У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_15,
суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,
за участю прокурора ОСОБА_18,
при секретарі ОСОБА_19,

розглянула в судовому засіданні 29 жовтня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0002892 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2014 року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Краматорська,

двічі судимого, востаннє вироком Краматорського

міського суду Донецької області від 02 грудня 2013

року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі

на строк 4 роки зі звільненням на підставі статей

75, 104 КК України від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

- за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 04 вересня 2013 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання по даному вироку за епізодом від 04 вересня 2013 року більш суворим за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2013 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 13 грудня 2013 року, 15 грудня 2013 року, 20 грудня 2013 року, 06 січня 2014 року, 16 січня 2014 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- на підставі за ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2013 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у м. Краматорську, діючи повторно, проникаючи приміщення, таємно викрав: 04 вересня 2013 року майно ОСОБА_7 на суму 10 364,56 грн, у період з 13 грудня 2013 року по 16 січня 2014 року майно ОСОБА_8 на суму 5 648 грн, майно ОСОБА_9 на суму 3 239,39 грн, майно ОСОБА_10 на суму 421,20 грн, майно ОСОБА_11 на суму 1 510,47 грн, майно ОСОБА_12 на суму 1 308,96 грн, майно ОСОБА_13 на загальну суму 3 855,42 грн.

У касаційній скарзі прокурор посилається на необґрунтоване призначення судом покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Зазначає, що оскільки епізоди його злочинної діяльності, вчинені до та після постановлення попереднього вироку, охоплюються єдиною кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, то за кожний із цих епізодів не може бути призначено окреме покарання, а тому епізод від 04 вересня 2013 року додаткової кваліфікації й окремого призначення покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України не потребує. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_14 вважає доводи касаційної скарги прокурора безпідставними та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

За змістом статті 70 КК України, а також відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності, що не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Оскарженим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні повторно декількох епізодів крадіжок чужого майна з проникненням у приміщення. Оскільки епізод його злочинної діяльності від 04 вересня 2013 року, вчинений до постановлення попереднього вироку Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2013 року, охоплюється єдиною кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, як і епізоди після постановлення цього вироку, і окремій кваліфікації не підлягає, то за нього не може бути призначено окреме покарання.

Порушення зазначених правил призначення покарання призвело до безпідставного застосування ч. 4 ст. 70 КК України, а тому це рішення належить виключити з судових рішень щодо ОСОБА_6 як зайве.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 14 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку та ухвали рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Кваліфікувати дії ОСОБА_6 за епізодами від 04 вересня 2013 року, 13 грудня 2013 року, 15 грудня 2013 року, 20 грудня 2013 року, 06 січня 2014 року, 16 січня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2013 року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17