Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2014 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , особи в інтересах якої діє скаржник ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження від 19.03.2013 року, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , на підставі угоди про надання правової допомоги від 03.10.2014 року, звернувся зі скаргою до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, в порядку ст. 303 КПК України, за вх. № 59627 від 03.10.2014 року, на постанову старшого слідчого прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 від 19.03.2013 року про закриття кримінального провадження, унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 12.03.2013 року, за ознаками ч. 1 ст. 365 КК України, оскільки вона винесена без належної перевірки обставин, які зазначалися у заяві про вчинення кримінального правопорушення, у витягу з ЄРДР не вказана особа, яку повідомлено про підозру, відомості, що містяться у протоколі про попередження про кримінальну відповідальність ОСОБА_5 за завідомо неправдиве повідомлення про злочин написані не нею особисто, а іншою особою.

У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримав, просив задовольнити з вказаних підстав, додатково зазначивши, що органом досудового розслідування взагалі будь-які слідчі дії не проводилися, зокрема ОСОБА_6 не був допитаний, а було лише винесено постанову про закриття провадження.

При цьому, ОСОБА_4 просив слідчого суддю, вважати зазначену дату подання скарги 03.10.2013 року технічною опискою, оскільки в дійсності ним її було подано 03.10.2014 року.

ОСОБА_5 , у судовому засіданні зазначила, що 14.01.2013 року вона під час розгляду її кримінальної справи у Дніпровському районному суді м. Києва суддею ОСОБА_7 , подала суду письмову заяву про здійснення з боку співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 на неї психологічного тиску з метою визнання вини у справі, що розглядається судом. Суддею ОСОБА_7 заява була направлена до прокуратури Дніпровського району м. Києва. 18.03.2013 року о 16 год. 30 хв. вона була викликана до прокуратури, де слідчий прокуратури ОСОБА_3 роз`яснив їй норми ст. 383 КК України, те, як буде здійснюватися досудове розслідування, а саме те, що їй необхідно буде неодноразово з`явитися до прокуратури або ж до слідчого РУ для допиту, надання пояснень, можливих очних ставок тощо. Остання, після попередження про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиве повідомлення про злочин, зазначила слідчому ОСОБА_3 , що вона особистих претензій до співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 не має та бажає, а би усе закінчилося і її та членів її родини нікуди не викликали. Крім того, у зв`язку з тим, що не має окулярів, попросила написати у протоколі попередження особи про кримінальну відповідальність викладені нею дані, на що слідчий ОСОБА_3 , погодився, зазначив викладені нею відомості, зачитав їй протокол та вона його підписала.

При цьому, ОСОБА_5 пояснила, що після виклику до прокуратури 18.03.2013 року у майбутньому вона будь-яких інших викликів не отримувала, результатами розгляду її заяви не цікавилася, а про вказане рішення слідчого дізналася 01.10.2014 року у судовому засіданні при розгляді її кримінальної справи суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , оскільки вказані матеріали були витребувані судом за клопотання сторін провадження.

Прокурор прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки викладені у ній відомості не ґрунтуються на положеннях КПК України, а процесуальні доводи осіб зводяться до емоційної незгоди з прийнятим процесуальним рішенням та містять жадного належного та допустимого доказу на своє підтвердження і за своєю суттю спрямовані на можливе уникнення кримінальної відповідальності, та затягування розгляду кримінальної справи Дніпровським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_5 , де співробітник ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 здійснював певні слідчі дії.

При цьому, прокурор наголосив на тому, що у березні 2013 року працював старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва. 11.03.2013 року до прокуратури району з Дніпровського районного суду м. Києва була направлена заява ОСОБА_5 про здійснення з боку співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 на неї психологічного тиску, яка 12.03.2013 року була внесена до ЄРДР та ним за доручення заступника прокурора було розпочато досудове розслідування,у зв`язку з чим 18.03.2013 року о 16 год. 30 хв. заявник була викликана до прокуратури, де він роз`яснив їй норми ст. 383 КК України, те, як буде здійснюватися досудове розслідування, а саме те, що їй необхідно буде неодноразово з`явитися до прокуратури або ж до слідчого РУ для допиту, надання пояснень, можливих очних ставок тощо. Виклик був обумовлений саме необхідністю попередження заявника про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиве повідомлення, враховуючи, що сама заява заявниці, не містила, а ні вхідного суду, а ні прокуратури, не відомо, за яких умов вона було прийнята судом, чи встановлювалася особа, від чийого імені її подано та чи підтримує остання викладені у ній відомості, адже заява була датована ще 14.01.2013 року, а отримана вона прокуратурою 11.03.2013 року, а будь-які інші об`єктивні дані, що свідчили б про вчинення ОСОБА_6 злочину були відсутні. Так, заявник, після попередження про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиве повідомлення про злочин зазначила, що вона особистих претензій до співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 не має та бажає, а би усе закінчилося і її та членів її родини нікуди не викликали. Крім того, у зв`язку з тим, що не має окулярів, попросила написати у протоколі попередження особи про кримінальну відповідальність викладені нею дані, на що він погодився, зазначив викладені нею відомості у відповідності до Кримінально процесуального Кодексу України, зачитав їй увесь протокол та вона його підписала. Підстав для допиту співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 не було, оскільки сам заявник викладені у заяві дані спростував, а інші відомості про вчинення ним злочину не були наявні і ґрунтувалися тільки на заяві заявника.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000240, приходить до наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

У судовому засіданні з`ясовано, що про оскаржуване рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізналися 01.10.2014 року у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 .

Матеріали кримінального провадження № 0000240 за заявою ОСОБА_5 не містять жодних даних, у розумінні ст. 135 КПК України, які б спростовували відомості зазначені скаржниками, щодо дати коли вони дізналися про оскаржувану постанову.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарження на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).

Як убачається з матеріалів провадження № 0000240, 11.03.2013 року за вх. № 682 до прокуратури Дніпровського району м. Києва надійшла заява з Дніпровського районного суду м. Києва від ОСОБА_5 про здійснення з боку співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 на неї психологічного тиску з метою визнання вини у справі, що розглядається судом відносно неї, яка у подальшому, 12.03.2013 року була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

З заяви ОСОБА_5 від 14.01.2013 року поданої до Дніпровського районного суду м. Києва, судді ОСОБА_7 слідує наступне: «Прошу Вашей защиты в святи с тем, что на меня оказывается давление работником РУ ГУ МВД Украины Днепровского р-на г. Киева Бондаренко, который в декабре 2012 г. заявил, что если я не признаюсь в совершении преступления по криминальному делу № 54-3677, то судимости у меня всеравно будут по ч. 1 ст. 367 УК Украины и в результате проведения аудита».

Постановою заступника прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 від 12.03.2013 року було призначено наступну групу прокурорів у провадженні: ОСОБА_10 (старший групи), ОСОБА_11 .

Дорученням заступника прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 від 12.03.2013 року проведення досудового розслідування відповідно до ч. 7 ст. 214 КПК України було доручено старшому слідчому прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 .

Аналізуючи вказані особою, що падала скаргу підстави для скасування прийнятого процесуального рішення, слідчий суддя виходить з наступного.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею, у судовому засіданні було створено необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак, особа, що подала скаргу, та особа в чиїх інтересах її заявлено, будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України не надали переконливих доказів, які б слугувати підставами для скасування процесуального рішення прийнятого суб`єктом оскарження, враховуючи таке.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вказані вимоги КПК України суб`єктом оскарження було дотримано у повному обсязі.

Так, з протоколу попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину випливає, що 18.03.2013 року о 16 год. 30 хв. старшим слідчим прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 ОСОБА_5 було повідомлено про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, а остання повідомила старшого слідчого, що в діях співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення не убачає, провадження просить закрити.

Тож, постановою старшого слідчого прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 від 19.03.2013 року кримінальне провадження, унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 12.03.2013 року, за ознаками ч. 1 ст. 365 КК України, закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Законність вказаного процесуального рішення старшого слідчого було перевірено та погоджено старшим групи прокурорів у провадженні старшим прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_12 22.03.2013 року.

З оскаржуваної постанови слідує, що кримінальне провадження було закрито у зв`язку з повідомленням заявника про відсутність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення та не встановленості фактів порушення вимог чинного законодавства.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

ОСОБА_5 у даному судовому засіданні підтвердила факт того, що 18.03.2013 року вона при попередженні її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, зазначила старшому слідчому ОСОБА_3 , що особистих претензій до співробітника ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 не має та бажає, а би усе закінчилося.

Таким чином, в даному випадку у старшого слідчого прокуратури були відсутні підстави для продовження розслідування, оскільки єдине джерело, з якого випливали дані на підставі, яких розпочато саме розслідування, спростувало їх та бажало, а би розпочате за його заявою провадження закінчилося, саме у зв`язку з відсутністю претензій до ОСОБА_6 .

В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, обставини, викладені у заяві ОСОБА_5 в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України відповідає у повному обсязі, являється по суті вмотивованою, оскільки її зміст відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній в повній мірі викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав ї законних інтересів учасників процесу, надано оцінку сукупності зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Щодо посилань ОСОБА_4 у скарзі на відсутність у витягу з ЄРДР ПІБ особи, що повідомлено про підозру, як на підставу скасування оскаржуваного процесуального рішення слідчого, то слідчий суддя вважає дані підстави такими, що взагалі не ґрунтуються на нормах Кримінально процесуального Кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, подання заяви заявника/потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, апріорі не є підставою для повідомлення особи про підозру та зазначення даних відомостей у ЄРДР.

Будь-яких інших підстав для скасування процесуального рішення органу досудового розслідування у скарзі заявником не зазначається та в судовому засіданні не наведено, однак слідчий суддя за результатами проведеного судового розгляду, вважає за необхідне зазначити про таке.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КК України, в редакції що діяла на час подання заяви 14.01.2013 року, передбачена кримінальна відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Діюча у той період редакція Кримінального кодексу України, а саме пункт 3 примітки до ст. 364 КК України передбачала, що істотною шкодою у статтях 364, 365, 367 КК України, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 26.12.2003 "Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень", обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 365 КК, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку, створення обстановки й умов, що утруднюють виконання підприємством, установою, організацією своїх функцій, приховування злочинів.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, злочин передбачений ч. 1 ст. 365 КК України, станом на 14.01.2013 року (дата подання заяви до суду) міг мати як формальний, так і матеріальний склад.

Законом України № 1261-VII від 13 травня 2014 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України" внесено зміни до пункту 3 примітки до ст. 364 КК України, а саме, пункт 3 примітки викладено в такій редакції: "3. Істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян."

З заяви заявника слідує, що завдана їй шкода носить нематеріальний характер однак, з урахуванням змін до Кримінального Кодексу України та частковою декриміналізацією ч. 1 ст. 365 КК України, дане діяння частково втратило суспільну небезпечність, оскільки шкода, завдана діями, передбаченими ч. 1 ст. 365 КК України має носити виключно матеріальний характер, а саме в сто і більше разів перевищувати неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Також, слідчий суддя враховує, що дану скаргу подано ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , на підставі угоди про надання правової допомоги від 03.10.2014 року.

З п. 1 вказаної Угоди, слідує, що її предметом є захист та представництво ОСОБА_5 у всіх кримінальних справах, кримінальних провадженнях, цивільних та адміністративних справах як підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, представництво цивільного позивача/відповідача.

З поданої заяви заявника та положень Кримінально процесуального Кодексу України чітко випливає, що вона у кримінальному провадженні № 0000240 у статусі підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, представництво цивільного позивача/відповідача не перебуває (-ла), а тому не залежно від того, чи доводи у скарзі були б обґрунтованими, чи ні, у її задоволені беззаперечно слід відмовити.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження від 19.03.2013 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва в порядку передбаченому ст.. 395 КПК України.

Cлідчий суддя: ОСОБА_1