Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.,
суддів ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_10., ОСОБА_11
розглянула в судовому засіданні 17 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141, за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області

від 15 липня 2014 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 дня, уродженки

та жительки АДРЕСА_1, судиму 28 травня 2009 року за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

За вказаним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до судових рішень ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 11 січня 2014 року приблизно о 14.00 год. без мети збуту в м. Миколаєві у невстановленої слідством особи придбала, зберігала і незаконно перевезла у громадському транспорті до мікрорайону Шуменського у м. Херсоні особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,4 г.

У касаційній скарзі засуджена просить скасувати оскаржувані судові рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та її особі унаслідок суворості, звертаючи увагу суду на свій стан здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому доведеності своєї винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 309 КК України засуджена не оспорює.

Доводи ж ОСОБА_6 про невідповідність призначеного їй покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості є неспроможними.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, урахував тяжкість вчиненого нею протиправного діяння, дані, що характеризують особу винної, обставину, що пом'якшує покарання засудженої, та відсутність обставин, які б його обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 характеризується негативно, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, обставиною, що пом'якшує її покарання, суд визнав щире каяття засудженої у вчиненому.

З урахуванням наведених даних у їх сукупності й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої їй частини статті.

Покарання зазначеного виду та розміру колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, оскільки воно ефективно сприятиме виправленню засудженої і попередить вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а з огляду на схильність ОСОБА_6 до вчинення протиправних діянь у сфері незаконного обігу наркотичних засобів (наявність у засудженої судимості за вчинення злочину, передбаченого ст. 307 КК України), навіть з урахуванням позитивної характеристики за місцем роботи та наявності постійного місця проживання, призначена міра покарання є адекватною та справедливою.

Крім того, засуджена навела аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання в апеляційній скарзі. Суд апеляційної інстанції перевірив їх і визнав безпідставними, відповідно до вимог ст. 419 КПК України переконливо мотивувавши в ухвалі свій висновок. Вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Доводи ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції, при перевірці законності вироку щодо неї, а також наявності підстав для застосування до неї Закону України «Про амністію» не врахував стану її здоров'я і керувався помилковим діагнозом, спростовуються матеріалами провадження.

Із зазначених матеріалів видно, що апеляційний суд з метою встановлення стану здоров'я ОСОБА_6 зробив запит до Херсонської міської клінічної лікарні ім. А. і О. Тропіних, згідно з відповіддю на який діагноз засудженої не підпадає під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до судів матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарань.

При цьому доводи засудженої про помилковість встановленого їй діагнозу не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки встановлення достовірності доказів кримінального провадження не входить до кола його повноважень.

Щодо тверджень ОСОБА_6 про дуже поганий стан здоров'я, через який вона позбавлена можливості виконати оскаржені судові рішення, то наведені нею обставини за умови їх підтвердження належними документами є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою, як це передбачено ст. 84 КК України, в порядку, встановленому ст. 537 КПК України.

До того ж, як видно зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд також перевірив наявність підстав для застосування до засудженої положень Закону України «Про амністію», однак таких у ході перевірки матеріалів провадження встановлено не було.

Доводи ОСОБА_6 про наявність у неї на утриманні матері пенсійного віку, малолітньої онуки та чоловіка, який є інвалідом 2-ї групи, не можуть бути враховані судом касаційної інстанції, оскільки документи, які б підтверджували такі факти в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, з огляду на наведене підстав вважати покарання, призначене засудженій, несправедливим унаслідок суворості, а також підстав для його пом'якшення чи звільнення від нього, навіть з урахуванням доводів ОСОБА_6, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 квітня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8ОСОБА_9