Справа № 1-909/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Ткачук Г.В.

захисника ОСОБА_1

та представника потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, 11.02.2006 року, приблизно о 05 годині 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в громадському місці, а саме поблизу буд. 18 по вул. Райдужній в м. Києві, безпідставно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі правила поведінки, моралі та порядності у суспільстві, з особливою зухвалістю підійшов до ОСОБА_4 та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, став наносити останньому по тілу чисельні удари гострим предметом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, після цього з місця вчинення злочину зник.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 717/И від 11.08.2006 потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: «різані та колото-різані рани в лобно-тім»яній ділянці справа, на передній та боковій поверхнях правого плеча в середній третині, на задній поверхні шиї в нижній третині, у ділянці лівого надпліччя, лівого плечового суглобу, на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині. Описані рани спричинені гострим предметом, могли утворитися у вказаний у постанові строк у результаті травматичного впливу клинка ножа, належать до легкого тілесного пошкодження, що потягло нетривалий розлад здоровя на строк понад 6, але менше 21 дня».

Відповідно до висновку судово-медичної (комісійної) експертизи (за матеріалами справи) № 61/286, закінченої 07 вересня 2009 року, «ОСОБА_4 були спричинені різані та колото-різані рани внаслідок дії гострого предмету (на кшталт клинка ножа) в ділянки правого плеча, лівого надпліччя та плеча, задньої поверхні шиї та правої лобно-тімяної області. Спричинення вищезазначених ушкоджень не супроводжувалося ушкодженням великих судин та нервів, і за критерієм тривалості розладу здоровя кожне з них відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розгляд здоровя. Що стосується подальшого лікування ОСОБА_4, то враховуючи не звертання його за медичною допомогою після 02.03.2006 року (на час проведення цієї експертизи є дані про відсутність амбулаторної картки у ОСОБА_4, хоча на час проведення судово-медичного дослідження у 2006 році вона була з констатацією останнього запису невролога від 02 березня 2006 року про відсутність вогнищевої неврологічної симптоматики), а також приймаючи до уваги дані інструментального обстеження в серпні 2007 року (провідність вздовж серединного, ліктьового та променевого нервів правої верхньої кінцівки у межах норми) судово-медичних підстав для зміни ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_4, немає. Відносно помірного зниження сили скорочення трьохголового мяза правого плеча (80 % від норми), яке було виявлене при інструментальному обстежені в серпні 2007 року даний факт свідчить тільки про те, що внаслідок колото-різаного поранення правого плеча були ушкоджені дрібні гілки променевого нерву, що і стало причиною помірного зниження сили скорочення трьохголового мяза. Такий наслідок колото-різаного поранення підлягає визначенню степеню тяжкості даного поранення за критерієм відсотку стійкої втрати загальної працездатності, який у даному випадку не перевищує 10 %, тобто і дане колото-різане поранення відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну стійку втрату працездатності.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину не визнав та пояснив, що того року, тобто 2006, він проживав у цивільному шлюбі з дівчиною ОСОБА_5, з якою вони жили разом 2 роки і вже навіть велися розмови про весілля. Він вже не памятає причини їхньої сварки, точніше не сварки, а причини того, що вони розійшлися, але він сподівався, що вони помиряться, проте у нього це ніяк не виходило. Вони з компанією 11 лютого 2006 року поїхали в Гідропарк у нічний клуб «Гідрозона» на дискотеку, де відпочивали, випивали, а потім він помітив, що потерпілий почав залицятись до ОСОБА_5. З ними тоді ще були ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Вони всі відпочивали, випивали. Він тоді випив дві пляшки пива, а всі інші пили горілку. Коли закінчилась дискотека, вже точно не памятає часу, він пішов у туалет, а коли повернувся, вже нікого з їхньої компанії не було і тоді він поїхав до ОСОБА_5 додому, це було біля будинку № 14 на масиві «Райдужний». Йому не сподобалась ситуація, яка сталась на дискотеці, і він намагався налагодити та повернути їхні колишні відносини з ОСОБА_5. Приїхавши на масив «Райдужний», він зателефонував потерпілому на мобільний телефон, але той не відповідав. Тоді він вирішив зателефонувати ОСОБА_7, в якого запитав, чи потерпілий разом з ними, на що той відповів, що так, він з ними і вони разом гуляють на вулиці з собаками. Він попросив ОСОБА_7, щоб той передав телефон потерпілому, якому пояснив, щоб той не залицявся до його дівчини. Після чого, він вже підійшов до них та знову почав говорити потерпілому, щоб той не залицявся до ОСОБА_5 та вони почали штовхати один одного і почалась бійка, при якій були присутні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5. Бійка тривала менше 1 хвилини і вона була обоюдна, тобто, то він вдарив потерпілого, то він його. Їх почали розбороняти. Потім він розвернувся і пішов додому. Коли йшов, то помітив на руці щось липке і на грудній клітині у нього був синець, але він нікуди не звертався. Вже потім він дізнався, що потерпілий знаходиться в лікарні, і що вже написали заяву в міліцію. До міліції його не викликали, хоча всі знали де він живе, тим паче, що він не змінював місця свого проживання. Через 2 роки до нього зателефонував дільничий та він пригадав цю ситуацію. Він не визнає свою вину в тому, що він порушував громадський порядок, та те, що у нього був якийсь заздалегідь заготовлений предмет. Він цього не визнавав і не визнає. Цивільний позов також не визнає у повному обсязі.

