АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 р. м. Чернівці колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0000475 від 26 лютого 2014 року за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Шевченківського району м. Чернівців ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за національністю грузина, тимчасово непрацюючого, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого: - 11.05.2011 року Першотравневим районним судом м. Чернівців за ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 3

ст. 357 КК України до арешту строком 5

Провадження №11-кп/794/128/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

місяців;

- 08.05.2014 року Хотинським районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 року», в силу ч. 3 ст. 88 КК України звільненого від покарання,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну фактичного місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирішено питання з речовими доказами по справі.
Так, згідно вироку районного суду, 25.02.2014 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Воробкевича, м. Чернівці, біля будинку № 17 та переслідуючи мету, направлену на незаконне заволодіння чужим майном, таємно, протиправно, проник до салону транспортного засобу Kia Ceed н.з. НОМЕР_1 , належного потерпілій ОСОБА_11 , де шляхом вільного доступу з переднього сидіння, викрав сумку з фотоапаратом марки Canon EOS 600D із електронним USB кабелем вартістю 5700 гривень. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану вище суму.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор прокуратури Шевченківського району м. Чернівців ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та зміни до неї, в якій просить вирок районного суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також внаслідок неправильного застосування Закону України «Про кримінальну відповідальність», тобто не застосування закону, який підлягає застосуванню і постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, за ч.1 ст. 162 КК України 1 (один) рік обмеження волі. На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
При цьому апелянт посилається на те, що районний суд, визначаючи можливість призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді іспитового строку, керувався тим, що він вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, хоча кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України є середньої тяжкості.
Крім того, районним судом в недостатній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення після невеликого проміжку часу, тобто після того, як його було звільнено від відбування покарання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, що кримінальне правопорушення за яким раніше був засуджений ОСОБА_6 є корисливим і пов`язане із незаконним заволодінням чужим майном. Тому зазначені у вироку районного суду обставини, якими керувався суд при призначенні покарання за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді іспитового строку є недостатніми.
Разом з тим, районний суд, мотивуючи своє рішення про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, помилково констатував факт відсутності в його діях суб`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, тобто умисної форми вини щодо проникнення в автомобіль, який у відповідності до ч.2 ст. 234 КПК України є іншим володінням особи і згідно чинного законодавства України дії ОСОБА_6 не кваліфікував за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 КК України та ч.1 ст. 185 КК України, а лише за ч.1 ст. 185 КК України.
На вказану вище апеляцію подану прокурором прокуратури Шевченківського району м. Чернівців ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_6 , подав заперечення, в якому просив постановити ухвалу, якою апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу в частині призначення покарання за ст. 185 ч.1 КК України та просила її задовольнити, обвинуваченого та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які заперечували в задоволенні поданої прокурором апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги та перевіривши її доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, районний суд, дослідивши безпосередньо, повно та об`єктивно надані сторонами докази по кримінальному провадженню, правильно їх оцінив з точки зору належності, допустимості та достовірності, отже обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Висновки суду щодо доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаною вище статтею апелянтом не оспорюється, тому апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги, як це передбачено ст. 404 КПК України, не наводить доводів у цій частині.
Що стосується міри покарання, то суд першої інстанції в недостатній мірі врахував вимоги ст.ст. 65-67 КК України.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч.1 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно врахував наслідки, які наступили від вчиненого ним кримінального правопорушення, які є не тяжкими, повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні ним крадіжки чужого майна, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, що остання претензій як матеріального, так і морального характеру до обвинуваченого немає. Також вірно районним судом було враховано і обставини, які характеризують обвинуваченого як особу, а саме те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів і що остання судимість мала місце 08.05.2014 року за ч.1 ст. 185 КК України і на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», в силу ч.3 ст. 88 КК України останнього було звільнено від покарання, його позитивну характеристику за місцем проживання, сімейний стан, що останній має на утриманні малолітню дитину, а також відсутність перебування на обліку у психлікарні чи наркологічному диспансері, Обставин, які б обтяжували покарання, районним судом по даному кримінальному провадженню не було встановлено.

Однак, що стосується посилань апелянта в апеляції на те, що районний суд, визначаючи можливість призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді іспитового строку, керувався тим, що останній вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, хоча кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України є середньої тяжкості є слушним.
Таким чином, за обставин, викладених вище, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є правильним, однак рахує за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу, яке на думку колегії буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, умисел ОСОБА_6 був направлений тільки на таємне викрадення чужого майна з автомобіля потерпілої ОСОБА_11 .
Разом з тим, районний суд, мотивуючи своє рішення щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України та про виключення вказаної статті з обвинувачення, у резолютивній частині вироку, про вказане, помилково не зазначив. У зв`язку з цим, вирок суду підлягає в цій частині скасуванню, а справа закриттю провадженням, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 417, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Чернівців ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2015 року в частині засудження ОСОБА_6 за ст.185 ч.1 КК України скасувати.
Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині обвинувачення його за ст. 162 ч.1 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя