ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0006886 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів, Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня - спеціальна, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, пенсіонера, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Богунського районного суду м. Житомир від 30.08.2012 року за ч.2 ст.389 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи директором приватного підприємства «Борис+С» та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в період з травня по серпень 2013 року, діючи усупереч вимогам ч.7 ст.43 Конституції України, ст.115 КЗпП, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, безпідставно не виплачував заробітну плату працівнику даного підприємства ОСОБА_5 , яка у вказаний період працювала в ПП «Борис+С» диспетчером. Загальна сума невиплаченої заробітної плати склала 3132,31грн.

Своїми діями, що виразилися у безпідставній невиплаті заробітної плати громадянці більш як за один місяць, вчиненими умисно керівником підприємства, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 175 ч. 1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням винним себе визнав частково, суду пояснив, що він в період з 2008 року по теперішній час є директором приватного підприємства «Борис+С» та виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки. В період з травня по серпень 2013 року не виплачував заробітну плату працівнику даного підприємства ОСОБА_5 , яка у вказаний період працювала в ПП «Борис+С» телефоністом-диспетчером, оскільки не міг узгодити з нею ці вплати, так як вона не з`являлась на роботі. При надходженні коштів на рахунок підприємства їх частину спрямував на виплату заробітної плати працівникам підприємства, а другу частину на здійснення господарської діяльності. При цьому на виплату заборгованості по заробітній платі потерпілій не спрямовував. Документально підтверджена заборгованість в сумі 3123, 31 грн., але фактично заборгованість менша, хоча це документально не підтверджується. Цивільний позов не визнав, оскільки вся заборгованість с заробітної плати погашена, просив суворо не карати.

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого, про меншу суму заборгованості, яку він не може підтвердити документально, оскільки дані доводи не знайшли підтвердження в судовому засіданні і спростовані іншими доказами по справі.

Не зважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_4 , його винувать повністю підтверджується дослідженими в суді доказами:

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора приватного підприємства «Борис+С» в період з травня по серпень 2013 року не виплачував їй заробітну плату, хоча дохід від діяльності підприємство отримувало. Вона працювала диспетчером. Загальна сума невиплаченої заробітної плати склала 3132,31грн. Просила призначити йому покарання в виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права займати посади і займатись певною діяльністю, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила, що працювала в ПП «Борис+С» на посаді головного бухгалтера, виконувала обов`язки нарахування заробітної плати, в тому числі в період з травня по серпень 2013 року. Заробітна плата виплачувалась неповністю, була заборгованість. Пам`ятає, що підприємство мало заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_5 в сумі 3132,31грн., остання підходила до неї, звіряла дані: скільки нараховано, скільки виплачено. Не знає, чи погашено заборгованість в теперішній час, але на момент її (свідка) звільнення, січень 2015 року документи про повний розрахунок із Невмержицькою їй (свідку) не надавались.

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується:

- випискою з наказу №1 від 07.05.2008 року, згідно якої ОСОБА_4 приступив до виконання обов`язків директора ПП «Борис+С» з 07.05.2008 року (а.с.67),

- довідкою АА № 256670 з ЄДРПОУ, де ОСОБА_4 зазначений директором вказаного приватного підприємства;

- випискою з наказу №1 від 04.01.2010 року, згідно якої ОСОБА_8 прийнята в ПП «Борис+С» на посаду головного бухгалтера з 01.01.2010 року (а.с.69),

- випискою з наказу №38-к від 13.08.2012 року, згідно якої ОСОБА_5 прийнята в ПП «Борис+С» на посаду телефоніста-диспетчера з випробовувальним терміном на два місці з 10.08.2012 року (а.с.68),

- трудовою книжкою, копія якої є матеріалах справи (а.с.61), де зазначено, що ОСОБА_5 прийнята в ПП «Борис+С» на посаду диспетчера таксі з 10.08.2012 року на підставі наказу № 38-к від 13.08.2012 року, запис про звільнення в трудовій книжці відсутній.

- випискою з наказу №17 від 05.11.2013 року, де зазначено: за систематичний не вихід на роботу без поважних причин на то ОСОБА_5 заробітну плату не нараховувати, підставою являються табеля робочого часу та не надання підтверджуючих документів (а.с.69),

- копією довідки ПП «Борис+С» від 10.12.2013 року, що на момент видачі вказаної довідки ОСОБА_5 перебуває у декретній відпустці;

- штатним розписом ПП «Борис+С», затвердженим 01.02.2013 року, де в тому числі зазначено 4 диспетчера з посадовим окладом 1200 грн.;

- відомостями про нарахування заробітної плати, утримання податків та виплати її за період з 10.08.2012 року по 27.08.2013 року, де за підписом директора та головного бухгалтера підприємства зазначено наявність заборгованості по виплаті заробітної плати перед ОСОБА_5 в сумі 3132,31грн (а.с.33),

- відомостями з касової книги щодо видачі готівкових коштів співробітникам ПП «Борис+С»;

- актами перевірки інспекції праці, яким підтверджено наявність заборгованості ПП «Борис+С» перед ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що своїми діями, що виразилися у безпідставній невиплаті заробітної плати ОСОБА_5 більш як за один місяць, вчиненими умисно керівником підприємства, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 175 ч. 1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочині невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за ч.2 ст.382 КК України у зв`язку із не оплатою штрафу в сумі 12750 грн., притягався до адміністративної відповідальності: 08.05.2014 року за ст. 41 ч.1 КУпАП штраф 510 грн. та 25.06.2014 року за ст. 188-6 КУпАП штраф 850 грн., які, як пояснив ОСОБА_4 , до цього часу не сплачені, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, з сусідами не конфліктує, не зловживає спиртними напоями, громадський порядок не порушує.

Суд також враховує характер діяння, форму, вид та ступень вини, мотивів злочину; індивідуальні особливості особи: сімейний стан, спосіб життя, обставин, що характеризують поведінку винного до, та після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого ним діяння.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є добровільне відшкодування заборгованості по заробітній платі.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Суд виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. А тому, враховуючи факт несплати ОСОБА_4 покарання в виді штрафу за попереднім вироком суду, суд вважає за неможливе призначити ОСОБА_4 покарання в виді штрафу, враховуючи, що він не працює, суд не може призначити йому виправні роботи, а тому призначає йому позбавлення волі в мінімальних межах.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини вчинення злочину, поведінку винного до, та після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого ним діяння, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому застосовує ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього додаткові зобов`язання відповідно до ст. 76 КК України.

Потерпілою заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 10000 грн. моральної шкоди, завданої безпідставною невиплатою їй заробітної плати.

Вказаний цивільний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України полягає у безпідставній невиплаті громадянам заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат більше ніж за один місяць.

Заробітна плата виплачується з коштів підприємства, установи, організації і заборгованість із заробітної плати та моральна шкода у зв`язку із заборгованістю може стягуватися лише з цих юридичних осіб (фізичних осіб-підприємців) в порядку цивільного судочинства, враховуючи, що об`єктом кримінального посягання, склад якого передбачений ст. 175 КК України, є трудові, а не майнові права, а відповідачами за такими позовами є підприємство, установа чи організація, а не керівник, який притягується до кримінальної відповідальності за ст.175 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 3,4 КК України, а саме:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1