Справа № 522/2967/16-к
Провадження 1-кс/522/3182/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28.12.2015 р., -
ОСОБА_4 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28.12.2015 р.
В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_4 посилається на те, що в ході досудового розслідування ухвалою слідчого суді Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2015 р., накладено арешт на його майно, яке було вилучено в ході проведення 24.12.2015 р. обшуку співробітниками УСБ України в Одеській області за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- на ноутбук «Samsung», модель «NP-R60S» s/n 815Z93FP900350W, із зарядним пристроєм;
- Книга «Внутрение болезни», Москва, Медицина, 1982 р., синього кольору;
- Книга «Фармако терапевтический справочник» Київ, «Здоров`я», 1988 р. коричневого кольору;
При цьому, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не є підозрюваним чи обвинуваченим, та після проведення обшуків його було допитано у якості свідка, в зв`язку з чим він звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна
В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився та надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.
Слідчий проти задоволення клопотання не заперечував та зазначив, що майно з якого заявник просить скасувати арешт, було оглянуто в ході проведення досудового розслідування та встановлено, що відомості які можуть мати доказове значення для провадження воно не містять.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до нього матеріали, заслухав думку слідчого, суд приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Вивченням матеріалів наданих до клопотання та матеріалів кримінального провадження встановлено, що у кримінальному провадженні, в рамках якого накладено арешт на майно ОСОБА_4 , останнього про підозру не повідомлено та ніяких відомостей про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, до ЄРДР внесено не було.
Крім того, у даному кримінальному провадженні цивільний позов заявлений з боку будь-якої юридичної або фізичної особи не був.
Також слід зазначити, що майно з якого заявник просить скасувати арешт, в якості речових доказів визнано не було, та згідно пояснень слідчого не містять відомостей які можуть мати доказове значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно ч.2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -
Клопотання ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2015 р. задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: