Справа №489/4739/15-к 28.01.2016
Провадження №11-кп/784/88/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003046, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшити йому покарання.

Провадження № 11кп/784/88/16 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,
Вирішено питання щодо речових доказів.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що ніяких дій, спрямованих на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою, він не вчиняв. Хоча в той же час не заперечує, що грабіж був вчинений у його присутності. Вказує, що він щиро кається у вчиненому. Просить врахувати, що він має малолітнього сина, та пом`якшити призначене йому покарання

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 26.06.2015р. близько 09:30 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходячись на території кладовища розташованого за адресою: вул. Автомобільна, 1, м. Миколаїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою відкрито викрали у потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон «Самсунг» IMEI НОМЕР_1 , чорного кольору, вартістю 400 грн. та грошові кошти у сумі 350 грн., заподіявши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 750 грн.

Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця події зникли, але через деякий час були затримані пересічними громадянами (водіями маршруток).

Дії ОСОБА_6 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_5 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги підзахисного, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а вирок суду просив залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при обставинах, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, які викладені у вироку та яким надано належну оцінку.

Так, з показань допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що 26.06. 2015р., знаходячись на території кладовища в м. Миколаєві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за раптово виниклим умислом, відкрито заволодів пакетом ОСОБА_10 , в якому знаходились мобільний телефон та грошові кошти. Мобільний телефон він віддав ОСОБА_5 , а гроші залишив собі.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 26.06.2015р., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, приїхав разом з потерпілою на кладовище для виконання робіт. Показавши яку роботу необхідно виконати потерпіла пішла на зупинку маршрутного таксі, однак ОСОБА_6 наздогнав її та вирвав пакет з мобільним телефоном та грошима. Мобільний телефон ОСОБА_6 віддав йому , а гроші залишив собі. Потім вони пішли на зупинку, де їх впізнала потерпіла, після чого вони були затримані. Зазначає, що в змову з ОСОБА_6 на відкрите викрадення чужого майна він не вступав.

З показань обвинувачених вбачається, що вони не заперечують факту заволодіння майном потерпілої, проте вказують на те, що попередньо у змову на відкрите викрадення чужого майна не вступали.

Однак їх твердження спростовуються показаннями потерпілої та дослідженими в ході розгляду іншими доказами, з яких вбачається, що дії обвинувачених по заволодінню майном потерпілої були узгоджені між собою, а після їх вчинення вони спільно розпорядились викраденим майном, поділивши його на власний розсуд, а саме: ОСОБА_5 взяв собі мобільний телефон, а ОСОБА_6 гроші. .

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_10 , 26.06.2015р. вона разом з обвинуваченими приїхала на кладовище для виконання робіт, за що вона мала заплатити їм 200 грн.. Коли почався дощ, вона сказала обвинуваченим, що йде додому, на що обвинувачені запропонували її провести, але вона відмовилася. Коли йшла, то помітила, як за нею йде ОСОБА_5 .. Сказавши, що не треба її проводжати, вона пригрозила йому палицею, він пішов. Через деякий час вона побачила обох обвинувачених, які йшли за нею, та, наблизившись вихватили сумку, в якій знаходились мобільний телефон, гаманець, документи, ключі. З сумкою обвинувачені втекли. На зупинці вона попросила водія маршрутці підвести її безкоштовно, пояснивши, що її пограбували. Коли чекала відправлення, побачила обвинувачених, про що повідомила водія. Водій разом з іншими своїми колегами затримав обвинувачених та викликав міліцію. Працівники міліції, обшукавши обвинувачених, виявили та вилучили грошові кошти близько 350-360 грн. та мобільний телефон, в якому були відсутні сім-картка та акумулятор. Акумулятор пізніше повернули їй працівники міліції.

Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з даними, які містяться у досліджених судом письмових доказах: у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у протоколі огляду місця події, у протоколі огляду предмету, у протоколах пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, у протоколом проведення слідчого експерименту.

Таким чином, суд 1-ої інстанції, оцінивши у сукупності досліджені докази, правильно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , то суд відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів. Судом враховані також дані про особу винного, який не працює, має на утримані малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо. Як пом`якшуючі покарання обставини, суд врахував щире каяття, як обтяжуючі вчинення злочину відносно особи похилого віку та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд 1-ої інстанції, врахувавши у сукупності зазначені обставини, призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України. Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з точки зору його необхідності й достатності для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому підстав для пом`якшення покарання, а також для застосування ст. 75 КК України не вбачається.

При цьому у відповідності до вимог ч.2 ст. 404 КПК України підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із рахунку день за два на підставі ч.5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 зарахувати ОСОБА_5 і в порядку ч.2 ст. 404 КПК України ОСОБА_6 кожному у строк відбуття призначеного вироком покарання у виді позбавлення волі строк їх попереднього ув`язнення з 26 червня 2015 року по 28 січня 2016 року включно із рахунку день за два.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Головуюча

Судді