Не дивлячись на невизнання вини у вчиненому підсудним ОСОБА_3, його вина підтверджується показами потерпілого, свідків, дослідженими судом доками у їх сукупності.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 10 лютого 2006 року, приблизно о десятій годині вечора він зустрів ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Оскільки то була пятниця, то вони вирішили відпочити і поїхати на дискотеку в «Гідропарк» де вони гуляли, ОСОБА_10 пив пиво, а вони горілку. Залицянь до ОСОБА_5 з його боку не було, оскільки вони вже довгий час є просто друзями. Коли вони збирались після дискотеки йти додому, він вже не пам»ятає хто саме, але хтось телефонував підсудному, на що той відповів, що піде додому пішки. Він, ОСОБА_5 зі Станкевичами та Юлією поїхали додому. Приїхавши на масив «Райдужний», вони всі разом вирішили вигулювати собак. ОСОБА_10, підсудний, телефонував йому, але його телефон був розряджений, і тому той зателефонував ОСОБА_7 та попросив, щоб той передав йому телефон. Взявши телефон, він почув, що підсудний йому сказав, щоб він більше не спілкувався з ОСОБА_5, а то пошкодує, на що він відповів, що як спілкувався, так і буде спілкуватись, оскільки вони друзі з дитинства. У цей же час ОСОБА_3 дуже швидко та несподівано підійшов до нього і нічого не говорячи, накинувся на нього, став йому наносити удари обома руками у верхню частину тулуба, голову. Він його не бив та не ображав, а намагався відмахуватися і під час цього не дивився, чи ОСОБА_10 щось тримає в руках, але той продовжував наносити удари. Все відбувалося дуже швидко, коли вже він відштовхнув підсудного від себе, то і побачив у нього в руках ніж. Потім, зі слів ОСОБА_6 (ОСОБА_7) він дізнався, що то був ніж типу «бабочка». При цьому він відчув, що у нього з голови по обличчю з правого боку тече кров. Дівчата дуже злякалися і почали кричати та від цього проснулася його мама, яка і вибігла на вулицю та забрала його додому. Через деякий час приїхала швидка, яка повезла його в лікарню. Куди подівся ОСОБА_3 він не бачив, оскільки у нього сильно текла кров.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 10 лютого 2006 року ввечері вона зустрілася зі своїми друзями, а саме з: ОСОБА_7В, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 У звязку з тим, що був останній робочий день, то вони вирішили поїхати на дискотеку в «Гідропарк» у «Гідрозону», де вони відпочивали майже до ранку, а потім вирішили поїхати додому. Хтось зателефонував ОСОБА_3, але він з ними не поїхав, оскільки сказав, що піде пішки. Вони взяли таксі та приїхали на масив «Райдужний» і так як це було після пятої години ранку, вони вирішили вигуляти собак. У цей час вони помітили ОСОБА_3 і ОСОБА_7 йому зателефонував, а той спитав де Власов, ОСОБА_4 і попросив передати йому телефон. У телефонній розмові вони зрозуміли, що ОСОБА_3 сказав ОСОБА_4, щоб більше його не бачив поряд з ОСОБА_5 і відразу ж, зовсім несподівано, ОСОБА_10 підбіг та напав на ОСОБА_4. Все дуже швидко відбувалося. Вони сильно злякалися, і тому від таких несподіваних дій ОСОБА_3 стали кричати та розбороняти їх. У той час мама потерпілого виглянула у вікно, крикнула, що викличе міліцію. ОСОБА_11 відразу відвела ОСОБА_3 у сторону і побачила у нього ніж «бабочка», за який схватилася, оскільки була перелякана, а ОСОБА_3 продовжував його тримати. Вона його не стала виривати у нього з руки, щоб не порізати йому руку. При цьому ніж був весь у крові, оскільки вона вимазала свої руки та одяг. Вона стала заспокоювати ОСОБА_3 та просити, щоб той відпустив ніж. У цей момент на вулицю вибігли мама потерпілого ОСОБА_4, яка з другого поверху будинку бачила бійку, почула крики, і забрала потерпілого додому, а вона при цьому відволіклась і відпустила рукоятку ножа, який за лезо утримував ОСОБА_3 Він одразу побіг за буд. 18 по вул. Райдужній, а через деякий час приїхала міліція та швидка.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 10 лютого 2006 року вже ввечері вони всі разом зустрілися, а саме: він, його нинішня дружина ОСОБА_11, його брат ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та вирішили поїхати на дискотеку в «Гідрозону» у «Гідропарк», де відпочивали, танцювали, випивали. Уже десь під ранок вони стали збиратися додому, але ОСОБА_3 поруч не було. Вони йому телефонували, але він з ними не поїхав, тому зупинивши таксі, вони поїхали додому. Приїхавши на масив «Райдужний» вони домовилися, що ще прогуляються з собаками. Взявши собак, він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (ОСОБА_6) стояли біля парадного і чекали ОСОБА_4 Саме в цей момент дівчата побачили, що в стороні вздовж буд. 14 по вул. Райдужній йшов ОСОБА_3 і тому попросили його, щоб він йому подзвонив. Він набрав на телефон ОСОБА_3 і саме в цей момент до них з будинку вийшов ОСОБА_4 з собакою. ОСОБА_3 попросив його, щоб він передав телефон ОСОБА_4 і під час їх розмови було зрозуміло, що ОСОБА_3 сказав ОСОБА_4, щоб той взагалі не спілкувався з ОСОБА_5 У цей час, зовсім несподівано, із-за його спини підбіг ОСОБА_3 і накинувся на ОСОБА_4 та став наносити йому удари руками по верхній частині тулуба і голову. Удари були спрямовані ніби зверху вниз. Він навіть не одразу зрозумів, що відбувається. ОСОБА_11 (ОСОБА_6) стала відтягувати їх собак, а вони з ОСОБА_5 стали намагатися розтягнути ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Він не звернув увагу, що було у руках в ОСОБА_3, бо була суматоха, дівчата кричали, бо дуже злякалися таких дій ОСОБА_3. Бійка між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 тривала недовго, бо вони їх розтягнули, а коли ОСОБА_3 відійшов у сторону, то до нього підбігла ОСОБА_6 і тоді він почув, як вона просила ОСОБА_3, щоб той віддав ніж. Своїми діями ОСОБА_3 спровокував крик дівчат, від яких прокинулася мама ОСОБА_4, яка виглянула у вікно і бачила бійку. Вона відразу ж вибігла на вулицю та забрала ОСОБА_4 до будинку, а у нього при цьому по обличчю текла кров, а ОСОБА_3 побіг за буд. 18 по вул. Райдужній, поблизу якого все відбувалося. Підійшовши до ОСОБА_11 (ОСОБА_6) він побачив, що у неї на руках кров і тоді вона чітко розповіла йому, що у ОСОБА_3 був ніж, який вона хотіла у нього забрати і перелякавшись взялась за рукоятку, але оскільки він був у крові, то вона вимазала нею свої руки. Уже через деякий час приїхала міліція та швидка.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 10 числа 2006 року, ОСОБА_4, тобто її син, повернувся з курсів і десь о десятій вечора з друзями збирався на дискотеку, а повернулись вони під ранок десь після пятої години, тобто вже 11 лютого 2006 року. Він зайшов, взяв собаку і вийшов на вулицю гуляти, а його друзі вже стояли і чекали на вулиці біля підїзду. Вона прилягла відпочити, коли десь хвилин через 5 почула крики, схопилася та побачила у вікно знайомого ОСОБА_5, який махав руками над її сином ОСОБА_13. Вона вибігла на вулицю і побачила, що ОСОБА_4 увесь у крові, а ОСОБА_12 і ОСОБА_7 відтягують підсудного від сина за бік будинку. ОСОБА_13 був залитий кровю і тому вона допомогла йому піднятись додому, почала роздягати його, а в нього увесь одяг був пропитаний кровю. Вона відразу викликала швидку допомогу і міліцію. Зокрема, зазначила, що десь у вівторок після всього прийшов до них додому підсудний, просив щоб не писали заяву в міліцію, а в середу до них прийшов брат підсудного, який став погрожувати їм і тоді вона сказала, щоб більше не приходили.

У судовому засіданні були оголошені та перевірені пояснення свідка ОСОБА_5, які вона давала на досудовому слідстві (т. 1 а.с. 37).

Вина підсудного ОСОБА_3 крім цього підтверджується:

- протоколом очної ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 05 травня 2007 року, в ході якої потерпілий ОСОБА_4 розповів, при яких саме обставинах ОСОБА_3 11 лютого 2006 року наносив йому удари, тримаючи ніж (т. 1 а.с. 75-76);

- проколом очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 27 травня 2007 року, в ході якої свідок ОСОБА_7 вказав як ОСОБА_3 11 лютого 2006 року наносив удари ОСОБА_4 та те, що у ОСОБА_3 був ніж (т. 1 а.с. 77-78);

- протоколом очної ставки між ОСОБА_6 (ОСОБА_11) та ОСОБА_3 від 27 травня 2007 року, в ході якої свідок ОСОБА_6 розповіла, при яких саме обставинах ОСОБА_3 11 лютого 2006 року наносив удари ОСОБА_4, і що в нього при цьому був ніж (т. 1 а.с. 79-80).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 717/И від 11.08.2006 року, в потерпілого ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, а саме: «різані та колото-різані рани в лобно-тім'яній ділянці справа, на передній та боковій поверхнях правого плеча в середній третині, на задній поверхні шиї в нижній третині, у ділянці лівого надпліччя, лівого плечового суглобу, на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, внаслідок загоєння рани в лобно-тім'яній області з права є описаний в акті № 1271 рубець.

Описані рани спричинені гострим предметом, могли утворитися у вказаний у постанові строк у результаті травматичного впливу клинка ножа, належать до легкого тілесного пошкодження, що потягло нетривалий розлад здоровя на строк понад 6, але менше 21 дня» (т. 1 а.с. 45-46).

Відповідно до висновку судово-медичної (комісійної) експертизи (за матеріалами справи) № 61/286, закінченої 07 вересня 2009 року, ОСОБА_4 11 лютого 2006 року були спричинені різані та колото-різані рани внаслідок дії гострого предмету (на кшталт клинка ножа) в ділянки правого плеча, лівого надпліччя та плеча, задньої поверхні шиї та правої лобно-тімяної області та кожне з них відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розгляд здоровя.

Відносно помірного зниження сили скорочення трьохголового мяза правого плеча (80 % від норми), то такий наслідок колото-різаного поранення підлягає визначенню степеню тяжкості даного поранення за критерієм відсотку стійкої втрати загальної працездатності, який у даному випадку не перевищує 10 %, тобто і дане колото-різане поранення відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну стійку втрату працездатності (т. 1 а.с. 167-171).

Покази підсудного ОСОБА_3 про те, що він наносив удари потерпілому тільки кулаками, а не ножем, та те, що він ніяких хуліганських дій не вчиняв суд оцінює критично, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Покази підсудного в цій частині спростовуються зазначеними вище судовими експертизами, показами потерпілого та свідків, даними ними в ході досудового та судового слідства, які є послідовними, логічними та підтверджуються зібраними у справі доказами й, не вірити їм, у суду немає підстав. Зазначені покази підсудного суд розцінює, як спосіб захисту, обраний ним із метою уникнення відповідальності за скоєне.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає їх правильними, а це свідчить про повну доведеність вини підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями скоїв грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганство), вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, є доведеною і тому суд кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд, при призначенні підсудному ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу підсудного, який під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 249-250), не працюючого, за місцем проживання та попереднім місцем роботи характеризується позитивно (т. 2 а.с. 25-26), одруженого, маючого дитину 2008 року, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно зі ст. 66 КК України, обставин, які б помякшували покарання підсудного, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, його ставлення до скоєного, відсутності помякшуючих обставин та наявності обтяжуючої, та те, що завдану шкоду не відшкодовано, офіційно перебував у розшуку, думку потерпілого, суд вважає, що його перевиховання та виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав, для застосування до підсудного ст. 75 КК України. Проте, суд приймає до уваги позитивні характеристики підсудного та те, що у нього є дитина 2008 року, тому вважає за доцільне призначити йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано жодного доказу з приводу понесених витрат на його лікування, а відповідно до цивільного процесуального законодавства кожна сторона зобовязана довести ті докази, на які вона посилається, що у ході судового слідства зроблено не було.

Що ж до моральної шкоди, то суд з урахуванням суті позовних вимог, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини підсудного, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо їх меж, вказаний потерпілим розмір у сумі 50 000 гривень підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 4 000 гривень.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст. ст. 28, 323, 324 КПК України суд ,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_3 змінити з підписки про невиїзд на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань, взявши його під варту із залу суду.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 25 листопада 2010 року.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково (т. 1 а.с. 135-136).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду в розмірі 4 (чотири) тисячі гривень.

У задоволені цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 у частині матеріальної шкоди відмовити.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у справі не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 15 діб через Дніпровський районний суд м. Києва з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя