№ пр. 1- кп /645/336/15
№ 645/4870/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законних представників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качалівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, працює в супермаркеті «Класс», не одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

За ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює в супермаркеті «Рост», раніше не судимий, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
За ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця х. Верхній Хомутець, Веселівського району, Ростовської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює в супермаркеті «Рост», раніше не судимий, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

За ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню освіту, студент ІІ курсу Харківського професійного електро-технічного ліцею, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,

За ч.2 ст.296 КК України,

встановив:

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи в групі, 24.03.2015 р. вступили в зговір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, шляхом самоутвердження за рахунок приниження іншої особи. Реалізуючи свій злочинний намір, вони зареєстрували в соціальній мережі «tabor.ru» сторінку під ніком « ОСОБА_14 » з метою знайомства з чоловіками та зустрічі з ними. В період з 24.03.2015 р. по 25.03.2015 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на сайті «tabor.ru», від імені дівчини на ім`я « ОСОБА_14 » познайомились з ОСОБА_4 , якому під час бесіди запропонували зустрітись біля станції метро «імені Маршала Жукова» 25.03.2015 р., повідомивши потерпілому номер телефона ОСОБА_11

25.03.2015 р. приблизно о 19:30 год. ОСОБА_4 вийшов з дому та направився на зустріч з « ОСОБА_14 », зателефонувавши їй. ОСОБА_15 , на прохання ОСОБА_10 , вважаючи все це розіграшем, від імені «Анастасії» запропонувала ОСОБА_4 зустрітись біля станції метро «імені Радянської Армії», на що той погодився.

Прибувши до станції метро «імені Радянської Армії» приблизно о 20 годині 25 хв., ОСОБА_4 почав чекати дівчину на ім`я « ОСОБА_14 ». В цей час ОСОБА_10 попрохав ОСОБА_15 зустрітись з ОСОБА_16 та довести його до місця, де його зустрінуть ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який приєднався до їх групи, вступивши з ними в зговір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Приблизно о 20-55 год. ОСОБА_4 знову зателефонував « ОСОБА_14 » та побачив, що неподалік від нього стоїть раніше не знайома йому ОСОБА_15 , яка підняла трубку для відповіді. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_15 та спитав - чи вона є дівчиною на ім`я « ОСОБА_14 », на що ОСОБА_15 , ввівши в оману ОСОБА_4 , повідомила, що саме вона є дівчиною на ім`я « ОСОБА_14 », з якою він спілкувався в мережі інтернет на сайті «tabor.ru». В цей час ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходились неподалік на відстані, спостерігаючи за ОСОБА_15 та ОСОБА_4 .

Впевнившись, що ОСОБА_4 пішов за нею, ОСОБА_15 відвела його у двір будинку АДРЕСА_7 , де їх вже чекали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Останні, діючи згідно заздалегідь розробленого плану злочинних дій, нехтуючи загальноприйнятими правилами суспільної поведінки та моралі, явно та грубо порушуючи громадський порядок, почали реалізовувати свій злочинний намір.

Так, ОСОБА_11 підбіг ззаду до ОСОБА_4 та схопив його за руку. ОСОБА_4 , розуміючи, що його здоров`ю загрожує небезпека, став тікати у напрямку, де знаходився ОСОБА_13

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побігли вслід за ОСОБА_4 .

Коли ОСОБА_4 підбіг до ОСОБА_13 , останній штовхнув його руками у область грудної клітини, зупинивши його. В цей час до них підбіг ОСОБА_11 та з метою подолання волі ОСОБА_4 до супротиву, наніс удар кулаком правої руки у потиличну частину голови ОСОБА_4 . ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які також наздогнали потерпілого, взяли його за руки та тримали, щоб останній не міг втекти. Після цього ОСОБА_10 наніс удар кулаком правої руки в живіт ОСОБА_4 , та всі разом повели ОСОБА_4 до лавки, розташованої біля під`їзду №3 будинку № 226-А по пр. Московському м. Харкова. Подолавши волю ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали принижувати та знущатись над потерпілим, одночасно знімаючи всі події на камеру мобільного телефону «НТС Desire 500», який мав ОСОБА_11 . Під час знущань ОСОБА_10 наніс ОСОБА_17 численні удари в область голови та носу, знайшов в кишені куртки ОСОБА_4 презерватив та змусив ОСОБА_4 жувати його, ОСОБА_12 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_4 зправа.

