АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
засуджених ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з повною середньою освітою, працюючий мерчендайзером в ТОВ «Фоззі», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 14.02.2005 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 17.04.2006 року Фастівським міськрайонним судом
_____________________________________
Справа №11/796/53/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1
Київської області за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 13.02.2009 року звільнений на підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 05.02.2009 року умовно-достроково на 6 місяців 15 днів,

засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Фастова Київської області, громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 04.07.2008 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 25.02.2010 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, 30.05.2011 року звільнений на підставі постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 20.05.2011 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 2 дні,

засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2010 року і остаточно призначено ОСОБА_9 до відбуття 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Також задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1 575 грн.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, 06 серпня 2011 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Соборній, неподалік зупинки громадського транспорту «Міліція», в м. Фастові Київської області, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , який рухався по цій же вулиці в напрямку вулиці Героїв Танкістів в м. Фастові Київської області. Після цього в ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник умисел на вчинення пограбування ОСОБА_11 , для реалізації якого вони вирішили прослідувати за ним до відповідного місця для унеможливлення викриття їх злочинної діяльності сторонніми особами.
Відтак, заздалегідь до початку вчинення злочину, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 домовились про його спільне вчинення, після чого, прослідували за ОСОБА_11 до АДРЕСА_4 , де останній присів на лавку відпочити.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , приблизно о 23 год. 45 хв., діючи повторно, за попередньою змовою, попередньо розподіливши між собою ролі у вчиненні злочину та визначивши послідовність своїх дій, з наміром запобігання можливого опору з боку потерпілого їх злочинним діям, підійшли до ОСОБА_11 позаду нього, в той час, коли останній продовжував сидіти на лавці в навушниках, прослуховуючи звукозаписи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 удар скляною пляшкою з-під пива по голові, внаслідок якого останній впав на землю, а ОСОБА_8 продовжив наносити удари по тілу та голові потерпілого, завдавши руками та ногами ще приблизно 3-4 ударів. ОСОБА_9 в цей час почав обшукувати кишені одягу потерпілого. Внаслідок вказаних незаконних дій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рубця на волосистій частині голови та фізичного болю.
Під час нападу на потерпілого, шляхом завдання йому вказаних тілесних ушкоджень, які, згідно висновку експерта №164 від 13 грудня 2011 року, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 таким чином силоміць подолали волю ОСОБА_11 до опору, після чого, відкрито заволоділи особистими речами потерпілого, а саме: мобільним телефоном «Nokia 1616», вартістю 290 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 гривень; мобільним телефоном «Nokia 5310», вартістю 1 100 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 гривень; рюкзаком, вартістю 245 гривень, в середині якого знаходився гаманець, вартістю 70 гривень, з грошовими коштами в сумі 140 гривень. Після чого, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 1 865 гривень.
Окрім цього, 28 вересня 2011 року приблизно о 01 год. ОСОБА_8 , знаходячись на території Куренівського парку, розташованого по вул. Фрунзе, 124 в м. Києві, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, умисно з корисливих спонукань, вступив у злочинну змову з особою, провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, направлену на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу. Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, вони побачили раніше невідомого їм ОСОБА_12 , який сидів на лавці та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Особа, провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, підійшовши до нього, застосував газовий балончик, який знаходився при ньому, бризнувши ним в обличчя ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_8 витягнув із-за поясу гумову палицю, яка знаходилася при ньому, та наніс два удари по потилиці ОСОБА_12 , внаслідок чого останній нагнувся до землі. ОСОБА_8 наніс йому ще два удари кулаком руки по потилиці, чим заподіяв тілесні ушкодження, характер яких вказує на їх небезпечність для життя та здоров`я в момент заподіяння, у зв`язку з нанесенням в таку частину тіла, як голова, їх кількістю та обставинами нанесень.
Згідно висновку експерта №269/і від 26 вересня 2012 року, на момент судово-медичного огляду у ОСОБА_12 були наявні наступні тілесні ушкодження: синці невизначеної та подовженої форми - у потиличній ділянці справа, у лобній ділянці зліва, на лівому скаті носу, у правій дельтоподібній ділянці, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
В продовження своїх злочинних дій ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою, провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_12 , - заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном «Samsung D980 Duos», зарядним пристроєм, додатковим акумулятором та USB-кабелем у комплекті для вказаного мобільного телефону, загальною вартістю 2700 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 35 гривень, на рахунку якої було 10 гривень передплачених розмов; сім-карткою мобільного оператора «Life», вартістю 25 гривень, на рахунку якої було 7 гривень передплачених розмов; шкіряним гаманцем чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилися сім-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 35 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було; кредитна картка «ПриватБанк», на рахунку якої грошових коштів не було та яка для потерпілого матеріальної цінності не має, а всього, на загальну суму 2 812 гривень, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_12 на вказану суму. Після чого, з місця вчинення злочину зникли та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

В апеляції захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 , а кримінальну справу направити на додаткове розслідування.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що вирок суду мотивовано доказами, набутими незаконним шляхом, та на припущеннях, які є суперечливими, нелогічними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому судом не мотивовано, з яких причин ним відкинуті докази і доводи захисту та засуджених на спростування обвинувачення.
Також під час досудового та судового слідства допущені такі істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути справу, постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, оскільки не забезпечено прав та законних інтересів ОСОБА_8 та інших учасників процесу і вчинено дії до їх обмеження; вчинені порушення, які перешкодили вирішенню завдань кримінального судочинства та правильного застосування закону; суд не мав можливості самостійно усунути та належним чином відновити порушені права ОСОБА_8 та інших учасників процесу; в ході досудового слідства не з`ясовані обставини, що мали суттєвий вплив на результати розгляду; не встановлено мотив дій обвинувачених; не перевірені показання підозрюваних, обвинувачених та доводи ОСОБА_8 на свій захист, а також заявлені алібі ОСОБА_8 та іншого підсудного, які є прямими доказами невинуватості останніх; нез`ясовані причини істотних суперечностей у доказах, на яких засноване обвинувачення.

