АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-36/10Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 11-199/2010 Доповідач - Кунець І.М.
Категорія - ч.1 ст.358 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2010 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Коваленка Є.П.

Суддів - Кунець І. М., Ваврів І. З.,

з участю - з участю: прокурора ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

рзглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_4 на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком :

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не працюючого, раніше судимого 15.10.2007 р. Гусятиським районним судом за ч. З ст. 185, ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з істинним строком 2 роки,

засуджено за ч.І ст. 358 КК України на 6 місяців арешту.

На підставі ч.І ст. 72 КК України призначене ОСОБА_4 покарання переведено в 6 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гусятинського районного суду від 15.10.2007 року в виді 3 років 7 місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено попередню підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вироком суду також вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_4 судових витрат та щодо речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочину при наступних обставинах.

Приватний підприємець ОСОБА_4 28 січня 2008 року, перебуваючи в приміщенні Гусятинського відділення № З ВАТ КБ "Надра", що розташоване в смт. Гусятині по вул. Тернопільська, 5, на прохання ОСОБА_5, склав, а також вчинив підпис від свого імені в завідомо неправдивій довідці про доходи за вихідним № 18 від 24.01.2008 року про те, що ніби то ОСОБА_5Г працює у ОСОБА_4 на посаді маляра-штукатура п'ятого розряду, і її заробітна плата, за період з липня по грудень 2008 року, склала 8064 гривні.

Зазначену неправдиву довідку № 18 від 24.01.2008 року ОСОБА_4Й скріпив своєю печаткою та видав її ОСОБА_5

В апеляції засуджений ОСОБА_4 просить в частині призначення йому покарання за ч.І ст. 358 КК України вирок суду змінити, призначивши йому за вказаною статтею покарання у виді штрафу, а вирок Гусятинського районного суду від 15.10.2007 року залишити без зміни, оскільки призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину і суд не в повній мірі врахував дані про його особу, а саме повне визнання ним вини, щире розкаяння у вчиненому злочині, що він є особою похилого віку, позитивно характеризується по місцю проживання.

Заслухавши доповідача-суддю апеляційного суду, пояснення ОСОБА_4, який підтримав подану апеляцію, уточнив, що просить залишити без зміни попередній вирок Гусятинського районного суду від 15.10.2007 року щодо застосування до нього ст. 75 КК України, вислухавши думку прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, а апеляцію такою, що до задоволення не підлягає, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 358 КК України та щодо доведеності його вини у вчиненні вказаного злочину в апеляції не оскаржується.

Що стосується призначеної ОСОБА_4 міри покарання, то суд 1 інстанції призначив її правильно, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши степінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, в тому числі і ті, на які вказує апелянт.

Підстав пом'якшувати міру покарання ОСОБА_4 за цим вироком колегія суддів не вбачає.

Що стосується прохання ОСОБА_4 залишити без змін вирок Гусятинського районного суду від 15.10.2007 р., маючи на увазі залишення застосування до нього ст. 75 КК України, що він уточнив в суді апеляційної інстанції, то воно теж не може бути задоволено виходячи з наступного.

Новий злочин, передбачений ч.І ст. 358 КК України, ОСОБА_4 вчинив протягом іспитового строку, встановленого йому вироком Гусятинського районного суду від 15.10.2007 р., а тому суд, засудивши його до міри покарання в виді арешту, правильно, у відповідності до вимог ст. 78 КК України, призначив йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.

У випадку засудження ОСОБА_4 за новий злочин до покарання в виді штрафу, як він просить в апеляції , то остаточне покарання йому повинно було б призначатися за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, тобто остаточне покарання за сукупністю вироків мало б бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, але ці вироки виконувались би самостійно.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. "Про практику призначення судами кримінального покарання" у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним в порядку статей 75, 79, 104 КК України та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Також в п. 26 вказаної постанови викладено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням ( ст. 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов'язаний визначити остаточне покарання у виді

позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м'які види покарання.

Отже, залишити попередній вирок суду щодо ОСОБА_4 із застосуванням до нього ст. 75 КК України, як про це він просить в апеляції немає жодних підстав.

Виходячи із наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2010 року щодо нього без зміни.

Головуючий - підпис Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6