Викривши момент, ОСОБА_17 вирвався, та почав тікати у бік будинку № 224 по пр. Московському м. Харкова, але ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продовжуючи свій злочинний намір, побігли за ним. Біля будинку № 224 по пр. Московському м. Харкова, ОСОБА_13 наздогнав ОСОБА_4 та наніс йому удар кулаком правої руки в область спини, від чого ОСОБА_17 впав на землю. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також підбігли до них, почали наносити удари руками і ногами по тулубу та рукам ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою самоутвердження за рахунок ОСОБА_4 , змусити потерпілого залізти до сміттєвого контейнеру, розташованого біля вказаного будинку, та отримавши згоду співучасників, останні під приводом погроз застосування насилля, продовжуючи принижувати ОСОБА_4 , змусили його залізти до сміттєвого контейнеру. В свою чергу ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_4 , який знаходився у сміттєвому контейнері, та взявши його за волосся, наніс йому два удари кулаком правої руки у ліву частину обличчя, а ОСОБА_11 зняв ці дії на камеру свого мобільного телефону.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_4 були спричинені перелом кісток носу, який належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, а також синці на обличчі та руках, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Крім того, ОСОБА_10 під час описаних вище подій, коли ОСОБА_4 сидів на лавці біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_7 , а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчиняли відносно нього хуліганські дії та знущались над ним, з метою самоутвердження за рахунок явного приниження ОСОБА_4 , почав обшукувати кармани потерпілого. У лівій кишені спортивних штанів, одягнених на ОСОБА_4 , ОСОБА_10 знайшов мобільний телефон «Леново А 328» вартістю 1774 грн., належний потерпілому. Реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, розуміючи, що воля ОСОБА_4 до супротиву подавлена внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 відкрито заволодів цим мобільним телефоном, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 1774 грн.
В судовому засіданні обвинувачені свою вину визнали повністю, та пояснили про обставини справи так, як це викладено у вироку.

Так, ОСОБА_10 пояснив суду, що з метою виявлення чоловіків, які вступають у зв`язок з неповнолітніми дівчатами, він та ОСОБА_18 24.03.2015 р. зареєструвались на сайті знайомств під іменем « ОСОБА_14 », виклавши фото дівчини з Інтернету, та зазначивши її вік до 18 років. ОСОБА_19 підтримав їх намір. Познайомившись від імені ОСОБА_14 з ОСОБА_20 , вони вирішили з ним зустрітись та з`ясувати причину, з якою той мав намір вступити у зв`язок з неповнолітньою. На другий день, тобто 25.03.2015 р. вони утрьох прибули на місце зустрічі, по дорозі зустріли ОСОБА_21 та розповіли йому про свій намір, і він з ними погодився. Вони утрьох одягли балаклави, а ОСОБА_21 марлеву пов`язку на обличчя, які він купив, коли почув про їх наміри. Крім того, він одягнув на руки бинти, а ОСОБА_18 і ОСОБА_19 битки, щоб не пошкодити руки при нанесенні ударів. Свої ролі вони розподілили наступним чином: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_19 чекали потерпілого у дворі будинку АДРЕСА_7 , ОСОБА_18 біля станції метро «Імені Радянської Армії». Коли ОСОБА_24 та ОСОБА_20 прийшли у двір будинку, ОСОБА_18 схопив його за руку ззаду, а ОСОБА_22 вдарив у живіт. Потерплий намагався втекти, вони його піймали та побили, потім відвели та посадили на лавку біля під`їзду. Він став розмовляти з потерпілим, ОСОБА_18 при цьому знімав усе на камеру мобільного телефону. Кожного разу, коли на їх думку, ОСОБА_20 казав неправду, ОСОБА_22 разом з ОСОБА_19 наносили йому удари. Потім ОСОБА_22 обшукав кармани потерпілого та знайшов презерватив, який відкрив та змусив потерпілого жувати його. Крім того, він ( ОСОБА_22 ) знайшов мобільний телефон, відкрили листування ОСОБА_20 з дівчатами. Потім він поклав телефон до кишені потерпілого. Коли вони відволіклись, ОСОБА_20 став тікати до сусіднього будинку. ОСОБА_21 наздогнав його першим та товкнув у спину, від чого потерпілий впав на землю. Інші також наздогнали його та стали бити. ОСОБА_18 запропонував засунути потерпілого у сміттєвий контейнер та сфотографувати. Потерпілий погодився, заліз у контейнер, та сказав, що загубив телефон. ОСОБА_22 та ОСОБА_21 пішли шукати телефон потерпілого та він ( ОСОБА_22 ) знайшов його у кущах. У цей час до сміттєвого контейнера підійшли працівники міліції, які затримали ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , тому він ( ОСОБА_22 ) разом з ОСОБА_21 втекли з місця події. Оскільки телефон залишився у нього, він відключив його та дістав картку з телефону, щоб його не знайшли.

