Провадження № 1-кп/147/73/15
У Х В А Л А
іменем України
17.11.2015 року смт Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002847 про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 309 ч.2 КК України,
сторони провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,захисник ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
22.06.2015 року з апеляційного суду Вінницької області в порядку визначення підсудності надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 309 ч.2 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначила, що угоди у даному провадженні не укладено, підстав для закриття провадження не має. Вважає, що обвинувальний акт, скерований до суду, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, викладено лише фактичні обставини. В акті процитовано висновок експерта, яким встановлено при дослідженні ряд речовин, зокрема, медичні препарати, наркотичні засоби, психотропні речовини, прекурсори. Поряд з цим дії обвинуваченого кваліфікують як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту. Прокурор звернула увагу суду на те, що обвинувачений 11.11.2015 року в судовому засіданні повідомив, що перебуває на обліку в лікувальному закладі з розладами психіки, тобто участь адвоката у даному провадженні є обов`язковою. Він мав адвоката Безрученка. Однак, відомості про це відсутні в обвинувальному акті, реєстрі матеріалів, їх копія адвокату під розписку не вручена. Просила повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачений та його захисник вважають, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, в тому числі на яких наголосив прокурор, просили повернути його прокурору.
Заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому за змістом закону, фактичні обставини викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування і які, на думку останнього, містять значимі для формулювання обвинувачення факти, що підлягають доказуванню в межах даного провадження (ст. 91 КПК України). Є очевидним те, що за межами фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, не може бути сформульоване обвинувачення, оскільки воно не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, обвинувачення - твердження про вчинення певним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, відтак формулювання обвинувачення повинно за результатами аналізу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містити чіткий висновок про наявність в діянні такого суб`єкта всіх встановлених ознак юридичного складу конкретного кримінального правопорушення, яке передбачене законом про кримінальну відповідальність та у вчиненні якого обвинувачується вказаний суб`єкт.
Фактичні обставини кримінального провадження, правова кваліфікація кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення, відповідно до закону, є самостійними та обов`язковими складовими частинами обвинувального акту, які не можуть підміняти одна одну.
Натомість вказані вимоги закону виконані не були.
Вказаний обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення по суті, замість нього наводяться різного роду фактичні обставини, виклад яких з усією очевидністю не можна вважати формулюванням обвинувачення. Зокрема, якщо буквально, без жодної оцінки на предмет достовірності чи доведеності певних фактів та звинувачень, сприймати текст обвинувального акта в цій частині, то прокурор обмежився тим, що вочевидь дослівно переписав висновок експерта у даному провадженні, та не вважав за потрібне зробити чіткий висновок про наявність в діянні ОСОБА_3 всіх встановлених ознак юридичного складу злочину, передбаченого ст. 309 ч.2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується останній.
Більш того, якщо навіть і вважати цю частину обвинувального акта формулюванням обвинувачення, то вона не відповідає фактичним обставинам, які наведені на початку цього ж процесуального документа і які вважав прокурор встановленими. Зокрема, як видно з тексту обвинувального акта, під час досудового розслідування не було встановленим те, що ОСОБА_3 у якийсь спосіб, за яких обставин придбавав та зберігав наркотичні засоби, хоча з цього приводу йому висувається обвинувачення за відповідною статтею КК України.
Таким чином, з обвинувального акту, складеному у даному кримінальному провадженні, не зрозуміло що саме в ньому викладено, фактичні обставини кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією, чи сформульовано обвинувачення без викладення фактичних обставин, що унеможливлює призначення судового розгляду та є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Необхідність дотримання норм процесуального закону щодо змісту обвинувального акту є передумовою дотримання гарантованого права обвинуваченого на захист. Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, його правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Натомість в обвинувальному акті зазначено, що у ОСОБА_3 та його помешканні виявлено різної ваги наркотичні засоби, психотропні речовини, прекурсори, лікарські засоби, інші речовини, та не зазначено які з цих речовин є предметом злочину, що йому інкримінується, що може створити хибне уявлення у особи щодо обсягу та тяжкості обвинувачення.
Відповідно до ст. 52 КК України участь адвоката у даному провадженні є обов`язковою, оскільки обвинувачений перебуває на обліку у лікаря з розладами психіки. З матеріалів справи вбачається участь у ньому адвоката ОСОБА_6 , однак, останньому копія акту та реєстру матеріалів не вручена з порушенням ст. 293 КПК України.
За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 291 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/147/73/15, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002847 про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 309 ч.2 КК України прокурору ОСОБА_7 .
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області на протязі семи днів з дня її оголошення.
Суддя