Крім того, судом було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки, відповідно до протоколу судового засідання від 08 червня 2015 року, в 15:35 год. суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення, а оголошення вироку, який міститься на 14 аркушах, відбулося цього ж дня в 17:00 год. і тривало більше години, тому суд за такий короткий строк (приблизно півтори години) не міг фізично підготувати, сформулювати повний текст вироку, що вказує на те, що вирок був підготовлений задовго до його оголошення, не в нарадчій кімнаті, а в інший час і спосіб, що є незаконним та неприпустимим в розумінні вимог ст. 322 КПК України і є беззаперечною підставою для його скасування.
Також судом проігноровано доводи засуджених про застосування до них працівниками міліції фізичного та психічного впливу на стадіях порушення кримінальної справи і досудового слідства, а такі твердження засуджених та захисту судом спростовано виключно показаннями працівників міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших, що є неприпустимим та здійснено всупереч рішенням Європейського Суду з прав людини, які є джерелами права і вказують на необхідність ефективного розслідування таких тверджень засуджених та неприпустимість спростування фактів застосування тортур, побиття та інших незаконних заходів показаннями працівників міліції, дії яких оскаржувались.
Залишено поза увагою суду і те, що кримінальну справу за ч. 2ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України порушено за відсутністю законних на те підстав, оскільки слідчий порушив кримінальні справи за ознаками складів відповідних злочинів, підмінивши поняття ознак злочину, як підстави для порушення кримінальної справи, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, ознаками складу відповідного злочину, тобто заздалегідь вирішив питання про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Також залишено поза увагою суду і те, що обвинувачення мотивовано недопустимими доказами, а саме: протоколом явки з повинною від 06 грудня 2011 року, що не відповідає вимогам ст. 96 КПК України, якою не передбачено складання такого процесуального документу;протоколом огляду місця події від 18 вересня 2012 року, відповідно до якого огляд квартири АДРЕСА_5 , в порушення вимог ч. 6 ст. 190 КПК України, здійснено не за згодою володільця житла, тому огляд квартири та вилучення з неї предметів здійснено в незаконний спосіб, а в таких діях працівників правоохоронних органів вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України.
Крім того, судом залишено поза увагою, що органом досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_8 , оскільки в порушення вимог ст. 46 КПК України прийнято відмову ОСОБА_8 від неіснуючого захисника, який ніким не запрошувався та ОСОБА_8 не призначався; порушено вимоги ст. 142 КПК України, оскільки при пред`явленні 05.03.2012 року обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України та допиті в якості обвинуваченого ОСОБА_8 не були роз`яснені всі права, а відтак цей протокол допиту ОСОБА_8 є недопустимим доказом.

Крім того, судове слідство здійснено у незаконний спосіб, оскільки суд, в порушення рішень Європейського суду з прав людини, не перевіряв і відмовився перевіряти законність дій органів дізнання та досудового розслідування по одержанню доказів про факти; поза увагою суду залишено і незаконність інших доказових даних, що знаходяться у справі, а саме: копії рапорту від 16.01.2012; копії пояснення від 16.01.2012; копії акту судово-медичного дослідження трупа №9; копії свідоцтва про смерть, які є недійсними через їх невідповідність вимогам закону щодо їх оформлення, а також в порушення вимог ст.ст. 257, 313 КПК України безпідставно та незаконно залишені без задоволення клопотання сторони захисту про безпосереднє дослідження речових доказів у справі.
Тому, на думку апелянта, вищенаведеним та матеріалами кримінальної справи підтверджено, що під час судового слідства встановлена очевидна неповнота та неправильність досудового слідства, оскільки не з`ясовані суттєві обставини, що належать до предмета доказування у кримінальній справі; не вияснений спосіб вчинення злочину, розмір збитку, наявність причинного зв`язку між діями і шкідливими наслідками; із матеріалів справи не можна визначити форму провини і мотивів дій обвинуваченого, підсудного; залишаються нез`ясованими причини істотних суперечностей у доказах, на яких засноване обвинувачення; всебічно не перевірені показання обвинуваченого, заявлені алібі і всі інші версії, що спростовують обвинувачення; допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які суд не має можливості самостійно усунути та належним чином відновити порушенні права і свободи людини; не додержані вимоги закону, що встановлюють підстави і порядок порушення кримінальної справи; необґрунтовано відхилено клопотання обвинуваченого чи інших учасників процесу про встановлення обставин, які мають істотне значення для справи, які не можуть бути встановлені судом; в обґрунтування висновків по кримінальній справі покладені докази, які не відповідають вимогам допустимості по справі - одержані з порушенням закону, що не може бути усунуто в судовому засіданні, у зв`язку з чим кримінальна справа має бути направлена для проведення додаткового розслідування.

В апеляції захисник ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду необґрунтованим та невмотивованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, просить його скасувати, а кримінальну справу повернути в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог вказує про невідповідність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_9 свою вину в скоєнні даного злочину не визнає, та будучи допитаним на досудовому слідстві та в суді в якості підозрюваного, обвинуваченого, підсудного дав послідовні показання, що був свідком того, як ОСОБА_8 скоював даний злочин, а він участі в цьому не приймав та сім-карту потерпілого підібрав після того, як її витягнув з викраденого телефону і викинув ОСОБА_8 .
При цьому, висновок суду про те, що визнавальні показання ОСОБА_8 на досудовому слідстві є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, необґрунтований та невмотивований, оскільки не зрозуміло, за якими саме критеріями суд визнав їх такими, а також не зазначено, як саме ці показання узгоджуються з іншими доказами, з якими саме доказами вони узгоджуються та в якій частині.
Крім того, показання підозрюваного, обвинуваченого, відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 КПК України, підлягають перевірці, але показання ОСОБА_8 на досудовому слідстві щодо причетності до даного злочину ОСОБА_9 нічим не підтверджуються, а сам ОСОБА_16 заперечує це, його ніхто не впізнавав як особу, яка вчинила розбійний напад на ОСОБА_11 , нічого з викраденого майна у нього виявлено не було, а той факт, що сім-карту з телефону потерпілого, яку він підібрав з землі після скоєння ОСОБА_8 злочину, він сам повернув потерпілому ще до притягнення його в якості підозрюваного, що не стала б робити винна особа, не робить його учасником розбійного нападу на ОСОБА_11 . Тим більше, що, будучи допитаним в суді, ОСОБА_8 підтвердив показання ОСОБА_9 в тім, що той не причетний до нападу на ОСОБА_11 і що ОСОБА_8 скоїв даний напад сам, а ОСОБА_9 він обмовив, так як був на нього сердитим і до того ж на нього здійснювався тиск працівниками міліції.

Щодо показань потерпілого ОСОБА_11 , то у вироку зазначено, що він наполягав, що нападаючих було двоє і пояснював цей висновок характером нанесення йому ударів, але свідку по справі ОСОБА_17 він повідомив про трьох нападаючих, тому дані обставини ще раз вказують на те, що ОСОБА_11 , на момент скоєння злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не міг адекватно сприймати те, що відбувалося, та детально запам`ятати обставини скоєного на нього нападу, що дає підстави відноситись критично до його показань, чого суд не зробив та, оцінюючи показання потерпілого, залишив без уваги той факт, що останній знаходився в той вечір в стані алкогольного сп`яніння.

Також, оцінюючи показання свідка ОСОБА_18 , суд у вироку зазначив, що його показання не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки він не був безпосереднім свідком подій, а тому його показання не можуть бути правдивими, однак, свідок ОСОБА_18 не стверджував, що нападаючих було троє, а стверджував, що потерпілий казав про трьох нападаючих, тому суд зробив ще один необґрунтований висновок про правдивість і неправдивість показань, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Тому, на думку апелянта, висновки суду про те, що ці докази вказують на винуватість ОСОБА_9 є необґрунтованими, невмотивованими та в цій частині не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

В апеляції засуджений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить скасувати вирок суду, а кримінальну справу в частині його обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України повернути прокурору Фастівської міжрайонної прокуратури на додаткове розслідування.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судове слідство проведено не повно та однобічно, не витребувано та не досліджено речові докази, порушено правила підсудності та вимоги КПК (1960 р.), які встановлюють незмінність складу суду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам кримінальної справи, а також порушено його право на захист під час досудового розслідування.
Також вказує на недотримання судом першої інстанції вимог п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року, оскільки незважаючи на його письмові дебати з вказівкою на об`єктивні обставини з посиланням на матеріали кримінальної справи під час судового розгляду у суді першої інстанції, які вказують на необхідність повернення справи на додаткове розслідування, суд не відновив судового слідства і не з`ясував думку сторін з цього питання.
Зауважує, що речові докази, які підтверджують його обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України на місці події не виявлені і до матеріалів кримінальної справи не долучені; свідки, очевидці злочину вчиненого відносно ОСОБА_11 не встановлені; не перевірено термінали стільникового зв`язку, аналогічно встановленню місцезнаходження телефону «Нокіа 1616», з метою встановлення місцезнаходження речового доказу телефону «Нокіа 5310»; не перевірено обставину на предмет користування сторонніми особами банківською карткою «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_11 , яка зі слів потерпілого знаходилась у нього під час бійки; досудовим слідством не виконано вимоги Фастівського міжрайонного прокурора зазначені у постанові від 28.11.2011 року про скасування постанови про зупинення кримінальної справи №24-0548, а також в порушення вимог ст.ст. 22, 64 КПК України (1960 р.) досудовим слідством не були дослідженні обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення кримінальної справи, оскільки при очній ставці потерпілий не впізнав його, як нападника, а він ( ОСОБА_9 ) не впізнав потерпілого, а очевидці та свідки побиття потерпілого органом досудового слідства, які б прямо вказували на його особу або описали особу, схожу на нього, яка наносила зі слів потерпілого удари останньому та відібрала речі, досудовим слідством не встановлено; експертиза стосовно тілесного ушкодження потерпілого не містить категоричного висновку про спосіб нанесення тілесного ушкодження та містить тривалий значний, відносний термін давності його нанесення в межах 3-7 місяців, а за характером такого тілесного ушкодження виключається можливість його спричинення пляшкою по голові. Таким чином, досудовим слідством не було вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, що є безумовною підставою для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Також вказує, що з показань потерпілого вбачаються різні за кримінально-правовою кваліфікацією дії невідомих осіб відносно потерпілого, оскільки одна особа застосовувала насильство, але не вилучала його майно, а інша навпаки вилучала майно, але не застосовувала насильство.
Звертає увагу і на порушення на стадії визнання його підозрюваним 06.11.2011 року та 06.12.2011 року його права на захист, оскільки 06.11.2011 року слідчим було вручено йому копію постанови про порушення кримінальної справи в той період, коли провадження у справі було зупинено, при цьому слідчим не були роз`яснені його права, як підозрюваному, та він був позбавлений можливості залучити захисника, а станом на 06.12.2011 року йому не був запрошений та призначений захисник, але прийнята відмова від нього, проте відмова від незапрошеного та непризначеного захисника ч. 1 ст. 46 КПК України не передбачена.

Крім того, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є порушення при складанні обвинувального висновку вимог ч. 5 ст. 223 КПК України, оскільки в обвинувальному висновку не зазначено місце та час його складання, а слідчий лише зазначив дату складання обвинувального висновку та місто, де обвинувальний висновок було складено, а саме м. Фастів.

Тому, на думку апелянта, вищезазначені недоліки є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а відсутність встановлених свідків або очевидців дій за пред`явленим йому обвинуваченням та невиконання вказівок прокурора, свідчать про неповноту та неправильність досудового слідства, і тягнуть скасування процесуального рішення з поверненням справи на додаткове розслідування.

