АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1254/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 307, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0000328 відносно ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора прокуратури Подільського району міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у вказаному кримінальному проваджені повернуто прокуророві для усунення недоліків.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному проваджені № 0000328 відносно ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, повернуто прокуророві для усунення недоліків.

На обґрунтування суд вказав, що ОСОБА_7 обвинувачений у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, у великих розмірах, вчиненому повторно.

За висновками судово-психіатричної експертизи, на час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 виявляв ознаки психічного розладу. За своїм психічним станом на період кримінальних правопорушень він не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Станом на час проведення експертизи ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу, внаслідок чого не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 503 КПК України, наголосив суд, якщо в ході досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його здійснювати згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

Проте, зауважив суд, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту, не зважаючи на викладене, там відсутні відомості про винесення такої постанови.

На цих підставах суд і прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокуророві для усунення недоліків.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокуророві, претензій до самого обвинувального акту у суду не виникло, сам цей акт, на переконання апелянта, в повній мірі відповідає положенням ст. 291 КПК України.

Водночас, наголошує прокурор, перебування ОСОБА_7 в стані обмеженої осудності, саме по собі, не вимагає зміни порядку досудового розслідування, яке правильно, на його думку, проведено в загальному порядку.

Стан обмеженої осудності ОСОБА_7 може бути врахований судом при вирішенні питання про суті кримінального провадженні та обранні належного йому покарання чи як підставу для застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

На цих підставах прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції та призначити в цьому суді новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

За висновком судово-психіатричного експерта № 48 від 10 березня 2015 року, ОСОБА_7 на час вчинення кримінальних правопорушень, інкримінованих йому, і на час проведення цієї експертизи, виявляв ознаки психічного розладу, в силу яких не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ці висновки були отримані в ході досудового розслідування.

В силу ч.2 ст. 503 КПК України, якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами глави 39 КПК України.

Як видно з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, таке рішення слідчим, прокурором, не приймалося.

Натомість, слідчий залучив до участі у кримінальному провадженні законного представника підозрюваного на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва про визнання ОСОБА_7 недієздатним.

До ОСОБА_7 обрано запобіжний захід, не передбачений ст. 508 КПК України.

Таким чином, права та законні інтереси ОСОБА_7 в ході досудового розслідування було порушено, а слідчим, прокурором, не витримано істотні вимоги КПК України, що не дозволяє суду прийняти кримінальне провадження для розгляду по суті, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокуророві, яке належним чином обґрунтував та вмотивував, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги посилання прокурора в апеляційній скарзі на обмежену осудність ОСОБА_7 , як підставу для прийняття обвинувального акту до провадження суду і розгляду по суті з урахуванням обмеженої осудності обвинуваченого при вирішенні питання щодо виду та міри покарання, оскільки у цьому конкретному випадку експерти-психіатри поставили питання про те, що ОСОБА_7 підлягає, хоча й амбулаторному, але примусовому лікуванню, тобто слідчому, прокуророві у цьому кримінальному провадженні належало, як правильно вказав суд першої інстанції, керуватися положеннями ч.2 ст. 503 КПК України, а не ст. 504 цього ж кодексу, яка не охоплює випадків потреби обвинувачених у застосуванні до них примусових заходів медичного характеру, на необхідність яких прямо вказали експерти-психіатри.

На підставі вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора прокуратури Подільського району міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у вказаному кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України повернуто прокуророві для усунення недоліків залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: