У х в а л а

іменем україни

15 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: при секретаріОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 19 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2014 року в кримінальному провадженні № 0000308 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Дубівки Черкаського району Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1,

звільненого від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294 та ст. 341 КК, із закриттям кримінального провадження,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою місцевого суду, залишеною без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 294 та ст. 341 КК, відповідно до Закону України від 29 січня 2014 року № 737 «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань». Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 оголошено про підозру у тому, що він 23 січня 2014 року приблизно о 18.00 год. на території, прилеглій до будівлі Черкаської обласної державної адміністрації по бульв. Шевченка, 185 у м. Черкасах, у групі з іншими особами брав активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель. Крім того, цього ж дня приблизно о 18.35 год. у тому ж місці ОСОБА_6 брав участь у блокуванні будівлі Черкаської обласної державної адміністрації з метою перешкоджання нормальній роботі установи.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень у зв'язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що в його діянні відсутній склад інкримінованих йому злочинів. Посилається на те, що суди при прийнятті рішень не дослідили матеріалів кримінального провадження, не встановили й не дослідили обставин цих кримінальних правопорушень. Просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу частково, оскільки, на його думку, суди всупереч вимогам КПК під час розгляду справи суди не дослідили доказів, покладених органами досудового розслідування в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що орган досудового розслідування 24 січня 2014 року повідомив ОСОБА_6 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294 та ст. 341 КК.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження у зв'язку з набранням чинності Законом України від 29 січня 2014 року № 737 «Про внесення змін до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань».

Суд задовольнив клопотання прокурора на підставі ст. 1 зазначеного Закону, якою передбачено звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим нормативно-правовим актом, осіб, які є підозрюваними або обвинуваченими у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 294, 341 КК, в період із 27 грудня 2013 року по день набрання законної сили вказаним законом, а також передбачено закриття кримінальних проваджень за умови, що ці злочини пов'язані з масовими акціями протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року.

Проте таке процесуальне рішення, з яким погодився суд апеляційної інстанції, було ухвалено щодо ОСОБА_6 передчасно й без дотримання вимог закону.

Касаційним судом установлено, що підозрюваний ОСОБА_6 у день розгляду клопотання прокурора звернувся до суду першої інстанції з письмовою заявою, в якій просив звільнити його від кримінальної відповідальності у спосіб та на підставах, зазначених прокурором. Проте, в цій же заяві він зазначив, що не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Про це він заявляв і при допиті його як підозрюваного 24 січня 2014 року, щодо чього наводив відповідні доводи.

За таких обставин посилання у скарзі на можливу відсутність у діях вказаної особи складу злочинів є небезпідставними і підлягають ретельній перевірці, адже закриття кримінального провадження за такою підставою повністю реабілітує особу, тобто є за наслідками більш сприятливим для неї порівняно з тим рішенням, яке ухвалив суд першої інстанції.

У такому випадку суд мав би діяти за правилами ч. 4 ст. 288 КПК, якими, крім іншого, передбачено, що у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє в його задоволенні й повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Проте суд першої інстанції без достатніх підстав погодився з клопотанням прокурора, звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності й закрив кримінальне провадження, не перевіривши доводів останнього про його невинуватість і не навівши у своєму рішенні доказів на їх спростування. При цьому суд усупереч ч. 3 ст. 285 КПК не роз'яснив підозрюваному підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження на цій підставі. Зазначені обставини залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції під час перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку, де ОСОБА_6 також пояснив, що в інкримінованих злочинах він участі не брав, тому просив звільнити його від кримінальної відповідальності на реабілітуючих підставах.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи в касаційній скарзі про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 є обґрунтованими.

Оскільки касаційний суд є судом права, а не факту й встановлення фактичних обставин знаходиться поза межами його компетенції, вимогу ОСОБА_6 про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК не може бути вирішена на цій стадії судового розгляду, а тому касаційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.

Таким чином, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження -з призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, під час якого необхідно, врахувавши наведене, розглянути клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з дотриманням норм матеріального та процесуального права й ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 19 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9