В апеляції з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить скасувати вирок суду, а кримінальну справу направити на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення ті показання, які не підтверджені фактами і отримані внаслідок застосування недозволених методів працівниками міліції, та постановив вирок, порушивши норми ст.ст. 257, 313, 323, 369, 370 КПК України (1960 р.), і сам вирок ґрунтується на припущеннях та доказах, набутих незаконним шляхом, при цьому не мотивовано чому відкинуті доводи захисту.
При цьому, судом не було взято до уваги ту обставину, що жоден із злочинів він не вчиняв, і телефон «Нокіа», що був викрадений у ОСОБА_11 , він придбав у невідомої особи та деякий час ним користувався, а ОСОБА_9 у вчиненні злочину він оговорив внаслідок застосування до нього незаконних методів слідства, і також він бачив лише бійку між потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , який в подальшому подарував йому гаманець та він ще придбав у нього телефон, не знаючи, що ці речі останній відібрав у потерпілого.
Також зазначає про порушення у судовому процесі, а саме, що судом було порушено норми перебування в нарадчій кімнаті, оскільки суд фізично не міг за короткий термін роздрукувати вирок на 14 аркушах при тому, що вирок зачитувався більше часу; судом не взято до уваги відсутність протоколу затримання, який повинні були скласти працівники Подільського РУВС 17.09.2012 р.; відсутність прямих свідків по справі; відеозапису, який прямо вказав би на час його перебування в момент скоєння злочину відносно ОСОБА_12 , що було б його алібі; проігноровано факт відсутності звуку в відеозаписі відтворення від 18.09.2012; відсутність речових доказів в справі; проігноровані факти невідповідності частин речових доказів «Нокіа 1616» та АКБ-батареї, які були виявлені в залі суду; відсутність головного фігуранта в справі ОСОБА_20 , у зв`язку зі смертю останнього; проігноровані факти відсутності понятих при вилучені телефону «Самсунг D-980» у його матері.

Крім того, вказує на порушення його прав як під час проведення слідства і затримання, так і судом та прокурорами в залі суду. Зокрема, були порушені його права в частині перевірки його показань про заявлені ним алібі на момент скоєння злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, не були з`ясовані причини істотних суперечностей у доказах, на яких засноване обвинувачення, не оглянуті речові докази, а також не встановлена причина перекваліфікації ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 187 КК України, та проігноровано судом той факт, що він за час перебування в СІЗО захворів на туберкульоз легень закритої форми.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав заперечення на апеляцію захисника ОСОБА_7 , яку просить взяти до уваги частково, врахувавши, що ні він, ні ОСОБА_9 злочину не вчиняли, а всі його визнавальні показання були написані під тиском працівників міліції, тому просить скасувати вирок суду, а справу повернути в суд першої інстанції на новий судовий розгляд або прокурору на досудове розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляцій кожного з них, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , уточнивши свої вимоги, просили вирок суду скасувати, а кримінальну справу щодо них закрити, у зв`язку з недоведеністю їх участі у вчиненні злочинів, а також прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій сторони захисту, провівши часткове судове слідство, судові дебати, заслухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані апеляції задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляціях, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянтів, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчиняла розбій, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 67 КПК України (1960 року).

Зокрема, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні розбою відносно ОСОБА_11 підтверджуються даними, що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_11 в суді першої інстанції про обставини нападу на нього з метою заволодіння його майном та про застосування до нього при цьому насильства. Зокрема, як вказав потерпілий ОСОБА_11 , 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині 50 хвилин, коли він сів на лавку біля свого будинку АДРЕСА_4 , отримав удар ззаду по голові та на землю посипалось скло його вдарили по голові пляшкою. Він намагався встати, однак йому цього не вдалося зробити, оскільки невідомі його посадили знову та почали нишпорити по кишенях. Тоді він намагався втекти, однак спіткнувся і почав падати, та в цей час отримав сильний удар ногою в обличчя, від якого впав, скрутився і після цього йому нападники почали наносити удари ногами. При цьому, коли один з них нишпорив у кишенях, інший продовжував наносити удари. Внаслідок цих дій у нього було викрадено два мобільних телефони, рюкзак та грошові кошти.

На такі обставини вчинення відносно нього злочину потерпілий ОСОБА_11 вказав і в ході проведеного за його участю 14 грудня 2011 року відтворення обстановки та обставин події (т. 2 а.с. 171-179).
При цьому потерпілий ОСОБА_11 , як в суді, так і на досудовому слідстві, послідовно та категорично стверджував про те, що нападників було двоє, пояснюючи це характером нанесення йому ударів, зокрема, коли одночасно один з нападників бив по обличчю, а інший по спині, чи коли один з нападників продовжував наносити удари, а інший нишпорив у кишенях.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_11 , який хоча і був в стані алкогольного сп`яніння, на чому акцентує увагу суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 , є логічними і послідовними таоб`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, а саме даними, що містяться у:

- протоколі огляду місця події від 07 серпня 2011 року з план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто територію, прилеглу до будинків АДРЕСА_6 , з розташованими біля будинку 4 двома дерев`яними лавками, під однією з яких виявлено уламок скла від верхньої частини пляшки з-під пива (т. 2 а.с. 5-10).

- висновку судово-медичної експертизи №164 від 13 грудня 2011 року, що був підтверджений в районному суді експертом ОСОБА_21 , про те, що під час обстеження у ОСОБА_11 виявлено рубець на волосистій частині голови, що є наслідком загоєння рани, яка найбільш вірогідно, виникла в результаті дії тупого предмету за 3-6 місяців до моменту обстеження і має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлене ушкодження могло виникнути в результаті удару скляною пляшкою, ногою чи кулаком руки та не могло виникнути в результаті удару долонею (т. 2 а.с. 159).

- показаннях свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_11 , які є близькими родичами потерпілого ОСОБА_11 , та в суді пояснили, що останній 06 серпня 2011 року приблизно о 23 год. прийшов додому з тілесними ушкодженнями голови та слідами крові на одязі, повідомивши, що на нього напали, вдарили пляшкою по голові і забрали особисті речі.

Водночас свідок ОСОБА_22 вказав, що ОСОБА_11 , прийшовши додому, повідомив, що на нього напали саме двоє осіб.

- показаннях свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_18 , котрі підтримують з потерпілим ОСОБА_11 відповідно робочі та товариські відносини, і в суді першої інстанції повідомили, що, не маючи можливості 07.08.2011 року зв`язатись з потерпілим по телефону через перебування його абонентського номеру поза зоною досяжності, телефонували його батькам, котрі повідомили, що ОСОБА_11 побили. По отриманню смс-повідомлення про те, що абонентський номер ОСОБА_11 з`явився в мережі, телефонували на цей номер, а чоловік, якій відповів на дзвінок, повідомив, що придбав картку з рук та погодився її повернути. В подальшому, зустрівшись з цією особою, разом пішли до ОСОБА_11 , якому ця картка була повернута.

За твердженнями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_18 , особою, котра повернула сім-картку потерпілого ОСОБА_11 , є саме ОСОБА_9 , якого вони 05.03.2012 року впізнали, як такого, на пред`явлених слідчим фотознімках по рисам обличчя (т. 2 а.с. 162-163, 168-169).

Хоча свідок ОСОБА_18 і вказав в суді, що ОСОБА_11 повідомляв йому про здійснення відносно нього нападу трьома особами, проте такі показання не свідчать про іншу кількість нападників, ніж двоє осіб, як було повідомлено безпосередньо самим потерпілим, як на досудовому слідстві, так і в суді. Тим більше, що свідок ОСОБА_18 під час досудового слідства, а саме 05.03.2012 року, що було через менш тривалий проміжок часу від події злочину, ніж він допитувався в судовому засіданні 10.12.2013 року, взагалі не вказував про такі деталі злочину, які начебто йому були повідомлені потерпілим ОСОБА_11 .

Тому доводи апеляції захисника ОСОБА_7 щодо безпідставного неприйняття судом до уваги таких показань свідка ОСОБА_25 та необхідність критичного ставлення до показань потерпілого ОСОБА_11 через перебування його на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і неможливість внаслідок цього адекватного сприйняття та запам`ятовування обставин скоєного на нього нападу, як на підтвердження позиції ОСОБА_9 щодо його невинуватості у вчиненні злочину, є необґрунтованими.

- показаннях свідка ОСОБА_26 , яка, будучи допитаною в районному суді, пояснила, що вони проживали разом з ОСОБА_8 , який 07 серпня 2011 року прийшов до дому з двома мобільними телефонами марки «Нокіа», один з яких дав їй у користування, а через декілька днів його продав.

Такі обставини підтвердив і свідок ОСОБА_27 , за показаннями якого, даними на досудовому слідстві та оголошеними в суді першої інстанції, він, будучи фізичною особою підприємцем, здійснює продаж нової та бувшої у використанні техніки і мобільних телефонів в м. Фастів, де 12 серпня 2011 року у ОСОБА_8 , відповідно до наданого останнім паспорту, придбав за 100 грн. мобільний телефон «Нокіа 1616» ІМЕІ НОМЕР_1 , на який документів у ОСОБА_8 не було, та який 06 вересня 2011 року у ОСОБА_27 було вилучено разом з квитанцією від 12 серпня 2011 року про прийняття ОСОБА_27 від ОСОБА_8 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого Прилуцьким МРВ УМВС України в Чернігівській області, на комісію мобільного телефону «Нокіа 1616» ІМЕІ НОМЕР_1 , відповідно до протоколу виїмки, з визнанням їх речовими доказами по справі (т. 2 а.с. 187, 189, 190).

А також і показаннями ОСОБА_8 на досудовому слідстві, в ході проведення очних ставок з потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_9 і при його допиті в якості підозрюваного та обвинуваченого (т. 2 а.с. 85-87, 95-97, 137-140, 141-146, 203-205), в яких він детально розповідав про обставини вчинення ним спільно з ОСОБА_9 злочину відносно ОСОБА_11 , а під час відтворення обстановки та обставин події 14 грудня 2011 року на місці показав та розказав про обставини його вчинення (т. 2 а.с. 180-183).

Зазначені показання ОСОБА_8 під час досудового слідства, як такі, що узгоджуються з іншими доказами по справі, і зокрема з показаннями потерпілого ОСОБА_11 щодо кількості нападників, характеру застосованого до нього насильства, механізму спричинення тілесних ушкоджень та переліку його майна, яким вони заволоділи; висновком судово-медичної експертизи щодо локалізації виявленого у ОСОБА_11 тілесного ушкодження та даними, які вказують про знаходження частини викраденого у ОСОБА_11 майна в розпорядженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не викликають сумнів в їх правдивості, отже також доводять винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_11 .

При цьому слід вказати про те, що ОСОБА_8 і в суді першої інстанції на початку судового слідства детально розповідав про обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 , зазначаючи характер застосованого до ОСОБА_11 насильства та перелік його майна, яким він внаслідок цього заволодів.

Однак, в той же час ОСОБА_8 вказував, що перебував в той день разом з ОСОБА_9 , але самостійно, без участі ОСОБА_9 , котрий залишився біля магазину, пішов за потерпілим та, коли останній сидів на лавці, наніс йому удар пляшкою по голові та декілька ударів ногою та кулаками в голову і забрав два мобільні телефони та рюкзак, в якому був гаманець з грошима.

Сам же ОСОБА_9 , як в суді, так і на досудовому слідстві, в т.ч. і при проведенні очних ставок з ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 , послідовно та наполегливо стверджував, що 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині, коли він проводив свій вільний час з ОСОБА_8 в м. Фастів Київської області, повз них пройшов потерпілий ОСОБА_11 , за яким вони разом прослідували на пропозицію ОСОБА_8 . І, коли ОСОБА_11 зник з поля зору, оскільки завернув за ріг будинку, ОСОБА_8 побіг за потерпілим, а він ОСОБА_9 , знаходячись на розі будинку, бачив, як ОСОБА_8 вчиняв напад на ОСОБА_11 , та наніс останньому удар пляшкою по голові, від чого вона розбилась, а потім наносив йому ще удари та перевіряв кишені потерпілого і забрав його рюкзак. В подальшому ОСОБА_8 прибіг до нього і вони разом почали тікати в сторону дитячого садочка. Також він потайки від ОСОБА_8 підібрав із землі сім-картку, яку останній викинув з викраденого мобільного телефону, та почав нею користуватися, вставивши до свого мобільного телефону, після чого йому зателефонували друзі ОСОБА_11 з проханням повернути картку власнику, що він і зробив, повідомивши їм при зустрічі, що придбав дану картку в гральних автоматах.

І, зокрема, під час очної ставки з ОСОБА_8 . ОСОБА_9 також вказав, що ОСОБА_8 наніс потерпілому удар по голові пляшкою з-під пива, яку до цього сам випив, та які речі знаходились в рюкзаку потерпілого ОСОБА_11 і яким чином ними розпорядився ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 144-146).

Тобто такі показання ОСОБА_9 не лише вказують на пряму причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину відносно ОСОБА_11 , але й свідчать про обізнаність ОСОБА_9 в таких деталях вчинення злочину та розпорядження майном потерпілого, які не могли бути відомі особі, яка б не була присутня на місці вчинення злочину.

При цьому навіть та обставина, що ОСОБА_9 за його твердженнями лише спостерігав за протиправними діями ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_11 , але при цьому не вживав будь-яких заходів до їх припинення або залишення цього місця, і разом з ОСОБА_8 втікав з місця злочину, разом з ОСОБА_8 оглядав вміст належного ОСОБА_11 рюкзака, який в подальшому вони викинули, та навіть підібрав з землі, викинуту ОСОБА_8 , сім-картку з телефону потерпілого, достовірно знаючи, що вона здобута внаслідок злочинних дій, безспірно доводить причетність ОСОБА_9 до вчинення спільно з ОСОБА_8 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 .

Тому доводи в суді першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про їх невинуватість у вчинені злочину відносно ОСОБА_11 , і зокрема твердження ОСОБА_8 вже в ході подальшого судового розгляду справи, що мобільний телефон, який належить ОСОБА_11 , він придбав у невідомої особи, та оговорив ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину, як такі, що спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою і відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції у вироку правильно розцінив, як вибраний ними спосіб захисту з метою уникнення їх від кримінальної відповідальності.
Всі доводи засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також захисника ОСОБА_6 про неповноту досудового і судового слідства в частині дослідження обставин вчинення злочину відносно ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки досліджені судом докази беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_11 , при цьому засуджені були затримані не відразу після вчинення злочину, а через значний проміжок часу, тому викраденим майном розпорядились на власний розсуд, а підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що в нього було викрадено два мобільних телефони у колегії суддів немає.

Також, всупереч тверджень апелянтів, судом першої інстанції на дотримання вимог ст. 313 КПК України (1960 року) були оглянуті в судовому засіданні всі речі, які визнані речовими доказами по справі про вчинення злочину відносно ОСОБА_11 .

При цьому, відсутні підстави вважати, що оглянутий в судовому засіданні речовий доказ мобільний телефон «Нокіа 1616» є іншою річчю ніж та, виїмку якої проведено 06 вересня 2011 року у СПД ОСОБА_27 та який 10.09.2011 року був оглянутий слідчим, оскільки при огляді мобільного телефону в суді першої інстанції не було виявлено порушення цілісності упаковки, в якій він зберігався, а номер ІМЕІ на акумуляторній батареї, на противагу доводам ОСОБА_8 , відповідає номеру, зазначеному у квитанції від 12 серпня 2011 року про прийняття ОСОБА_27 від ОСОБА_8 на комісію мобільного телефону «Нокіа 1616» ІМЕІ НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 187-189).

Що стосується посилань ОСОБА_9 про нездійснення перевірки органом досудового слідства використання після вчинення злочину банківської картки «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_11 іншими особами, то, виходячи з обсягу обвинувачення та розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 , перевірка таких обставин не може вплинути на правильність висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 .

Доводи ОСОБА_9 про невстановлення способу нанесення тілесного ушкодження потерпілому та неможливість його спричинення пляшкою по голові колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є виключно його припущеннями, які спростовуються, як показаннями потерпілого ОСОБА_11 , так і висновками судово-медичної експертизи №164 від 13 грудня 2011 року, що були підтверджені в суді експертом ОСОБА_21 .

Докладні показання потерпілого ОСОБА_11 свідчать про те, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пов`язані з вчиненим відносно нього нападом із застосуванням насильства, небезпечного для його життя і здоров`я, та заволодінням його майном, були спільними та узгодженими вони одночасно наносили удари: один з нападників бив по обличчю, а інший в цей час по спині, а в подальшому, коли один з нападників продовжував наносити удари, інший нишпорив у кишенях, тобто спрямованими на реалізацію спільної злочинної змови, направленої на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, а отже, всупереч доводів апеляції ОСОБА_9 , кваліфікація дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України є правильною.

Також, незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 з посиланням на вчинення цього злочину самостійно ОСОБА_20 , у якого він в подальшому придбав майно, не знаючи, що останній відібрав його у потерпілого, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції пояснив, що 28 вересня 2011 року, коли він відпочивав у Куренівському парку в м. Києві, то раптово ззаду йому був нанесений удар, від якого він впав. Коли він хотів встати, йому в обличчя бризнули з газового балончика, від чого виступили сльози. Після цього йому було нанесено ще чотири удари в обличчя, які наносили йому двоє людей, так як позаду він чув голос одного з них, котрий говорив іншому, що досить, а по силі ударів він визначив, що це були чоловіки. Невідомі, облич яких він не бачив, відібрали у нього мобільний телефон, 2 сім-картки, зарядний пристрій на телефон та гаманець. Під час досудового слідства гаманець та мобільний телефон йому повернув слідчий, він впізнав їх по зовнішньому вигляду. Зазначив, що після повернення гаманця побачив на ньому наклеєний логотип «BMW», якого раніше не було.

При цьому потерпілий ОСОБА_12 категорично наполягав на тому, що під час нападу до нього застосовувався газовий балончик, про що він повідомляв слідчому, однак дана обставина не була зафіксована слідчим в протоколі його допиту, проте уточнення до нього, за браком часу, він не вносив.

Такі показання потерпілого ОСОБА_12 об`єктивно узгоджуються з даними, що містяться у:

- висновку судово-медичної експертизи №269/і від 26 вересня 2012 року, відповідно до якого, виявлені на момент судово-медичного огляду 28.09.2011 року у ОСОБА_12 тілесні ушкодження: синці в потиличній ділянці справа, в лобній ділянці зліва, на лівому скаті носу, в правій дельтоподібній ділянці, червоно-багрового кольору, невизначеної та подовженої форми, розмірами відповідно 2х2 см,5х2 см, 2х1,5 см і 8х4 см, не є небезпечними для життя, могли утворитися в строк 28 вересня 2011 року від дії (ударів під кутами, наближеними до прямих) тупих предметів (можливо внаслідок нанесення ударів руками чи взутими ногами), деякі з них мали подовжені контактні поверхні, кожне з яких за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Ймовірність утворення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння на площину експертом спростована (т. 1 а.с. 30-32, 33).
- показаннях свідка ОСОБА_28 , яка є матір`ю ОСОБА_8 , та в районному суді пояснила, що восени 2011 року її син - ОСОБА_8 приніс додому сенсорний мобільний телефон «Самсунг», яким запропонував обмінятись, оскільки для нього він був незручним у використанні, на що вона погодилась. Приблизно через рік до неї приїхали працівники міліції разом з ОСОБА_8 , повідомивши, що вказаний телефон є викраденим майном. Син сказав їй, щоб вона віддала вищезазначений телефон, що вона і зробила.

- показаннях свідка ОСОБА_26 , даних на досудовому слідстві та оголошених в суді першої інстанції, про те, що деякий час вона проживала разом з ОСОБА_8 і 18 вересня 2012 року ОСОБА_8 прийшов до приміщення її квартири з працівниками міліції. ОСОБА_8 повідомив їй, що працівники міліції оглянуть житло та вилучать шкіряний гаманець чорного кольору, який він незаконно відібрав в Куренівському парку в м. Києві у хлопця. Вона надала добровільну згоду на огляд та в подальшому в присутності понятих був вилучений вказаний гаманець, про що складено відповідний протокол, в якому вона та всі присутні поставили свої підписи. Про те, що гаманець був викраденим, вона дізналась в день його вилучення. Цей гаманець з`явився у ОСОБА_8 приблизно у вересні 2011 року, коли останній приїхав з м Києва, де працював, повідомивши, що придбав його у невідомого за низькою ціною (т. 1 а.с. 74-76).

- протоколі огляду місця події від 18 вересня 2012 року, відповідно до якого, в ході огляду квартири АДРЕСА_5 в кімнаті на тумбі був виявлений шкіряний гаманець чорного кольору з емблемою ВМW, який, як пояснив ОСОБА_8 , йому дав знайомий на ім`я ОСОБА_29 в м. Києві (т. 1 а.с. 48-49), який, всупереч тверджень в апеляції захисника ОСОБА_6 , був проведений з дотриманням вимог ст. 190 КПК України (1960 року), а саме за письмовою згодою саме володільця житла, якою є ОСОБА_26 (т.1 а.с. 57).

- зображенні значка, який був на гаманці чорного кольору, відібраного у ОСОБА_12 , намальованому власноручно ОСОБА_8 ( т. 1 а.с. 54).

- протоколах огляду предметів від 13.11.2012 року шкіряного гаманця чорного кольору, який на зовнішній стороні з правого боку містив металевий значок округлої форми з написом ВМW, та мобільного телефону «Samsung D908 Duos» ІМЕІ НОМЕР_3 чорного кольору в пластмасовому корпусі, котрі були вилучені 18.09.2012 року, на противагу посиланням ОСОБА_8 , в присутності понятих в ході огляду квартири АДРЕСА_5 та у ОСОБА_28 відповідно і визнані речовими доказами по справі (т. 1 а.с. 48-49, 60-62, 64-67).

Вказаний огляд місця події та вилучення мобільного телефону у ОСОБА_28 було проведено з дотриманням вимог ст.ст. 85, 190, 191, 195 КПК України (1960 року) і будь-яких даних про протилежне захисником ОСОБА_6 та засудженим ОСОБА_8 в апеляціях не наведено, а лише та обставина, що судом не було оглянуто ці речові докази безпосередньо в судовому засіданні, не дає підстав вважати їх неналежним або недопустимим доказом і не свідчить про таке істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, яке перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обґрунтований вирок.

А також підтверджується і показаннями ОСОБА_8 на досудовому слідстві, при його допиті в якості підозрюваного та обвинуваченого (т. 1 а.с. 105-109, 123-126, 134-135), в яких він детально розповідав про обставини вчинення злочину відносно ОСОБА_12 , а під час відтворення обстановки та обставин події 19 вересня 2012 року на місці показав та розказав про обставини його вчинення (т. 1 а.с. 111-115).

При цьому слід вказати, що в цих показаннях під час досудового слідства ОСОБА_8 повідомляв такі деталі вчинення злочину відносно ОСОБА_12 , які не лише узгоджувалися з показаннями потерпілого на досудовому слідстві, але й доповнювали їх, зокрема в частині застосування до потерпілого особою, провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю, газового балончику, факт чого було підтверджено в судовому засіданні і потерпілим ОСОБА_12 , що свідчить про те, що ці обставини могли бути відомі лише особі, яка вчинила напад на потерпілого, а тому показання ОСОБА_8 на досудовому слідстві судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не викликають сумнів в їх правдивості, отже також доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 .

А, відтак, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_12 , всупереч тверджень апелянтів, базуються на об`єктивній оцінці сукупності зібраних у справі доказів, якіє належними, відповідають вимогам допустимості, достатності і достовірності, а твердження ОСОБА_8 в апеляції про те, що даного злочину він не вчиняв, не заслуговують на увагу колегії суддів.
Апеляційні посилання захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_8 на застосування до останнього працівниками міліції недозволених методів з метою отримання від нього визнання провини в скоєних злочинах та складання явки з повинною, як і твердження засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього працівниками міліції недозволених методів, є безпідставними, оскільки ці доводи були належним чином перевірені судом першої інстанції, однак свого підтвердження не знайшли.
Зокрема, районним судом були допитані слідчі СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які здійснювали досудове слідство в кримінальній справі відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і в судовому засіданні не лише заперечували факт застосування будь-якого насильства до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але й вказали на відсутність з їх сторони будь-яких скарг з цього приводу під час досудового слідства, а також працівники відділу карного розшуку Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , котрі категорично заперечували факт застосування фізичного чи психологічного насильства до ОСОБА_8 .

Також доводи засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування відносно них психологічного та фізичного тиску працівниками міліції не знайшли свого підтвердження і в ході проведених прокуратурою Подільського району м. Києва та прокуратурою Київської області досудових розслідувань, за результатами яких винесені постанови про закриття кримінальних проваджень №0000031 та №0000172 відповідно (т.6 а.с 6-8, 92-93).

Даних же про те, що вказані постанови скасовані, стороною захисту в суді апеляційної інстанції надано не було.

До того ж слід вказати й про те, що ОСОБА_9 під час досудового розслідування у кримінальній справі по вчиненню розбійного нападу відносно ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні даного злочину ніколи не визнавав, і, допитуючись в якості підозрюваного та обвинуваченого, в т.ч. в присутності захисника ОСОБА_32 , про наявність таких фактів не повідомляв, а ОСОБА_8 , перебуваючи на підписці про невиїзд з 06.12.2011 року по 18.09.2012 року, з будь-якими скаргами на незаконні дії працівників міліції не звертався та вперше про це заявив лише в суді в листопаді 2013 року.

Водночас, дані, які містяться в явці з повинною засудженого ОСОБА_8 від 06 грудня 2011 року судом першої інстанції і не покладалися в обґрунтування обвинувального вироку, тому посилання захисника ОСОБА_6 на невідповідність протоколу явки з повинною вимогам ст. 96 КПК України (1960 року), не заслуговують на увагу.

І, оскільки зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, що проаналізовані судом у вироку, в повному обсязі доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, то такі твердження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування відносно них психологічного та фізичного насильства працівниками міліції під час проведення досудового слідства, суд першої інстанції у вироку правильно розцінив, як обрану ними позицію захисту з метою уникнення їх від кримінальної відповідальності.

Наявні в матеріалах кримінальної справи протоколи про роз`яснення підозрюваному, обвинуваченому прав на досудовому слідстві, а також про забезпечення підозрюваному, обвинуваченому права на захист вказують, що протягом досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у передбаченому кримінально-процесуальним законодавством порядку роз`яснювались права підозрюваних, обвинувачених, в тому числі, мати захисника і побачення з ним до першого допиту, про що свідчать їх підписи у відповідних протоколах, де власноручно вони зазначали, що права їм зрозумілі, з ними вони ознайомлені в повному обсязі, свої права будуть захищати самостійно.

Тому досліджені в ході проведеного судового слідства в суді апеляційної інстанції протоколи про відмову підозрюваного, обвинуваченого від захисника та постанови слідчого про прийняття від ОСОБА_8 відмови від захисника (т.1 а.с. 95-96, 118-119, 128-129, т. 2 а.с. 83-84, 89-90, 197-198) і така ж постанова, якою 06.12.2011 року було прийнято відмову від захисника у ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 120-121), свідчать про зафіксоване слідчим бажання вказаних осіб самостійно здійснювати захист власних інтересів, а не про їх відмову від конкретного запрошеного або призначеного захисника, що, на переконання колегії суддів і на противагу доводам апелянтів, не вказує на порушення органом досудового слідства права ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист.

Та ж обставина, що в протоколі про вручення копії постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_9 зазначена дата її вручення 06.11.2012 року, в той час як сама постанова про порушення кримінальної справи винесена 06.12.2011 року (т. 2 а.с. 43, 45), то це свідчить лише про технічну помилку, що підтвердив і слідчий ОСОБА_15 під час допиту в суді першої інстанції, та жодним чином не вказує на порушення права ОСОБА_9 на захист.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону під час порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, а в подальшому за ч. 2 ст. 187 КК України, оформленні документів по факту смерті ОСОБА_20 та складанні обвинувального висновку, як про те вказують в апеляціях захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_9 відповідно, та які б мали наслідком скасування або зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не виявлено істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону і під час судового розгляду даної кримінальної справи.

Так, посилання ОСОБА_9 на порушення судом правил підсудності та незмінності складу суду, які він пов`язує з необхідністю розгляду кримінальної справи в частині обвинувачення його та ОСОБА_8 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_11 саме Фастівським міськрайонним судом Київської області, є необґрунтованими та суперечать вимогам ст. 26 КПК України (1960 року), яка регламентує необхідність об`єднання в одному провадженні справ по обвинуваченню декількох осіб співучасників вчинення одного чи кількох злочинів, в т.ч. і по обвинуваченню однієї особи у вчиненні декількох злочинів, а оскільки ОСОБА_8 вчинено останній злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, відносно ОСОБА_12 в м. Києві, то й направлено дану кримінальну справу для розгляду Подільському районному суду м. Києва відповідно до вимог ст.ст. 26, 37, 38 КПК України (1960 року), а спори про підсудність між судами не допускаються.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_9 про недотримання судом першої інстанції вимог п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року через те, що, незважаючи на його письмові дебати з вказівкою на об`єктивні обставини з посиланням на матеріали кримінальної справи під час судового розгляду у суді першої інстанції, які вказують на необхідність повернення справи на додаткове розслідування, суд не відновив судового слідства і не з`ясував думку сторін з цього питання, то, як вбачається з матеріалів кримінальної справи судом першої інстанції під час судового розгляду неодноразово вирішувались клопотання сторони захисту про направлення справи на додаткове розслідування із зазначених ОСОБА_9 , в т.ч. і в судових дебатах, мотивів, які судом першої інстанції були розглянуті в повному обсязі і у їх задоволенні правильно відмовлено через їх необґрунтованість.

Враховуючи зазначені обставини та те, що такі мотиви ОСОБА_9 про неправильність та неповноту досудового слідства становлять і зміст його апеляційних доводів, яким судом апеляційної інстанції вище надана відповідна оцінка, колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій суду в цій частині істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, а припущення захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_8 в цій частині обґрунтовано нічим не підтверджені.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК 1960 року, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчиняла розбій, отже дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а щодо ОСОБА_9 - ще й ст. 71 КК України, оскільки відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу кожного з них, а також обставинам справи, а тому є справедливим, необхідним та достатнім для їх виправлення, перевиховання і попередження вчинення ними нових злочинів.
За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляції захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без задоволення.

Що стосується клопотань засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування до них положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року), які надійшли під час апеляційного розгляду, то вони підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах Закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляції захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

Клопотання засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про застосування ч. 5 ст. 72 КК України задовольнити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року), зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 18.09.2012 року по 01.02.2016 року, а ОСОБА_9 з 06.12.2011 року по 15.12.2011 року та з 13.02.2012 року по 01.02.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судді:

___________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3