28.09.2015 Справа № 367/6297/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ірпеня кримінальне провадження за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, раніше судимого: 11.06.2014р. Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 190 КК Уураїни до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 гривень; 06.10.2014р. Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190, 71, 72 КК КК України до 2 років обмеження волі і штрафу у сумі 850грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального злочину, передбачеого ч. 1 ст. 390 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
З 24.11.2014р. засуджений ОСОБА_5 згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 06.10.2014р. відбуває покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки в Ірпінському виправному центрі №132 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, що знаходиться за адресою: Київська обл..,сел.. Коцюбинське, вул.. Залізнична,1. 31.07.15 згідно рознарядки засудженого ОСОБА_5 виведено на роботу до контрагентського об`єкту ПП «Лагуна», яке знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул.. Варшавська , 116. 31.07.15р. приблизно о 17 годині 20 хвилин засуджений ОСОБА_5 , під час повернення до ІВЦ №132 з контрагентського об`єкту ПП «Лагуна», з дозволу працівника ІВЦ №132, який його супроводжував, вийшов з автомобіля для зняття готівки з банкомату, що знаходиться в сел. Коцюбинське по вул. Доківській 7-А. Однак, останній, з метою ухилення від відбування покарання, до автомобіля не повернувся та зник у невідомому напрямку, громадським транспортом направився у м. Біла Церква Київської області, чим самовільно залишив встановлені межі Ірпінського виправного центру №132. 31.07.2015р. під час проведення оперативних заходів по розшуку засудженого ОСОБА_5 співробітниками Ірпінського виправного центру №132 УДПтСУ в м. Києві та Київській області останнього було виявлено по вул.. Крижанівського, 19 в м. Біла Церква Київської області та доставлено до Ірпінського виправного центру №132 для подальшого відбування покарання.

Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним у вироку обставинам вчинення злочину, пояснивши, що дійсно 31.07.2015р. він посварився із своєї дружиною та перебуваючи під емоціями вирішив поїхати та помиритися із нею, для чого він 17 годині 20 хвилин під час повернення до ІВЦ №132 з контрагентського об`єкту ПП «Лагуна», попросився у працівника ІВЦ №132, який його супроводжував, вийти з автомобіля для зняття готівки з банкомату, що знаходиться в сел. Коцюбинське по вул. Доківській 7-А. Однак, замість зняття готівки він на громадському транспорті направився у м. Біла Церква Київської області до місця проживання його дружини, де його й знайшли того ж дня. В теперішній час щиро кається у скоєному правопорушенні, просив суд не позбавляти його волі та дати шанс на виправлення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального злочину викладеного у вироку суду доведена та його дії органом досудового слідства за ч. 1 ст. 390 КК України кваліфіковані вірно оскільки він будучі особою, засудженою до обмеження волі, самовільно залишив місце обмеження волі, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 390 КК України.

Також судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який одружений, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, у лікаря психиатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога із синдромом залежності від алкоголю, за місцем відбуття покарання характеризується задовільно.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, що вчинений ним злочин відносяться відповідно до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений та на шлях виправлення не став, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає рецедив злочинів.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2014р. за ч. 2 ст. 190, 71, 72 КК України до 2 років обмеження волі і штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 гривень.

Оскільки ОСОБА_5 скоїв злочин викладений у даному вироку суду до повного відбуття покарання призначеного вищевказаним вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, остаточне покарання за даним вироком суду необхідно призначити за правилами ст. 71 КК України.

Згідно із ч 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України от 24.10.2003, № 7 у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 не виконано призначене йому попереднім вироком суду покарання у вигляді штрафу, а отже його слід приєднати до призначеного даним вироком суду покарання та виконувати самостійно.

Крім того, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у СІЗО УДПТС України в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відраховувати з моменту його взяття під варту, а саме з 28 вересня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 374-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком суду частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2014р. за ч. 2 ст. 190, 71, 72 КК України, і остаточно до відбуття засудженому ОСОБА_5 призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, і штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 гривень, які підлягають самостійному виконанню.

Обрати ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у СІЗО УДПТС України в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його взяття під варту, а саме з 28 вересня 2015 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1