною заявою він звернувся лише 02.05.2007, у той час, коли справа вже розглядалась у суді. Суд також був позбавлений такої можливості, оскільки його вимоги виходили за межі пред`явленого обвинувачення, згідно з яким ОСОБА_9 інкримінувалося вчинення злочину лише стосовно ОСОБА_12 .

Для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності з приводу невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за дорученням Генеральної прокуратури України перевірку проведено прокуратурою Дарницького району, якою 11.02.2011 в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року). З прийнятим рішенням Генеральна прокуратура України погодилась.

Примусове виконання постановленого на користь ОСОБА_3 судового рішення про стягнення з ТОВ «Компанія «Інкомед» коштів та зобов`язання видати трудову книжку здійснюється відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2010 позовну заяву ОСОБА_3 про визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва та прокуратури Дарницького району міста Києва залишено без розгляду та відмовлено у відкритті провадження в частині заявлених вимог про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2011 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу від 04.10.2010 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012, провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Вищим адміністративним судом України 28.09.2012 у відкритті касаційного провадження ОСОБА_3 відмовлено.

До Генеральної прокуратури України 18.08.2014 та 03.09.2014 надійшло три чергових звернення ОСОБА_3 з аналогічних питань, в яких відсутні нові дані або факти, що потребують додаткової перевірки.

Оскільки скарги ОСОБА_3 неодноразово розглядалися Генеральною прокуратурою України і востаннє на них 29.07.2014 за № 06/1-15118-10 надано вичерпну відповідь Генеральним прокурором України ОСОБА_13 , відповідно до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» подальше провадження за його зверненнями з цих питань в органах прокуратури припинено.

Як вбачається з наданої відповіді від 29.07.2014 за № 06/1-15118-10 за підписом Генерального прокурора України ОСОБА_14 , ОСОБА_3 було роз`яснено, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про прокуратуру» органи прокуратури не наділені повноваженнями з нагляду за додержанням законів органами державної виконавчої служби. Викладені доводи не спростовують висновків раніше проведених перевірок, а тому підстав для вжиття заходів реагування та внесення за ними відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділений слідчий, прокурор.

З огляду на те, що Генеральною прокуратурою України було виконано обов`язок по розгляду заяви ОСОБА_3 щодо можливих кримінальних правопорушень за ст. ст. 367, 375, 382 КК України та надано відповідний висновок, що відповідає положенням ст. 214 КПК України, відповідно до яких саме слідчий, прокурор наділені повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві про можливе вчинення кримінального правопорушення, посилання скаржника на протиправність таких дій прокуратури не відповідає фактичним обставинам справи.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для внесення заяви ОСОБА_3 до ЄРДР, а відтак відмовляє у задоволенні скарги в цій частині.

Щодо уточнених вимог скарги про визнання прийнятих рішень Генеральним прокурором України № 06/1-15118-10 від 29.07.2014 та від 18.09.2014 неправомірними, слідчий суддя зазначає, що виходячи зі змісту ч. 2 ст. 307 КПК України, у слідчого судді відсутні повноваження за результатами розгляду скарги на визнання бездіяльності уповноваженої особи органу досудового розслідування неправомірною.

Також щодо вимог про зобов`язання Генерального прокурора України розглянути скаргу від 27.06.2014 за особистої участі ОСОБА_3 в її перевірці та при його особистій присутності під час її розгляду з урахуванням додатково поданих ним звернень, слідчий суддя зазначає, що з даними вимоги ОСОБА_3 може звернутися в порядку адміністративного судочинства при наявності на те відповідних підстав.

З приводу доводів ОСОБА_3 , що у випадку відмови у задоволенні вимог скарги, суд тим самим унеможливить виконання судового рішення, слідчий суддя зазначає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, в свою чергу, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Таким чином, слідчий суддя приходить про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 303-304, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 367, 375, 382 КК України та визнання рішення Генеральної прокуратури України від 29.07.2014 неправомірним - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1