ОСОБА_11 пояснив суду, що ОСОБА_22 запропонував зареєструватись на сайті знайомств, що піймати правопорушників, з чим він погодився. Комп`ютер, яким вони користувались, належав ОСОБА_19 . Вони домовились зустрітись з ОСОБА_20 біля станції метро «імені Радянської Армії», і він ( ОСОБА_18 ) був неподалік від нього. Коли дівчина завела потерпілого у двір, де його чекали ОСОБА_19 і ОСОБА_21 , він йшов позаду них та вхопив його під руку. Той злякався, почав тікати, проте ОСОБА_18 наздогнав його та вдарив по голові. Він знову вирвався та став тікати, але вони його піймали та відвели на лавку біля під`їзду. ОСОБА_22 дістав з його кармана мобільний телефон та став шукати сайт знайомств, але не знайшов, тоді ОСОБА_20 сам знайшов та показав своє листування. Крім того, ОСОБА_22 знайшов в його кишені презерватив, який розкрив, та змусив потерпілого його жувати. Потім ОСОБА_20 знову вирвався, але його наздогнав ОСОБА_21 і товкнув. Коли він впав, усі нанесли йому кілька ударів. ОСОБА_18 запропонував потерпілому залізти у сміттєвий контейнер, той заліз і він його сфотографував. ОСОБА_19 сказав, що загубив свій телефон і ОСОБА_22 з ОСОБА_21 пішли його шукати. В цей час до них під`їхала міліція, і його та ОСОБА_19 затримали.

ОСОБА_12 пояснив суду, що ОСОБА_22 зареєструвався на його комп`ютері на сайті знайомств , де познайомився з ОСОБА_20 та домовився про зустріч від імені дівчини на ім`я « ОСОБА_14 ». Через два дні відбулась зустріч біля станції метро «імені радянської Армії», на яку він ( ОСОБА_19 ) приїхав, що допомогли піймати правопорушника. Згідно плану, він з ОСОБА_21 мав чекати ОСОБА_20 та ОСОБА_24 у дворі будинку. Коли вони зайшли у двір, ОСОБА_18 підбіг до ОСОБА_20 та взяв його за руки, інші також підійшли до них. ОСОБА_20 намагався втекти, але його піймали, відвели на лавку, стали питати про наміри. ОСОБА_22 його бив, обшукав, змусив жувати презерватив, ОСОБА_19 також вдарив ОСОБА_20 один раз кулаком в обличчя та двічі, коли він впав на землю, а ОСОБА_23 його наздогнав та товкнув.

ОСОБА_13 пояснив суду, що 25.03.2015 р. він познайомився з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та ОСОБА_25 , з якими пішов до станції метро «імені Радянської Армії». Вони розповіли про свій намір відносно потерпілого, тому я купив марлеву пов`язку на обличчя. Бачив, як ОСОБА_20 з дівчиною прийшли у двір, де його схопив ОСОБА_18 . Вони били потерпілого і він двічі намагався втекти від них, проте ОСОБА_23 двічі затримував його, товкнувши в груди та в спину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди всі обвинувачені визнали, принесли вибачення свої потерпілому та у скоєному щиро розкаялись.

Окрім визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у скоєному підтверджується :

-Поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив суду, що 24.03.2015 р. у мережі Інтернет на сайті знайомств він познайомився з дівчиною на ім`я ОСОБА_14 , з якою домовився про зустріч 25.03.2015 р. біля метро «Імені Ралянської Армії». Приїхавши на місце зустрічі, він її там не побачив та зателефонував їй. Дівчина попрохала почекати її, вона скоро буде. Біля метро потерпілий бачив ОСОБА_18 , якого на той час не знав. Через деякий час потерпілий знову зателефонував ОСОБА_14 та побачив, як дівчина, що стояла біля кіоску «Кулінічі», відвернулась та взяла слухавку. Він підійшов до неї і на його питання вона назвалась ОСОБА_14 . Вони пішли у двори у глибині району, де з`явились четверо обвинувачених, троє з яких були у балаклавах та битках, а четвертий ( ОСОБА_23 ) у медичній масці. Вони всі четверо стали його бити, в основному по голові та по обличчю. При цьому вони казали, що він (потерпілий) ніби-то педофіл. ОСОБА_22 обшукав його та забрав з лівої кишені спортивних штанів, одягнутих на потерпілому, належний останнього мобільний телефон «Леново А 328» чорного кольору, який розблокував та відкрив його особисте листування. Ворончіхін при цьому знімав усе на камеру свого мобільного телефону. Потерпілий намагався втекти, але його затримав ОСОБА_23 , після чого всі продовжили бити. Потім вони змусили його залізти у сміттєвий контейнер , також фіксуючи ці дії на камеру мобільного телефону. Працівники міліції, які прибули на місце події, затримали ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

