АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
слідчого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покровка
Дніпропетровської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді від 17 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків:
прибувати до слідчого, прокурора або суду в провадженні яких перебуває кримінальне провадження за їх вимогою;
з 20.00 до 07.00 год. не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, враховуючи соціальні зв`язки підозрюваного, тяжкість покарання що йому загрожує у разі визнання його винним у інкримінованому йому злочині, його вік, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, тому недоцільно застосовувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а на час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід у вигляді домашнього арешту здатен забезпечити процесуальну дисципліну підозрюваного ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити, продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із встановленням застави у розмірі 410 мінімальних заробітних плат.
В обґрунтування вимог скарги вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, суд не врахував фактичні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Під час досудового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в області, тобто будучи службовою особою правоохоронного органу, до обов`язків якого входило безпосередньо виявлення та запобігання злочинам проти громадської безпеки.
Крім того, у ОСОБА_7 виявлено, окрім боєприпасів, 5 запалів типу УЗРГМ, УЗРГМ 2 для гранат промислового виготовлення, які придатні для здійснення вибуху; а також вибухові речовини: 5 споряджених корпусів ручної осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, які придатні для здійснення вибуху.
Таким чином, ризики, встановлені ухвалами слідчого судді від 21 серпня та 16 жовтня 2015 року не зменшилися, сторона захисту будь-які нові обставини щодо обрання запобіжного заходу, не пов`язанного з триманням під вартою не надала.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Як встановлено в ході апеляційного перегляду, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Таке рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно ч. 4 ст.199 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто при розгляді такого клопотання суд повинен виконати вимоги, передбачені ст.ст. 183, 193, 194, 196 КПК України.
Частиною 3 статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст.184 КПК України, повинне містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Як вбачається з наданих матеріалів, 21 серпня 2015 року в рамках кримінального провадження №00000588 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
21 серпня 2015 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 жовтня 2015 року, а ухвалою слідчого судді від 16 жовтня 2015 року продовжено строк тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до трьох місяців, тобто до 19 листопада 2015 року.
Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.
Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено заступником прокурора Дніпропетровської області до чотирьох місяців, тобто до 19 грудня 2015 року.
17 листопада 2015 року слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону вислухав думку учасників процесу, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови в його задоволенні та доцільності обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини в кримінальному провадженні, вмотивовано дійшов вірного висновку, з яким також погоджується колегія суддів, що саме цей вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 194 КПК України.
Разом з цим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи суду першої інстанції про недостатню обґрунтованість зазначеного в клопотанні слідчого ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, та неможливості запобігання іншим ризикам при застосуванні більш м`якого виду запобіжного заходу.
Як акцентує увагу ЄСПЛ в п.33 рішення "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року "… небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою…", що слідчим суддею було враховано при постановленні ухвали.
Оскільки продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), колегія суддів приходить до висновку, що порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, застосований судом щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає вимогам ст. ст. 177, 179 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою що не підлягає скасуванню, та в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, та про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2