Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/932/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0009916 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , не судимий, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Також, стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у розмірі 196 грн. 56 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, який не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого за таких обставин:
14.11.2014 року о 18.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля буд. № 52 по вул. Яновського в м. Кіровограді, відкрито, шляхом ривка, вихопив з рук потерпілої ОСОБА_9 сумку, в якій знаходились гаманець, гроші та мобільний телефон. При цьому від сили ривка потерпіла ОСОБА_9 впала на асфальт та забилась колінами, а ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 887 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, посилаючись на те, що судом не взято до уваги пом`якшуючі обставини: його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, скарг від сусідів до правоохоронних органів на його поведінку не надходило.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе без ізоляції його від суспільства.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та пом`якшити його, мотивуючи тим, що обтяжуючих обставин при призначенні покарання не встановлено, а натомість існують обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, необхідно врахувати, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив через відсутність коштів на прожиття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та потерпілої, які просили залишити вирок суду без змін, обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг у повному обсязі та просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 186 ч. 2 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Обвинувачений згоден з кваліфікацією його дій судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг, а вина обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 186 ч. 2 КК України правильна.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжкого; особу винуватого, до досягнення віку з якого можлива кримінальна відповідальність, притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, уникав від явки до слідчого, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого та в його інтересах захисника про те, що судом не взято до уваги пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, а також те, що останній позитивно характеризується за місцем проживання, скарг від сусідів до правоохоронних органів на його поведінку не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні обставини, які обтяжують покарання не можуть слугувати підставами для пом`якшення йому покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину. Крім того, вказані обставини судом першої інстанції враховано належним чином, про що вказано у вироку.

Крім цього, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив мінімальне покарання визначене санкцією статті Закону, врахувавши належним чином особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, умисно ухилявся від явки до слідчого, тобто останній не має наміру ставати на шлях виправлення.

Думка обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе без ізоляції його від суспільства є безпідставною, так як ОСОБА_8 вчинив злочин проти власності громадян, раніше до нього, як до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, двічі застосовувались примусові заходи виховного характеру, тобто, після набуття повноліття ОСОБА_8 не усвідомив свою негативну попередню поведінку, яка полягала у вчиненні злочинів, і знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, завдані збитки потерпілій не відшкодував, тобто фактично не розкаявся у скоєному.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 злочин вчинив через відсутність коштів на прожиття, навпаки вказують на те, що обвинувачений не бажає займатися суспільно-корисною працею і таким чином забезпечувати своє прожиття, а намагається забезпечити свою життєдіяльність легшим чином, вчиняючи корисливі злочини проти власності громадян, як в даному випадку, і тим більше проти осіб протилежної статті.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 не можливо без ізоляції його від суспільства, оскільки останньому неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість ним вчинено новий тяжкий корисливий злочин.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4