-Поясненнями свідка ОСОБА_26 , який пояснив суду, що він, ОСОБА_27 та ОСОБА_28 несли службу по охороні громадського порядку, коли почули крики, лайку, звуки бійки. Вони пішли на ці звуки та побачили біля сміттєвого контейнера близько 5 осіб. Один з них знаходився у контейнері, другий знімав події на мобільний телефон, троє утримували потерпілого та били його. Свідок разом з співробітниками затримали ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , а двоє інших разом з дівчиною втекли. Усі затримані, а також потерпілий, були доставлені до ОСОБА_29

-Поясненнями свідка ОСОБА_28 , який пояснив суду, що отримавши повідомлення про бійку, він, ОСОБА_27 та ОСОБА_26 прибули за вказаною адресою та побачили групу осіб в масках-балаклавах, які били одного, який знаходився у сміттєвому контейнері. Крім того, один з цих осіб знімав події мобільним телефоном. Свідок схопив того, хто був ближче до нього, його напарник ще одного, а інші двоє разом з дівчиною втекли. Вони допомогли потерпілому покинути сміттєвий контейнер, він був дуже побитий, та повідомив, що в нього викрадений мобільний телефон.

Враховуючи, що обвинувачені в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, суд за згодою учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження письмових доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та у суду відсутні сумніви у добровільності їх позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинувачених та потерпілого, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб , а ОСОБА_10 також у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчинене з застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя і здоров`я.

Обставиною, які пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згідно ст..66 КК України, судом визнається щире каяття, а ОСОБА_10 та ОСОБА_13 - ще і вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, згідно ст..67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи кожного обвинуваченого встановлено, що вони на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебувають, раніше не судимі, за місцем навчання характеризуються позитивно, неповнолітній ОСОБА_10 , мати-одиначка якого померла, виховувався у прийомній родині, неповнолітній ОСОБА_13 мешкає з матір*ю, у неповній родині.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання в межах кримінального закону, який передбачає відповідальність за скоєне, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного обвинуваченого, їх щире каяття, конкретні обставини справи, суд вважає, що їх виправлення можливе в умовах без реального відбуття призначеного їм покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням звільнення від покарання з іспитовим строком, але в умовах контролю за їх поведінкою.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів суд застосовує ч.1 ст.70 КК України, визначаючи його шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Питання про речові докази судом вирішується відповідно до положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. суд задовольняє у повному обсязі, оскільки він визнаний обвинуваченими та його розмір є справедливим.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання:

- За ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі;

- За ч.2 ст.296 КК України - 2 роки позбавлення волі.

З підстав, передбачених ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_10 призначити у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

З підстав, передбачених ст.ст.75, 104 КК України, від відбуття призначеного покарання ОСОБА_10 звільнити, якщо засуджений протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 місяців не скоїть новий злочин.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

З підстав, передбачених ст.75 КК України, від відбуття призначеного покарання ОСОБА_11 звільнити, якщо засуджений протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть новий злочин.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

З підстав, передбачених ст.75 КК України, від відбуття призначеного покарання ОСОБА_12 звільнити, якщо засуджений протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть новий злочин.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

З підстав, передбачених ст.ст.75, 104 КК України, від відбуття призначеного покарання ОСОБА_13 звільнити, якщо засуджений протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть новий злочин.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, зобов`язати засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили залишити раніше обраний запобіжний захід відносно засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вигляді домашнього арешту.

Після набрання вироком законної сили речові докази: мобільний телефон «Леново А 328», який зберігається у потерпілого ОСОБА_4 , вважати таким, що повернутий законному власнику; мобільний телефон «НТС Desire 500», який зберігається в камері схову Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, повернути його законному власнику ОСОБА_30 ; куртку сірого кольору, яка зберігається в камері схову Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, повернути ОСОБА_10 ; битки та балаклави, які зберігаються в камері схову Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, знищити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_4 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий - суддя