АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2179/15 Справа № 175/5578/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000882, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Запорізьке Софіївського району Дніпропетровської області, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Ганнівка Братського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року:
- ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України - 4 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;
- ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання, на підставі ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки зі звільненням, відповідно до ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України;
- ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання, згідно ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим вироком задоволено позовні вимоги потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ; також стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в рахунок відшкодування витрат за проведення експертизи 130 грн.Вирішено долю речових доказів.

Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржувався.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з призначеним покаранням, вважає його занадто суворим, просить пом`якшити покарання.

В обґрунтування скарги обвинувачений посилається на допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, що на його думку, призвело до призначення несправедливого покарання.

Прокурор, в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій, прохав вирок скасувати через невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
18 грудня 2015 року прокурор, до початку розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, просив подану апеляційну скаргу залишити без розгляду.

За вироком суду, 20 квітня 2014 року близько 00-30 годин, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у сквері по вулиці Шкільній в с. Чумаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області побачили раніше знайомого їм ОСОБА_14 та незнайомого ОСОБА_12 , і в цей момент у них виник спільний умисел на вчинення хуліганства.
Реалізовуючи умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_6 , діючи у групі осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, використовуючи незначний привід, перебуваючи у громадському місці у присутності сторонніх людей, а також маючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком лівої руки в область носу ОСОБА_15 та удар лівою ногою в область голови, від яких ОСОБА_16 упав на землю на лівий бік. Після цього ОСОБА_17 умисно наніс ОСОБА_18 не менше двох ударів руками по обличчю.
В цей же час ОСОБА_19 , діючи одночасно з ОСОБА_20 , реалізовуючи спільний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку у групі осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, використовуючи незначний привід, перебуваючи у громадському місці у присутності сторонніх людей підійшов на відстань витягнутої руки до ОСОБА_21 , і маючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один удар кулаком правої руки у щелепу зліва, від якого ОСОБА_22 упав на асфальтове покриття дороги. При спробі ОСОБА_21 підвестись, ОСОБА_19 умисно наніс йому удар кулаком правої руки у ліву частину голови - у брів, від чого ОСОБА_22 ударився правою частиною обличчя об асфальтове покриття.
Після цього потерпілим ОСОБА_18 і ОСОБА_23 удалося втекти до перехрестя вулиць Шкільної та Косіора у с. Чумаки.
Продовжуючи реалізовувати спільний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_17 , ОСОБА_24 і ОСОБА_19 наздогнали ОСОБА_15 на зазначеному перехресті, де ОСОБА_17 умисно наніс ОСОБА_18 один удар кулаком лівої руки у нижню щелепу з правої сторони та три удари лівою ногою по рукам і ногам. Після цих ударів ОСОБА_18 знову вдалося утекти на відстань близько 10 метрів.
Біля будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_19 наздогнав ОСОБА_15 і діючи з хуліганських мотивів, у групі осіб, умисно наніс йому удар ногою в область ніг ззаду, від чого потерпілий упав на правий бік. При падінні голова ОСОБА_15 опинилася на правій руці ОСОБА_25 , який кулаком лівої руки умисно наніс йому не менше двох ударів у ліву сторону обличчя.
У цей момент до ОСОБА_15 і ОСОБА_25 підбіг ОСОБА_24 , і продовжуючи реалізовуючи спільний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, діючи у групі осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, використовуючи незначний привід, перебуваючи у громадському місці у присутності сторонніх людей, а також маючи раптово виниклий умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше п`яти ударів ногами та не менше десяти ударів кулаками обох рук потерпілому ОСОБА_18 по ногам, по передній частині, по боковій та задній поверхні тулубу.
Одночасно з діями ОСОБА_25 і ОСОБА_26 щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , наздогнав його поблизу будинку АДРЕСА_5 , схопив за плечі та близько трьох разів умисно ударив о паркан, від чого ОСОБА_22 упав на лівий бік, а ОСОБА_17 сів на нього зверху і умисно наніс йому кулаками обох рук не менше п`яти ударів у обличчя.
Спільними хуліганськими діями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_14 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Внаслідок умисних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
У результаті умисних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
Окрім того, ОСОБА_17 , 06 жовтня 2014 року близько 02-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_27 , по АДРЕСА_6 , реалізуючи умисел, спрямований на грабіж, вчиняючи дії, які не охоплювались умислом неповнолітнього ОСОБА_27 , застосувавши до ОСОБА_28 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів належним потерпілому мобільним телефоном «Nokia C-2» і навушниками до мобільного телефону, чим завдав ОСОБА_28 матеріальну шкоду на загальну суму 373,00 грн., а також у результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_29 були спричинені легкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір покарання з урахуванням визнання вини та щирого каяття.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважає вирок суду законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_11 при розгляді апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 покладались на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, а також не оспорюються в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які віднесені до категорій середньої тяжкості та тяжкого; дані про його особу, те, що він за місцем проживання характеризується задовільно, працював, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; а також те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, має не зняті й не погашені судимості, в період іспитового строку вчинив умисні злочини, що свідчить про його небажання дотримуватися належної поведінки у суспільстві та підвищену соціальну небезпечність, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочинів; до обставин, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочину.

Отже, суд, дотримуючись вимог кримінального закону, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованих злочинів, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст.ст. 70, 71 КК України, за сукупністю злочинів і вироків, з урахуванням положень ч. 3 ст. 78 КК України та невідбутої частини покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не має, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим, справедливим та відповідає меті покарання.

Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4