Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9890/15-к
Провадження № 1-кп/644/544/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою- спеціальною освітою, одруженого і має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, працюючого водієм, не зареєстрованого за місцем проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,-
встановив:
ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, у військовому званні старшого солдата 16.08.2014 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року та з 18.08.2014 року на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , був зарахований до складу сил антитерористичної операції (АТО) у складі НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони, 01.09.2015 року був демобілізований згідно Указу Президента України.
Згідно ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_6 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Під час несення служби, в порушення вищезазначених вимог, 11 грудня 2014 року, знаходячись на території тимчасової дислокації, в зоні проведення антитерористичної операції, в місті Старобільськ Луганської області, ОСОБА_6 отримав звільнення за сімейним станом, строком на 10 днів перед виїздом до місця звільнення, а саме у місто Київ старший солдат ОСОБА_6 взяв свої особисті речі, попередньо не оглянувши їх, та направився до найближчого автовокзалу. Там ОСОБА_6 разом з старшим солдатом ОСОБА_7 стали чекати автобус, зрозумівши що його прийдеться чекати тривалий проміжок часу, вони вирішили поїхати до місця звільнення автостопом, далі зупинивши таким чином легковий автомобіль сірого кольору, марку та державний номерний знак ОСОБА_6 не пам`ятає, також ім`я водія він не запам`ятав. Доїхавши на вказаному автомобілі до міста Харкова, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 вийшов біля станції метро «Пролетарська», далі вони спустилися в метрополітен для того, щоб далі рухатись на залізничний вокзал, а звідти до міста Києва.
На території станції метро «Пролетарська» ОСОБА_6 зупинили співробітники ППС, на їх прохання ОСОБА_6 добровільно виклав, речі які знаходились у його сумці, серед особистих речей співробітниками ППС було виявлено два металевих предмети, схожі на гранати РГД -5, один металевий предмет схожий на гранату Ф-1, та металеві предмети схожі на запали до них. Згідно висновку судової вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 57/4-316, вказані предмети являються двома ручними осколковими гранатами РГД - 5, та однією ручною осколковою гранатою Ф -1, які відносяться до категорії боєприпасів придатними до вибуху. ОСОБА_6 при цьому дав пояснення, що так як він не оглянув свої речі перед тим як виїжджати до міста проведення свого звільнення, то він не знав, що в його речах знаходяться вказані гранати, які він поклав туди, перебуваючи в зоні АТО. Прицьому усвідомлюючи, що вказані предмети являються боєприпасами і маючи намір на їх незаконне придбання, носіння та зберігання, незаконно, без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами), дозволу, привласнив боєприпаси, а саме дві гранати РГД-5, та одну гранату Ф-1, які незаконно зберігав та носив при собі та в подальшому незаконно перевіз до м. Харкова. ОСОБА_6 усвідомлював, що вказані предмети являються боєприпасами, але без передбаченого Положенням про дозвільну систему дозволу, 10.12.2014 року носив та зберігав при собі дві гранати РГД-5, та одну гранату Ф-1, та по станції метро «Пролетарська» в м. Харкові був зупинений співробітниками ППС та вказані боєприпаси були вилучені у останнього.
При цьому ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказані предмети являються боєприпасами і маючи намір на їх незаконне носіння та зберігання, незаконно, без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (зі змінами), дозволу, привласнив здобуті незаконним шляхом боєприпаси, а саме взяв дві гранати РГД-5 та одну гранату Ф-1, які незаконно зберігав та носив при собі та в подальшому незаконно перевіз до м. Харкова.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, визнав повністю, про обставини вчинення злочину дав показання, як указано в описовій частині вироку.
З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, за пропозицією прокурора, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, а обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу.
Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення злочину, суд вважає ці показання достовірними.
Аналізуючи досліджені докази, суд дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ст. 263 ч. 1 КК України, оскільки він здійснив носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, сприяння досудовому слідстві, молодий вік та проходження військової служби в особливих умова в зоні АТО.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості.
Судом досліджені відомості, що характеризують обвинуваченого і встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроджений м. Київ, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, одружений і має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимого, характеризується позитивно, проходив строкову військову службу в Збройних Силах України, був мобілізований і проходив службу в зоні АТО, має нагороди: 14.07.2015 р. медаллю «За оборону рідної Держави», 22.06.2015 р. нагрудним знаком «Захисник Вітчизни», 05.05.2015 р. пам`ятним нагрудним знаком «Кращий сержант (старшина) Збройних Сил України», є учасником бойових дій, працює водієм, не зареєстрованого за місцем проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.42-56)
З огляду на особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, що не є суспільно небезпечною особою, щиро розкаявся, характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. Враховуючи наявність зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за можливе, застосувавши ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 263 ч.1 КК України.
При цьому суд також ураховує, що має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд також ураховує, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. Суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року) та "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що ;"для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Враховуючи наявність зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за можливе, застосувавши ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 263 ч.1 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати, згідно вимог п. 3 ст. 118, ст.122, ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню із засудженого в доход Держави. Але стороною обвинувачення не надані підтвердження таких витрат, а надані підтвердження витрат за проведені,по декількох фактах, які не стосуються обвинувачення ОСОБА_6 ,комплексної судово-вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу, - витрати на залучення експерта склали 4431 грн. 84 коп. Судом було запропоновано надати підтвердження судових витрат на проведення судових експертиз саме по бойовим припасам, які були вилучені у обвинуваченого, але прокурор зауважив у судовому засіданні, що таке підтвердження не може надати.
Долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. ст.100, 368 КПК України дві гранати РГД-5, та одна граната Ф-1 які були знешкоджені, а уламки вказаних гранат направлені в камеру схову Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (м. Харків, вул. Л.Пастера 16-А) - військову частину НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили, слід знищити, як такі, що не представляють собою цінності і не можуть бути використані вподальшому (т. 1 а.с. 60).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 128-129, 100, 69, 53,376 КПК України; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ( від 23 лютого 2006 р.), суд -
з а с у д и в:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України на підставі ст. 53 КК України у вигляді штрафу в межах СТА ШЕСТИДЕСЯТИ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2720 грн. 00 коп. ( дві тисячі сімсот двадцять гривень 00 копійок).
Міра запобіжного заходу не обиралась.
Речові докази: дві гранати РГД-5, та одна граната Ф-1 які були знешкоджені, а уламки вказаних гранат направлені в камеру схову Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (м. Харків, вул. Л. Пастера 16-А) - військову частину НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили, слід знищити, як такі, що не представляють собою цінності і не можуть бути використані вподальшому.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Засудженими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Суддя: ОСОБА_1