Справа № 366/2535/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1508/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 24.12.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого зварювальником в ПрАТ «Укренергомонтаж», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.267-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 10 серпня 2015 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на території ПрАТ «Укренергомонтаж» ( м. Чорнобиль, вул. Радянська, 82), знайшов металеві листи різного розміру та товщини, які вирішив використати для власних потреб : вивезти за межі зони відчуження додому для виготовлення металевих навісів та печі типу «буржуйка».

У період з 10 по 15 серпня 2015 року ОСОБА_7 на території ПрАТ «Укренергомонтаж» із частини металевих листів виготовив за допомогою зварювального апарату 16 штук металевих навісів.

16 серпня 2015 року зазначені навіси у кількості 16 штук та три металеві листи розміром 46,5Х23,5 см, 58 Х 39 см, 59Х39 см, товщиною 5 мм кожний, ОСОБА_7 помістив до свого автомобіля марки ВАЗ-2101, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 (металеві навіси під заднє сидіння, металеві листи під гумовим килимком у багажному відділенні) з метою переміщення до місця свого проживання у с. Словечно Овруцького району Житомирської області, без передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю, чим порушив п.5 ст.12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чинном, ОСОБА_7 вчинив з прямим умислом діяння безпосередньо спрямоване на вчинення злочину, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як під час переміщення металевих навісів та листів за межі зони відчуження, при перетині контрольно-перепускного пункту «Діброва», 16 серпня 2015 року, о 12-й годині 35 хвилин, в ході огляду його автомобіля, працівниками міліції під заднім пасажирським сидінням та під гумовим килимком у багажному відділенні було виявлено металеві навіси в кількості 16 шт. вагою 5 кг 500 г та металеві листи вагою 28 кг, які було вилучено до Відділу зони Чорнобильської АЕС ГУМВС України в Київській області.

Своїми умисними діями, що виразилися у вчиненні закінченого замаху на порушення вимог радіаційної безпеки, а саме у спробі перемістити за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення металеві вироби, без надання передбаченого законом дозволу, і без проведення дозиметричного контролю, ОСОБА_7 вчинив злочин, що передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.267-1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити та вважати його засудженим за ч.2 ст. 15 ч.1 ст.267-1 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що санкцією ч.1 ст. 267-1 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від 50 до 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, кримінальний закон чітко і послідовно вказує на єдиний розмір покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу тільки із його визначенням у грошовій сумі, із перерахуванням розміру у гривнях, без визначення його розміру у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є неправильним застосуванням кримінального закону.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, в підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.267-1 КК України та кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.
На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.
Як вбачається з вироку, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст.15 ч.1 ст.267-1 КК України у виді штрафу в розмірі 850 гривень, не визначивши його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як це передбачено санкцією статті.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Таким чином, застосування судом покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі, яка становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не суперечить точному змісту закону, в тому числі і з урахуванням вимог ст. 53 КК України, відповідно до якої штраф є грошовим стягненням, а тому, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта є необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Головуючий: підпис
Судді: підписи