Ухвала
іменем україни

28 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000059 відносно ОСОБА_7 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні та за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року.
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Попівка Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вирішено питання щодо цивільного позову та про речові докази.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року зазначений вирок змінено. Виключено з резолютивної частини вироку посилання на те, що в строк відбування покарання зараховується час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з 22 серпня 2014 року до вступу вироку в законну силу. В решті вирок залишений без зміни.
Як встановлено судом першої інстанції, 29 серпня 2012 року близько 19 год. ОСОБА_7 перебував на АЗС «Сигмус» в м. Конотопі по вул. Вирівській, 7а, де також знаходився і ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_7 перебував біля свого автомобіля, який знаходився відносно заправної будки зліва від заправної колонки бензину А-92, а ОСОБА_10 перебував біля свого автомобіля, який знаходився відносно заправної будки зправа від заправної колонки ДТ. Вони стали спілкуватися між собою і під час спілкування у них виникла сварка, в ході якої вони висловлювали один одному словесну неприязнь і між ними виникли неприязні відносини. ОСОБА_10 в цей час підійшов до віконця оператора заправної станції, а потім направився до ОСОБА_7 і коли впритул наблизився до нього, то ОСОБА_7 , не передбачаючи настання тяжких наслідків або смерті ОСОБА_10 , хоча, з урахуванням того, що вони знаходилися на асфальтно-бетонному покриттю та поряд знаходяться споруди з елементами бетонних та металевих виступів, повинен був передбачати настання таких наслідків, одночасно кулаками обох рук різко зробив рух в сторону ОСОБА_10 в область його обличчя. Від даного контакту ОСОБА_11 не втримався на ногах та, впавши назад, з великою силою вдарився правою частиною голови об виступ асфальтобетонного покриття території АЗС «Сигмус» і в результаті даного падіння отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та здоров`я, в зв`язку з якими, незважаючи на надання кваліфікованої медичної допомоги - помер.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Вказує, що судами не надано належної оцінки поведінці засудженого після вчинення кримінального правопорушення, що засуджений не вжив жодних заходів для відшкодування заподіяної його діями шкоди, що судами безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність судимостей та наявність неповнолітньої дитини.
У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилаються на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказують, що судові рішення є необґрунтованими. Зазначають про неправильну кваліфікацію дій засудженого, оскільки характер дій останнього, обстановка вчинення злочину, характер та множинність тілесних ушкоджень, їх ступінь тяжкості, місця їх розташування свідчать про умисел, а не про необережність. Посилаються на те, що судами не враховано особу засудженого, поведінку засудженого, невизнання вини у вчиненому, невідшкодування завданої шкоди. Також зазначають, що судом не надано об`єктивної оцінки всім встановленим обставинам.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала касаційні скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вирішення питань щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження до повноважень касаційного суду не віднесено.

Згідно з положеннями ст.409 КПК року перегляд справ з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження віднесено до компетенції апеляційного суду.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, і призначив йому відповідне покарання.

На вказаний вирок місцевого суду прокурором у кримінальному провадженні та потерпілим ОСОБА_6 були подані апеляційні скарги.

Так, прокурор в апеляційній скарзі порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції і постановлення апеляційним судом свого вироку у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги. А також зазначав про невірне обчислення строку відбування покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити свій вирок. При цьому потерпілий в апеляційній скарзі зазначав, що дії ОСОБА_7 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 та ст. 296 КК і за цим законом повинно бути призначене покарання та наводив доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги потерпілих, а саме, що судом належним чином не враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер та механізм спричинення тілесних ушкоджень, що дії обвинуваченого носили умисний характер. Зазначені доводи стосуються фактичних обставин кримінального провадження.

Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 404 КПК, повно і всебічно перевірив доводи апеляційної скарги потерпілого, які є, у тому числі, аналогічні доводам касаційної скарги потерпілих, зокрема щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК, і визнав вказані доводи безпідставними.
Також апеляційним судом перевірені та визнані безпідставними і доводи апеляційної скарги прокурора щодо невірного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційним судом вказаним доводам як апеляційної скарги прокурора, так і апеляційної скарги потерпілого дана належна юридична оцінка, з наведенням в ухвалі відповідних висновків, у тому числі щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК та призначення йому покарання. Ці висновки апеляційного суду, на думку колегії суддів, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивовані.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні засудженому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і дійшов висновку про необхідність призначення покарання у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 119 КК, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Призначене засудженому покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги потерпілих щодо невірної кваліфікації дій засудженого та доводи як касаційної скарги потерпілих, так і касаційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом касаційної інстанції не встановлено, а тому доводи потерпілих та прокурора у цій частині є, також, безпідставними.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3