Справа № 1-22/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2011 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді А. О. Стадійчук

при секретарі Лаврик О.В

за участю прокурора Дейнеки Р.М.

захзисника адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу по обвинуваченню

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, вищою освітою, одруженого, військовозобовязаного, працюючого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину передбаченого України,

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, вищою освітою, одруженого, не військовозобовязаного, працюючого заступником начальника Радивилівського районного управління юстиції начальником відділу державної виконавчої служби, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину передбаченого ст.365 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він працюючи державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції, будучи службовою особою державним службовцем 15 рангу 7 категорії посад, здійснюючи функції представника влади та обіймаючи посаду повязану з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків, відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу», вчинив злочин передбачений ч.1 ст.365 КК України, як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення особою дій, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним правам окремого громадянина.

Так, ОСОБА_2 24 грудня 2004 року відкривши виконавче провадження в м.Радивилів, згідно виконавчого листа Радивилівського районного суду № 2-432 від 20.12.2004 року, умисно в порушення п.п.4.1.1. «Інструкції про проведення виконавчих дій» (далі - Інструкції), починаючи виконувати рішення, не пересвідчившись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, в порушення ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», не надавши можливості стороні виконавчого провадження боржнику ОСОБА_4 ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, не розяснивши їй права і обовязки як стороні виконавчого провадження, порушуючи ч.5 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» і п. 4.13.8. Інструкції, за відсутністю даних про місце проживання боржника, не вчинивши заходів до отримання письмової згоди стягувача відшкодувати витрати на розшук та авансувати зазначені витрати, явно виходячи за межі наданих йому п.5 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» прав та повноважень не повернув виконавчий документ без виконання стягувачеві, а склавши 1.02.2005 року акт опису й арешту майна, яке знаходиться в м.Радивилів вул.Четвертного, 28, та перебувало під іпотекою з 19 травня 2004 року, порушуючи вимоги ст.62-1 Закону України «Про виконавче провадження та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», згідно яких на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержатилями, вчинив виконавчі дії спрямовані на реалізацію описаного та арештованого майна. У подальшому ОСОБА_2 підписавши акт про придбання майна з прилюдних торгів від 8 червня 2005 року, розділив грошові кошти від реалізації будинку ОСОБА_4, 24 червня 2005 року перерахував їх у сумі 14 914 грн. 11 коп. Рівненській філії «Приват Банк», а 29 червня 2005 року в сумі 11 486 грн. 89 коп. стягувану ОСОБА_5 Умисними діями ОСОБА_2 заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_4, яка полягала у заподіянні матеріальних збитків у сумі 31060 грн., а також у позбавлення останньої права на житло та його недоторканість передбачених Конституцією України, а також прав боржника передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він працюючи на посаді начальника Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби, будучи службовою особою, державним службовцем 11 рангу, здійснюючи функції представника влади, згідно Закону України «Про державну виконавчу службу» та обіймаючи посаду повязану з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків, вчинив злочин передбачений ч.1 ст.365 КК України, як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, що заподіяло істотну шкоду охоронюваних законом правам та інтересам окремого громадянина.

Так ОСОБА_3 16 травня 2005 року в м.Радивилів, в порушення п. 5.11 «Інструкції про проведення виконавчих дій», згідно якого спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, порушивши вимоги ст.62-1 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», згідно яких, на майно щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержатилями, достовірно знаючи, що будинок, який знаходиться в м.Радивилів по вул.Четвертного, 28 перебуває в іпотеці, а згідно виконавчого листа Радивилівського районного суду № 2-432 від 20.12.2004 року стягнення здійснюється не в інтересах іпотекодержателя, не приймаючи зазначене виконавче провадження до свого виконання, склав та підписав заявку на реалізацію майна за вих. №1380 від 16.0502005 року адресовану директору РФ СПД «Укрспецюст» по передачі Радивилівським РВ ДВС на реалізацію вказаного будинку, тим самим передавши майно на реалізацію за власною заявкою.

В подальшому ОСОБА_3 підписав акт про придбання майна з прилюдних торгів від 8.06.2005 року та 24.06.2005 року за відсутності права здійснювати погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4, продовжуючи умисно вчиняти дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», без згоди позичальника ОСОБА_4, затвердив розподіл стягнутих з боржника грошових сум згідно якого гроші в сумі 14 914 грн. 11 коп. перераховано Рівненській філії «Приват Банк», згідно виконавчого листа № 2-432 (платіжне доручення № 152 від 25.06.2005 року вид платежу погашення кредиту ОСОБА_4 по в/л № 2-432).

Умисними діями ОСОБА_3 заподіяно істотну шкоду охоронюваних законом правам та інтересам громадянки ОСОБА_4, яка полягає у заподіянні матеріальних збитків у сумі 31060 грн., а також у позбавленні останньої права на житло та його недоторканість, передбачених Конституцією України, а також прав боржника, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В суді підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вину у скоєному злочині не визнали.

Підсудний ОСОБА_2 в суді пояснив, що в 2004 році він працюючи на посаді державного виконавця отримав виконавчого листа №2-432/04 від 20.12.2004 року Радивилівського районного суду про стягнення боргу з ковальчук Н.В. на користь ОСОБА_5 За заявою ОСОБА_5 22 грудня 2004 року відкрив виконавче провадження. Копію постанови направив сторонам боржнику, стягувану та в суд. 24 грудня ним було відправлено лист на адресу боржника, яка була вказана у виконавчому листі АДРЕСА_1, що він викликається у Радивилівський відділ ДВС на 31 грудня 2004 року. Лист повернувся в ДВС з відміткою, що ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає. 27 грудня ним було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. 31 грудня 2004 року, відповідно до ст.46 Закону України «Про виконавче провадження», ним винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка надіслана сторонам. 6 січня 2005 року ним було направлено запити про наявність у боржника майна та місця його проживання. 21 січня було встановлено, що боржник АДРЕСА_2 не проживає. З БТІ прийшло повідомлення, що за ОСОБА_4 на праві власності має будинок по вул.Четвертного, 28 в м.Радивилів, за вказаною адресою вона була зареєстрована. 1 лютого він з ОСОБА_5 та понятими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснили вихід за місцем проживання боржника, на вул.Четвертного,28, де було описано майно. Нерухомого майна, яке б підлягало опису для реалізації, у боржника виявлено не було, було в кімнаті тільки те майно яке не підлягає опису згідно переліку. 3-го лютого ним до нотаріальної контори було направлено запит про надання інформації щодо майна яке належить боржнику та перебування його під арештом чи заставою, відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про виконавче провадження». 11 лютого з нотаріальної контори надійшла відповідь, що у боржника немає майна яке знаходиться під арештом чи заставою. 16 лютого ним винесено постанову про призначення експертизи для визначення вартості будинку боржника. 14 березня 2005 року надійшов висновок експерта, що вартість майна боржника становить 31 000 грн.

28 березня до відділу ДВС ним було зібрано пакет документів для погодження матеріалів на арешт будинку по вул.Четвертного, 28, який належав боржнику. 14 квітня на їх адресу надійшла заявка від «Укрінформюст» про участь у конкурсі щодо реалізації арештованого майна. 26 квітня ним було відправлено запит в Радивилівське БТІ про надання витягу з державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, також здійснено запит в міську раду про виділення земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку. 16 травня ним було направлено заявку в «Укрінформюст» про реалізацію даного будинку. 25 травня у виконавчу службу зявився син ОСОБА_4, який мав доручення від матері та повідомив, що даний будинок знаходиться під заставою у ВАТ КБ «Приватбанк», до того часу у нього ніякої інформації не було, що будинок знаходиться під заставою. В той же день 25 травня, ним було надіслано запит до Рівненської філії ВАТ КБ «Приватбанк» про розмір заборгованості по кредиту.

31 травня надійшло повідомлення з «Укрінформюст», що державні прилюдні торги відбудуться 3 червня о 12 годині у відділі ДВС м.Радивилів.

3 червня 2005 року відбулися прилюдні торги по реалізації вказаного будинку, відповідно до вимог ст.66 Закону України «Про виконавче провадження». На торгах будинок придбав ОСОБА_8, кошти ним було перераховано на депозитний рахунок ДВС. 8 червня ОСОБА_8 було видано акт про придбання будинку з прилюдних торгів, який був затверджений начальником ДВС ОСОБА_3 15 червня у відділ ДВС надійшло повідомлення від Рівненської філії «Приватбанк», що в них перебуває іпотечна заборгованість, по якій ОСОБА_4 є позичальником та накладено арешт на її будинок. Заборгованість ОСОБА_4 перед банком становила 14 914 грн. 11 коп. 16 червня до відділу ДВС з інформаційного центру надійшов витяг з єдиного реєстру про те, що 19 травня 2004 року було накладено арешт на вказаний будинок приватним нотаріусом ОСОБА_9

Кошти отримані за реалізований будинок були перераховані стягувачеві ОСОБА_5 в сумі 11 тис.грн., але борг не був повністю погашено, так як не хватило коштів, та банку для погашення кредиту боржника. В «Приватбанк» кошти перераховувались так як він був іпотекодержатилем, а це необхідно для зняття арешту.

Виконуючи рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, він діяв в рамках Закону України «Про виконавче провадження», в його діях не було умислу перевищувати владу або свої службові повноваження.

Просить виправдати його за ст.365 ч.1 КК України, за відсутністю події злочину.

Підсудний ОСОБА_3 в суді пояснив, що з 1 лютого 1999 року його призначено на посаду начальника Радивилівського відділу ДВС, де він працює по даний час. 30 травня 2008 року йому та працівникам відділу ДВС стало відомо, що прокуратурою Радивилівського району порушено кримінальну справу відносно працівників Радивилівського відділу ДВС за фактом перевищення службовими особами своїх повноважень Він звернувся з заявою в прокуратуру, щоб йому дали відповідь по якому факту порушено кримінальну справу і відносно яких працівників відділу ДВС. З прокуратури надійшла відповідь, що кримінальна справа не порушувалась. 12 серпня 2008 року йому стало відомо, що прокуратурою Радивилівського району відносно нього порушено кримінальну справу за фактом перевищення службових повноважень, а через деякий час йому стало відомо, що порушено кримінальну справу відносно державного виконавця Мельника Ю.М.

В грудні 2007 року, як він перебував на лікуванні, у відділі ДВС було вилучено виконавче провадження, де проводилось слідство щодо шахрайства та незаконного заволодіння ОСОБА_5 майна ОСОБА_4 8 травня 2008 року на підставі заяви ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу відносно державних виконавців за перевищення ними службових повноважень, незаконними торгами та реалізації майна боржника. Ніяких доказів при заяві не було. Заявниця не була попереджена про кримінальну відповідальність за подання заяви, яка не відповідає дійсності.

Відповідно до розяснень департаменту та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», що право перевірки виконавчого провадження мають право здійснювати лише ті особи, які зазначені в Законі, прокуратура позбавлена такого права. Згідно ст.97 КПК України прокурор повинен всебічно провести перевірку і по заяві прийняти рішення. Жодних доказів, які б підтверджували таку перевірку в матеріалах справи немає.

Усі дії з його сторони, по реалізації майна боржника, проводилось ним у відповідності до Закону. В 2005 році, на момент вчинення реалізації майна боржника, і в 2008 році, на момент порушення кримінальної справи, були внесені значні зміни в Закон України «Про виконавче провадження». Він керувався тими нормами Закону який діяв на час вчинення даних дій. Відповідно до ст.11-1 вказаного Закону, боржник зобовязаний у строк, встановлений державним виконавцем, надати достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє з іншими особами.

До свого провадження він не приймав виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_4, а здійснював контроль за державними виконавцями. Про відкриття даного провадження він був проінформований на робочих нарадах. Будь яких порушень зі сторони державного виконавця Мельника Ю.М. не було, він діяв згідно ст.52 Закону України «Про виконавче провадження».

Йому та державному виконавцю Мельник Ю.М. було відомо, що під час розгляду справи в суді, про стягнення боргу з ОСОБА_4, остання знала про розгляд даної справи, але не визнавала даного факту. Так як в провадженні держвиконавця ОСОБА_2 знаходилось виконавче провадження, ним були вчинені усі дії для виконання рішення суду у відповідності до Закону. В березні 2005 року було оголошення в газеті про реалізацію майна боржника, син ОСОБА_4 знав про це, але нічого не повідомив. Після того як їм стало відомо про іпотеку, він з ОСОБА_2 поїхали в банк для зясування обставин, при цьому уже відбулася реалізація майна боржника, залишився тільки розподіл коштів від реалізованого майна. Покупцю було видано державний акт на право власності з прилюдних торгів. Після чого надійшла інформація з «Укрінформюст», де було вказано, що будинок перебуває під заставою. В «Приватбанку» їм повідомили, що будинок є під заставою. З коштів отриманих від реалізації майна було виплачено заставодержателю ту суму, яку він вказав. Усі дії проводились відповідно до п.5.3 «Інструкції про вчинення виконавчих дій», ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 7, 10, 33 Закону України «Про іпотечне кредитування», які діяли в редакції на 2005 рік.

Він підписував та затверджував документи виконавчого провадження як керівник устави відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Прилюдні торги відбулися у відповідності до Закону. Стаття 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість реалізації майна без участі боржника. Акт прилюдних торгів від 3 червня 2005 року є дійсним, це підтверджено рішенням апеляційного суду від 28 вересня 2009 року, яке вступило в законну силу.

Проводилась перевірка Рівненським обласним управлінням юстиції по даному виконавчому провадженні. Будь яких порушень з його сторони та державного виконавця Мельника Ю.М. не було виявлено. Вони діяли відповідно до Закону.

Вважає, що в його діях відсутній будь який склад злочину, просить виправдати його за ч.1 ст.365 КК України, за відсутністю події злочину.

Потерпіла ОСОБА_4 в суді пояснила, що в травні 2004 року вона у ОСОБА_5 купила будинок по вул.Четвертного,28 в м.Радивилів. В «Приватбанку» вона взяла кредити, а вказаний будинок заставила під кредит. В жовтні 2004 року вона поїхала на заробітки в Польщу, звідки висилала кошти для погашення кредиту. 11 жовтня 2006 року вона повернулася з Польщі, а на слідуючий день дізналася, що її будинок продано, а меблі та речі, які знаходились в будинку, пропали. Вона подала заяву в міліцію, де була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_5, яка викрала у неї з будинку меблі та речі, У неї було достатньо речей, щоб погасити борг ОСОБА_5

Їй нічого не було відомо, що в Радивилівському районному суді розглядалася справа про стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_5 З виконавчої служби вона не отримувала ніяких повідомлень про реалізацію її будинку. Перебуваючи в Польщі, вона 12 квітня 2005 року зробила доручення на її молодшого сина, так як у нього були якісь проблеми. Вона не давала дозволу синові на розпорядження її майном.

Вона вважає, що виконавчий лист про стягнення з неї коштів на користь ОСОБА_5 є недійсним.

Суд вислухавши поводи підсудних, потерпілу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що органами досудового слідства та в суді не доведено, що в діях підсудних є склад злочину передбачений ст.365 ч.1 КК України.

В ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_2 працюючи державним виконавцем відділу ДВС Радивилівського районного управління юстиції, а ОСОБА_3 працюючи начальником даного відділу ДВС, являючись службовими особами, виконували свої обовязки по виконанню рішення Радивилівського районного суду від 18 листопада 2004 року, про стягнення з ОСОБА_4В на користь ОСОБА_5 11 690,80 грн., по виконавчому листу 2-432 від 20.12.2004 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження.

Так 22 грудня 2004 року ОСОБА_5 подано заяву у Радивилівський відділ державної виконавчої служби про примусове виконання виконавчих листів №2-432 від 20 грудня 2004 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь державне мито в сумі 117 грн. та боргу в сумі 11 691 грн. 69 коп. (т.1 а.с.75, 101). Державним виконавцем Мельник Ю.М. 24.12.2004 року було відкрито виконавче провадження по вказаних виконавчих листах. 24.12.2004 року боржнику ОСОБА_4 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик до виконавчої служби на 10 годину 31.12.2004 року.

27 грудня2004 року державним виконавцем Мельником Ю.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка була затверджена начальником відділу ДВС ОСОБА_3 (т.1 а.с. 108).

Державним виконавцем Мельник Ю.М. було направлено вимоги в різні установи про надання інформації про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна (т.1 а.с. 109-111).

Після отримання відповіді з Радивилівського РБТІ про наявність у боржника будинковолодіння по вул.Четвертного, 28 в м.Радивилів, 1.02.2005 року було описане дане майно та накладено на нього арешт (т.1 а.с.118-120).

Так як у боржника не було виявлено іншого майна, яке б підлягало стягненню для погашення боргу, було оголошено прилюдні торги будинковолодіння по вул.Четвертного, 28 в м.Радивилів, які відбулися 3 червня 2005 року (т.1 а.с.134).

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що при виїзді в будинок ОСОБА_4, по вул.Четвертного, 28 в м.Радивилів, для проведення опису майна, разом з державним виконавцем Мельник Ю.М.,не було виявлено майна яке б підлягало опису.

Даючи аналіз діям державного виконавця Мельник Ю.М. та начальника відділу ДВС ОСОБА_3, при виконанні ними рішення суду, під час проведення ними усіх виконавчих дій, суд прийшов до висновку, що вони діяли відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Фабула ч.1 ст. 365 КК України передбачає, «Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень…».

Як на досудовому слідстві так і в суді не встановлено, що підсудні умисно вчинили будь які дії, які явно виходили за межі наданих ним прав чи повноважень, при виконанні ними виконавчого провадження.

Як пояснила свідок ОСОБА_11, начальник Державної виконавчої служби Рівненського обласного управління юстиції, що нею вивчалося виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_4, так як були скарги в різні інстанції по реалізації її будинковолодіння. При вивченні усіх матеріалів виконавчого провадження не було встановлено в діях державних виконавців не тільки складу злочину, алей дисциплінарного порушення.

Так як у боржника не було виявлено іншого майна, яке б підлягало опису для його подальшої реалізації, то через Спеціалізоване державне підприємство «Укрспецюст» було оголошено про проведення прилюдних торгів вказаного будинковолодіння, які відбулися 3 червня 2005 року, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.126-151).

Повідомлення з «ПриватБанку» про те, що будинковолодіння по вул.Четвертного, 28 в м.Радивилів знаходиться під іпотекою в даному банку, надійшло у відділ ДВС 23 червня 2005 р. (т.1 а.с.153).

Свідок ОСОБА_12, начальник юридичного відділу «Приватбанку» суді пояснив, що як в діях працівників банку так у в діях працівників ДВС ніяких порушень не було. Банк претензій ні до кого не має.

У своєму листі перший заступник директора Департаменту Державної виконавчої служби ОСОБА_13, на запит прокурора Радивилівського району, дає чітке розяснення щодо виконання виконавчого провадження з посиланням на норму Закону. Що в діях державних виконавців не вбачається складу злочину. ОСОБА_4 дано розяснення щодо оскарження в судовому порядку результатів проведення прилюдних торгів по реалізації її домоволодіння (т.1 а.с.289-291,294,295,302).

Рішенням колегій суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 28 вересня 2009 року відмовлено прокурору Радивилівського району у позові в інтересах ОСОБА_4 до відділу ДВС Радивилівського районного управління юстиції, ОСОБА_8 про визнання недійсним акту про придбання майна з прилюдних торгів від 8 червня 2005 року (т.3 а.с.28-30). Вказане рішення набрало законної сили.

Даючи аналіз зібраним доказам, суд прийшов до висновку, що прилюдні торги по реалізації арештованого майна ОСОБА_4 відбулися відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому в діях підсудних відсутній склад злочину.

Відносини які склалися між потерпілою ОСОБА_4 та відділом ДВС щодо реалізації її арештованого майна, є цивільно-правові відносини, а тому відсутня подія злочину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 323, 324, 327 КПК України, суд,

З А СУ Д И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - які обвинувачуються за ст.365 ч.1 КК України - виправдати, за відсутністю події злочину.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписку про невиїзд скасувати.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Рівненської області протягом 15 діб з моменту проголошення вироку, а засудженим в цей же строк, з моменту вручення копії вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя :