н/п 1-кп/640/554/15
08.10.2015
Судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шевченкове Харківської обл., українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України.
Кримінальне провадження здійснювалося у колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі ОСОБА_5 , за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 .
В судовому засіданні встановлено, що у період з травня 2014 року по теперішній час Особа 1, справа щодо якої виділена у окреме провадження та інші особи, діючи з метою вчинення на території України терористичних актів та інших тяжких і особливо тяжких злочинів для привернення уваги громадськості до своїх політичних поглядів, створили на території України та Російської Федерації терористичну групу під назвою Оплот, діяльність якої спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.
До участі у терористичній групі Оплот Особа 1 залучив Особу 2, Особу 3, Особу 4, Особу 5, Особу 6, Особу 7, справи щодо яких виділені в окреме провадження, та інших осіб, розробивши план злочинних дій з розподілом ролей кожного із учасників, зокрема поклавши на Особу 6 та Особу 7 організацію фінансування діяльності терористичної групи шляхом отримання прибутку від протиправної діяльності низки підконтрольних фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності, на Особу 2, Особу 3, Особу 4, Особу 5, Особу 6 та інших членів терористичної групи - вчинення конкретних злочинів.
Відповідно до розподілу ролей Особа 1 здійснював безпосередньо керівництво такою терористичною групою, об`єднував інших співучасників, координував їх діяльність та розподіляв між ними ролі і функції, визначав об`єкти злочину, намічав й розробляв плани певних злочинів та організовував їх вчинення, здійснював матеріальне забезпечення злочинної діяльності терористичної групи.
У серпні 2014 року Особа 1 запропонував своєму знайомому мешканцю міста Харкова ОСОБА_2 взяти участь у терористичній групі Оплот, запропонувавши йому за грошову винагороду організовувати вчинення конкретних злочинів у місті Харкові та на іншій території України, здійснювати дії, спрямовані на підшук співучасників, віднайдення та пристосування засобів та знарядь учинення злочинів, усунення перешкод діяльності терористичної групи, а також на інші дії щодо умисного створення умов для вчинення злочинів та приховування слідів злочинної діяльності, на що останній з корисливих мотивів погодився.
Отримавши згоду ОСОБА_2 на вчинення злочинів, в один з днів серпня 2014 року Особа 1, діючи з метою визначення об`єктів для нападу терористичної групи Оплот, поставив ОСОБА_2 завдання встановити місця дислокації військових частин Збройних Сил України і блокпостів Міністерства внутрішніх справ України у місті Харкові та Харківській області, нанести на топографічну карту їх координати та передати такі дані йому за допомогою програмного забезпечення Viber.
Усвідомлюючи, що інформація про місце розташування вказаних блокпостів може бути використана членами терористичної групи Оплот для вчинення терористичних актів та використовуватися при плануванні і вчиненні інших злочинів, ОСОБА_2 умисно передав таку інформацію Особі 1, як керівнику вказаної терористичної групи за допомогою програмного забезпечення Viber, яка встановлена на його власному мобільному телефоні.
Крім цього, з метою забезпечення терористичної групи Оплот інформацією щодо розпочатих органами міліції кримінальних проваджень для вжиття своєчасних заходів щодо приховування членів терористичної групи, які вчинили злочини на території міста Харкова та Харківської області, та інших слідів злочинної діяльності, Особа 1 надав вказівку члену терористичної групи Оплот ОСОБА_2 підшукати особу, яку схилити за грошову винагороду до надання такої інформації.
На виконання вищевказаної вказівки Особа 1 протягом серпня 2014 року ОСОБА_2 запропонував своїм знайомим, а саме помічнику оперативного чергового Шевченківського РВ УМВС України у Харківській області ОСОБА_9 і інспектору з інформаційно-аналітичного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , кожному окремо, за грошову винагороду у розмірі від 200 до 500 доларів США систематично передавати йому добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України.
Усвідомлюючи протиправність такої пропозиції працівники Шевченківського РВ Харківського міського управління ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відмовилися надавати ОСОБА_2 вказану інформацію.
Продовжуючи шукати особу для отримання необхідної керівнику терористичній групі Оплот інформації, в один з днів наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_2 запропонував своєму знайомому оперуповноваженому сектору карного розшуку Київського РВ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області капітану міліції Особі 8 за грошову винагороду 2400 грн. у місяць, систематично надавати йому добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, надсилаючи їх за допомогою електронної пошти на електронну адресу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3
Усвідомлюючи протиправний характер такої пропозиції ОСОБА_2 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, Особа 8 з корисливих спонукань погодився надавати за грошову винагороду добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, про що усно повідомив ОСОБА_2 .
У період з серпня 2014 року до січня 2015 року Особа 8, знаходячись у м. Харкові, використовуючи своє службове становище, систематично отримував з бази даних МВС України Армор добові зведення про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, які зі своєї адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 направляв на електронну адресу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , несвідомо сприяючи у такий спосіб діяльності терористичної групи Оплот.
Усвідомлюючи, що інформація, яка міститься у добових зведеннях про зареєстровані та нерозкриті кримінальні провадження, які перебувають на контролі МВС України, необхідна Особі 1, як керівнику терористичної групи Оплот для вжиття своєчасних заходів щодо приховування членів терористичної групи, які вчинили злочини на території міста Харкова та Харківської області, та інших слідів злочинної діяльності, у період з серпня 2014 року по січень 2015 року ОСОБА_2 умисно передавав останньому зі своєї адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 , які належать Особі 1.
Окрім цього, в один з днів грудня 2014 року Особа 1, перебуваючи на території Російської Федерації, спільно з невстановленими працівниками Федеральної служби безпеки Російської Федерації (у подальшому - ФСБ РФ) спланував вбивство зі снайперської гвинтівки Драгунова СВД працівника ФСБ РФ ОСОБА_11 , який перейшов на бік України.
Реалізуючи свою частину плану, розробленого з метою вбивства ОСОБА_11 , Особа 1 надав вказівку ОСОБА_2 підшукати особу з числа мешканців населених пунктів біля державного кордону між Україною і Російською Федерацією, якого схилити за грошову винагороду до незаконного переміщення через державний кордон України поза митним контролем вищевказаної гвинтівки та боєприпасів до неї.
На виконання такої вказівки Особи 1 в один з днів наприкінці вересня 2014 року ОСОБА_2 познайомився з мешканцем селища Одноробівка Золочівського району Харківської області Особою 9, справа стосовно якого виділена в окреме провадження, та виконуючи роль підбурювача запропонував останньому за грошову винагороду, шляхом підкупу, здійснити для нього контрабанду зброї та бойових припасів снайперської гвинтівки Драгунова СВД та набоїв до неї, не ставлячи останнього до відома про намір терористичної групи Оплот вчинити вбивство ОСОБА_11 .
Усвідомлюючи протиправний характер такої пропозиції ОСОБА_2 , Особа 9 з корисливих спонукань погодився вчинити контрабанду зброї та боєприпасів, про що усно повідомив ОСОБА_2 .
Про згоду Особи 9 вчинити контрабанду зброї та боєприпасів ОСОБА_2 доповів Особі 1, який перебуваючи на території Російської Федерації за невстановлених обставин придбав гвинтівку Драгунова СВД та набої калібру 7,62 мм загальною кількістю 45 одиниць.
13 січня 2015 року ОСОБА_2 , знаходячись у місті Бєлгороді Російської Федерації, отримав від Особи 1 та передав Особі 9 коробку з 45 набоями калібру 7,62 мм для їх переміщення контрабандним шляхом на територію України.
У цей же день, тобто 13 січня 2015 року, Особа 9, отримавши за вищевказаних обставин коробку з 45 набоями калібру 7,62 мм, прибув до селища Горьковське Бєлгородського району Російської Федерації, звідки пішки по залізничній колії пересік державний кордон України поза пунктами пропуску в напрямку селища Одноробівка Золочівського району Харківської області, перемістивши вищевказані бойові припаси через митний кордон України поза митним контролем.
У подальшому в цей же день, знаходячись в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_2 отримав від Особи 9 переміщені поза митним контролем вищевказані боєприпаси та передав за це Особі 9 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.
Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, спрямований на контрабанду зброї та боєприпасів, 15 січня 2015 року ОСОБА_2 разом з Особою 9 виїхали до м. Бєлгорода Російської Федерації, де поблизу готелю Європа ОСОБА_2 отримав від Особи 1 та передав Особі 9 снайперську гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 для її переміщення контрабандним шляхом на територію України.
У цей же день, тобто 15 січня 2015 року, Особа 9, отримавши за вищевказаних обставин снайперську гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , прибув до селища Горьковське Бєлгородського району Російської Федерації, звідки пішки по залізничній колії пересік державний кордон України поза пунктами пропуску в напрямку селища Одноробівка Золочівського району Харківської області, перемістивши вищевказану гвинтівку через митний кордон України поза митним контролем.
У подальшому в цей же день, знаходячись в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_2 отримав від Особи 9 переміщену поза митним контролем вищевказану гвинтівку та передав за це Особі 9 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.
Отримані від Особи 9 вищевказані боєприпаси і гвинтівку ОСОБА_12 незаконно зберігав з метою подальшого їх використання.
7 лютого 2015 року, при затриманні ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів, у останнього вилучено вищевказані гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 та 45 набоїв калібру 7,62 мм.
Відповідно до висновку судової балістичної експертизи № 227 від 13 лютого 2015 року вищевказана снайперська гвинтівка Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 є ручною одноствольною вогнепальною зброєю калібру 7,62х54 мм серія/номер НОМЕР_5 , 1969 року випуску, а 45 набоїв бойовими припасами калібру 7,62 мм.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 1, ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: взяв участь у терористичній групі Оплот, за попередньою змовою з ОСОБА_13 надавав неправомірну вигоду службовій особі за вчинення нею в його інтересах дії з використанням наданого їй службового становища, підбурив ОСОБА_14 до контрабанди зброї та боєприпасів, а також вчинив придбання, носіння і зберігання зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, щиро розкаявся, заявив клопотання про слухання справи на підставі вимог ч.3 ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву, у якій зазначив, що обвинувачення йому зрозуміло, процесуальні наслідки визнання свої вини та слухання справи у такому порядку, йому відомі.
З урахуванням клопотання обвинуваченого, думок прокурора та захисника, які не заперечували проти слухання справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, судова колегія ухвалила, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судова колегія з`ясувала та впевнилася, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, що їхня позиція добровільна та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В грудні 2014 року ОСОБА_13 надав вказівку ОСОБА_2 підшукати особу з числа мешканців населених пунктів біля державного кордону між Україною і Російською Федерацією, якого схилити за грошову винагороду до незаконного переміщення через державний кордон України поза митним контролем вищевказаної гвинтівки та боєприпасів до неї. На виконання такої вказівки ОСОБА_13 наприкінці вересня 2014 року ОСОБА_2 познайомився з мешканцем селища Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_14 та запропонував останньому за грошову винагороду здійснити для нього контрабанду зброї та бойових припасів снайперської гвинтівки Драгунова СВД та набоїв до неї. Про кінцеву мету використання цієї гвинтівки ОСОБА_2 ОСОБА_14 не казав. ОСОБА_14 погодився, про що ОСОБА_2 доповів ОСОБА_13
13 січня 2015 року ОСОБА_2 , знаходячись у місті Бєлгороді Російської Федерації, отримав від ОСОБА_13 та передав ОСОБА_14 коробку з 45 набоями калібру 7,62 мм для їх переміщення контрабандним шляхом на територію України.
У цей же день ОСОБА_14 в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області передав ОСОБА_2 переміщені поза митним контролем вищевказані боєприпаси та передав за це ОСОБА_14 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.
15 січня 2015 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_14 виїхали до м. Бєлгорода Російської Федерації, де поблизу готелю Європа ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_13 та передав ОСОБА_14 снайперську гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 для її переміщення контрабандним шляхом на територію України.
У цей же день ОСОБА_14 , отримавши за вищевказаних обставин снайперську гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , прибув до селища Горьковське Бєлгородського району Російської Федерації, звідки пішки по залізничній колії пересік державний кордон України поза пунктами пропуску в напрямку селища Одноробівка Золочівського району Харківської області, перемістивши вищевказану гвинтівку через митний кордон України поза митним контролем.
У подальшому в цей же день, знаходячись в селищі Одноробівка Золочівського району Харківської області ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_14 переміщену поза митним контролем вищевказану гвинтівку та передав за це ОСОБА_14 грошову винагороду у розмірі 400 доларів США.
Отримані від ОСОБА_14 вищевказані боєприпаси і гвинтівку ОСОБА_12 незаконно зберігав з метою подальшого їх використання.
Проте, усвідомивши, що не бажає смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 добровільно відмовився від скоєння вбивства ОСОБА_11 та повідомив останньому про те, що було замовлено його вбивство. 7 лютого 2015 року, при затриманні ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів, у останнього вилучено вищевказані гвинтівку Драгунова СВД серія/номер НОМЕР_5 та 45 набоїв калібру 7,62 мм.
Отже, судова колегія дійшла висновку про винуватість ОСОБА_12 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у тому, що він взяв участь у терористичній групі Оплот, за попередньою змовою з ОСОБА_13 надавав неправомірну вигоду службовій особі за вчинення нею в його інтересах дії з використанням наданого їй службового становища, підбурив ОСОБА_14 до контрабанди зброї та боєприпасів, а також вчинив придбання, носіння і зберігання зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Прокурор в судовому засіданні просив суд, при призначенні покарання визнати пом`якшуючими обставинами щире каяття ОСОБА_2 , активне сприяння розкриттю злочину, перебування у нього на утриманні неповнолітніх дітей. У зв`язку з цим, керуючись ст. 69 КК України, просив призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції найбільш тяжкого інкримінованого останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, остаточно призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією предмету контрабанди бойових припасів калібру 7.62 у кількості 45 штук та снайперської гвинтівки Драгунова №И-046, 1969 року виготовлення.
Захисник та обвинувачений ОСОБА_12 також просили при призначенні покарання застосувати положення ст. 69 КК України, признавши покарання нижче від найнижчої межі у вигляді 4 років позбавлення волі.
Колегія суддів більшістю голосів не погодилася із думкою прокурора про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_2 міри покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме санкцією ч.1 ст.258-3 КК України, вважаючи, що прокурор належним чином не мотивував свої доводи, перелічивши лише обставини, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утримання неповнолітніх дітей, але не вказав на обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_2 злочинів.
У зв`язку з цим, було призначено покарання за санкцією ч.1 ст.258-3 КК України у вигляді 8 років 6 місяців, а за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України: 8 (восьми) років 6 (шести)місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_2 , та з конфіскацією предмету контрабанди бойових припасів калібру 7,62 у кількості 45 штук та снайперської гвинтівки Драгунова №И-046, 1969 року виготовлення.
Підставою для застосування ст. 69 КК виступає поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і, по-друге, врахування особи винного.
Відповідних обставин має бути не менше двох (абз. 1 п. 8 постанови Пленуму від 24 жовтня 2003 р. № 7), причому це можуть бути як обставини, що пом`якшують покарання і перелічені у ч. 1 ст. 66 КК, так і обставини, визнані судом пом`якшуючими на підставі ч. 2 ст. 66 КК. Зазначені обставини мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто характеризувати саме злочин (а не тільки особу винного) і зумовлювати недоречність призначення винному покарання навіть у мінімальних межах, встановлених санкцією.
Отже, прокурором наведені, а судом визнані такі пом`якшуючи обставини: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обтяжуючих обставин прокурором на наведено, а судом не встановлено.
При цьому встановлені судом у конкретній кримінальній справі пом`якшуючі обставини мають не просто врівноважувати (нейтралізовувати) наявні обтяжуючі обставини, а й, як цього й вимагає кримінальний закон, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Пом`якшення покарання з виходом за межі санкції за наявності обставин, що обтяжують покарання, або негативних відомостей про особу винного можливе тоді, коли обставини, які пом`якшують покарання, за своїми якісно-кількісними "характеристиками превалюють, домінують над іншими, тим самим нівелюючи їх негативне значення".
Щире каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , його активна участь у розкритті інкримінованих йому злочинів, що також виразилося у викритті інших злочинів, скоєних іншими особами, в тому числі і членів терористичної групи, добровільна відмова від вбивства та попередження ОСОБА_11 про таку загрозу, свідчить про те, що ОСОБА_2 не втрачена для українського суспільства особа, яка усвідомила проиправність своїх дій, активно сприяючи правоохоронним органам у зведенні нанівець наслідків скоєним ним та іншими особами злочинів.
Урахування особи при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією, означає, що суд, беручи до уваги різноманітні обставини, які характеризують особу винного, доходить висновку, що передбачене санкцією типове покарання є для цієї особи надмірно суворим, а призначене з урахуванням ст. 69 КК покарання забезпечить досягнення визначених у ч. 2 ст. 50 КК цілей покарання. Обставини, що характеризують особу винного, можуть стосуватись, у тому числі, посткримінальної поведінки особи. Це може бути щире каяття, добровільне відшкодування заподіяних збитків, сумлінне ставлення до праці, тяжке захворювання тощо.
Судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, вважаю, що слід прийняти до уваги і наявність третьої дитини на утриманні, яка народилася під час слідства, а саме ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Вважаю, що при ухваленні колегією суддів вироку, наявність трьох пом`якушуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, особа обвинуваченого, його роль виконавця, а не організатора, добровільна відмова від скоєння вбивства, його посткримінальна поведінка не були враховані в повною мірою, що потягло за собою призначення надмірно суворого покарання для ОСОБА_2 за ч.1 ст. 258-3 КК України.
Безумовно, вчинення ОСОБА_2 інкримінованих йому злочинів, має тягти за собою відповідну кримінальну відповідальність і підстав для звільнення його від такої відповідальності, я не вбачаю, проте, призначене покарання повинно відповідати усім обставинам справи, наслідкам, що реально настали, ставленню обвинуваченого до скоєного і його особі.
Згідно з абз. 5 п. 8 постанови Пленуму від 24 жовтня 2003 р. № 7 не допускається застосування ст. 69 КК щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів. Однак ця стаття за наявності підстав може бути застосована раніше - при призначенні покарання за один, кілька чи навіть усі злочини, що утворюють сукупність. Якщо остаточне покарання, призначене у даному випадку за сукупністю злочинів, виходить за мінімальну межу, встановлену санкцією норми Особливої частини КК, що встановлює найбільш суворе покарання (ч. 2 ст. 70 КК), таке остаточне покарання має визнаватись більш м`яким покаранням, ніж передбачене законом: "...при засудженні особи за сукупністю злочинів, коли за один чи декілька з них було призначене більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, остаточне покарання також може бути більш м`яким, ніж те, що передбачене у ст. 70 КК. За таких обставин у резолютивній частині вироку щодо остаточно призначеного покарання має міститись посилання не лише на ст. 70, а й на ст. 69 КК.
Отже, приходжу до висновку, що прокурором обґрунтовано запропоновано застосування ст.. 69 КК України до покарання обвинуваченого ОСОБА_2 за ст.. 258-3 ч.1 КК України і призначенням йому за цією статтею покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі і відбуття такого покарання буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Суддя ОСОБА_1