АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1864/15 Справа № 204/4886/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000120, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, працюючого водієм-експедитором у туристичній компанії «Тревел Тайм», розлученого, який має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення вибухово-технічної експертизи у розмірі 1 536 грн., за проведення балістичної експертизи у розмірі 491 грн. 04 коп.

Вирішено питання про долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляції, в яких просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляції ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не було взято до уваги, що апелянт до кримінальної чи до адміністративної відповідальності раніше не притягався, вину визнав та розкаявся у скоєному, офіційно працевлаштований, на його утриманні знаходиться не тільки його неповнолітня дочка, а й мати-пенсіонерка, що має мінімальний розмір пенсії, та бабуся, яка частково паралізована, має статус дитини війни. На думку апелянта, судом першої інстанції при ухвалені вироку не було враховано роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 лютого 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Просить застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з вироком суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він придбав, зберігав бойові припаси та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.

В неустановлений час та при невстановлених обставинах, обвинувачений ОСОБА_7 , знайшовши патрони у кількості 30 шт. калібру 5,45 мм та дві гранати РГД-5, які відносяться до категорії бойових припасів та вибухових речовин, маючи раптово виниклий умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу переніс їх за місцем свого мешкання в квартиру АДРЕСА_2 , де залишив на зберігання.

28 травня 2015 року в період часу з 07 години 45 хвилин до 11.00 години, під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , в його житловій кімнаті, у шафі було виявлено поліетиленовий пакет, в якому знаходилась паперова упаковка з патронами калібру 5,45 мм у кількості 30 шт., які згідно з висновком експерта № 10/07-439 від 17 липня 2015 року є військовими патронами калібру 5, 45 мм зразка 1974 року, відносяться до категорії бойових припасів і призначені для стрільби з військової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК-74, ручних кулеметів РПК-74 та їх модифікацій, а також два корпуси із металу, окрашених у зелений колір, на бокових поверхнях мається надпис у вигляді цифр 28-75 та літера Т, на другій 212-79 та літера Т, два предмети циліндричної форми зовні схожі на запали до гранат, з маркуванням № 15070 33РПМ 583 20-71 та другий предмет з маркуванням № УЗРПМ2 583 115-84, які згідно з висновком експерта № 70/01/26-475/273 від 10 липня 2015 року являються: група об`єктів № 1 - двома спорядженими корпусами ручних осколкових наступальних гранат РГД-5 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових речовин, вага вибухової речовини в одному спорядженому корпусі гранати становить 100-115 гр., споряджається вибуховою речовиною «Тротил»; група об`єктів № 2 двома запалами типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) промислового виготовлення, які відносяться до категорії боєприпасів; перераховані предмети (групи об`єктів №1, 2) безперешкодно з`єднуються між собою і таким чином придатні для здійснення вибуху та відносяться до категорії боєприпасів, при цьому придатні для використання за призначенням, а саме для виробництва вибухів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляцію та доповнення до неї та просив застосувати до нього положення ст.75 КК України, звільни від відбування покарання з випробуванням; міркування захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого як необґрунтованої; перевіривши надані матеріали кримінального провадження, а також документи долучені до матеріалів провадження у суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєному злочині, за який його засуджено, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, які відповідно до ст.349 КПК України судом за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним досліджувати щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, тому апеляційним судом не перевіряються.

Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 , юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються.

Перевіркою доводів апеляції ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбути реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до ст.ст. 65, 66, 67 КК України врахував обставини, що пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченого, у том у числі ті, на які він посилається в апеляції, а саме: ОСОБА_7 вину визнав повністю, є раніше не судимим, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює. Визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , обставин вчинення злочину суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального виконання покарання, призначивши його у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини 1 статті 263 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, твердження апелянта про недотримання судом першої інстанції при ухваленні вироку роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 лютого 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання суд дотримався вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що дійсно обвинувачений ОСОБА_7 мав місце роботи, мешкав разом з матір`ю-пенсіонеркою та бабусею, яка є інвалідом та прикута до ліжка. Але, на переконання колегії суддів, зазначені обставини, які місцевим судом не було враховано при призначенні обвинуваченому покарання, є даними що характеризують особу обвинуваченого, але не є обставинами, що пом`якшують покарання і не дають підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим, обвинуваченим вчинено злочин, який законодавцем віднесено до злочинів проти громадської безпеки, а отже безпеки людини, яка визнається в Україні однією з найвищих соціальних цінностей.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою, - в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4