Дата документу Справа № 317/2080/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2080/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/1800/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 407 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Соснівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянин України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 кулеметник стрілецького взводу стрілецької роти, старший солдат,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлено волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язку, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає призначене судом покарання невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та необґрунтованого звільнення від відбування покарання з випробування. Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини: згідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, ст. 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_8 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 28 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 28 квітня 2014 року солдат ОСОБА_8 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_1 , на посаду кулеметника.

27 вересня 2014 року командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 була надана відпустка з терміном прибуття до розташування військової частини до 06 жовтня 2014 року.

Під час пересування у відпустці за межами місця проходження служби, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу, ОСОБА_8 06 жовтня 2014 року не з`явився до місця проходження служби польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокована в АДРЕСА_1 .

Як встановлено органом досудового слідства, в період з 06 жовтня 2014 року по 07 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_8 , будучі придатним для проходження військової служби, знаходився за межами розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

В суді апеляційної інстанції :

прокурор, змінив апеляційні вимоги та вважав, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, прохав постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст. 407 КК України 2 роки тримання в дисциплінарному батальйоні.

Обвинувачений та захисник заперечували проти апеляцїйної скарги прокурора, вважали, що вирок належить залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про скасування вироку та щодо постановки нового вироку, яким за ч.3 ст. 407 КК України належить призначити покарання передбачене ст.62 КК України; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні зазначеного у вироку злочину та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 407 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про особу обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, суд встановив, що обвинувачений критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у визнанні вини та готовності нести кримінальну відповідальність, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, добровільно звернувся із зізнанням до прокуратури, активно сприяв у розкриті злочину, що обґрунтовано визнано районним судом за обставини, що пом`якшують покарання.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 проживає з жовтня 2014року та доглядає за бабою ОСОБА_11 , 1931 року народження, яка потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування, (а.с. 56, 58, 62), що, підтверджується наданою суду апеляційної інстанції стороною захисту довідкою Новопилипівської сільської ради № 398 від 02.11.2015р.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності.

За наявністю сукупності цих обставин і виключно позитивних даних про особу винного, та вищезазначених обставин самої справи, суд, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнив від його відбування з випробуванням, з покладенням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Своє рішення суд першої інстанції належним чином вмотивував.

У справі Європейського суду з прав людини "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистого надмірного тягаря для особи".

З огляду на ці обставини та практики Європейського суду щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядної ролі кари як мети покарання, поведінки ОСОБА_8 під час досудового й судового слідства, відомостей про його сімейний обставини, які спонукали до скоєння кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить слушними доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляцію прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: 1 2 3