№ 1- 162/2010 р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 р.

Білопільський районний суд Сумської області в складі: головуючого: судді Кліщ О.В.

при секретарі: Супрун Г.Г.

за участю прокурора: Топорковоі О.Б.

адвоката (ів) ________________________. .

захисника (ів)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Білопіллі кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, працюючого майстром виробничого навчання ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту», уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, -

-за ч. 1 ст.191 КК України, - ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі наказу директора ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту» № 37-к від 31 серпня 2009 року призначений з 01 вересня 2009 року на посаду майстра виробничого навчання даного ліцею за професією «тракторист-машиніст сільськогосподарського /лісогосподарського/ виробництва /категорії «А», «В», «С»/, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водій автотранспортних засобів /категорія С/.

При прийнятті на роботу між ним та директором ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту» ОСОБА_3 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого ОСОБА_1 являвся матеріально-відповідальною особою та виконував роботу безпосередньо повязану із виплатою заробітної плати, стипендії, винагороди, харчування учнів.

Однак, будучи матеріально-відповідальною особою за збереження та видачу грошових коштів учнів, упродовж часу з вересня 2009 року по березень 2010 року включно майстер виробничого навчання ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту» ОСОБА_1, отримуючи

від бухгалтера ліцею грошові кошти для видачі учням Групи № ТУ 7, привласнив стипендію та премію, яка належала до виплати учню вказаного навчального закладу ОСОБА_4 в розмірі 2732,60 гривень та використав отримані грошові кошти у власних цілях.

При цьому, ОСОБА_1, вчиняючи привласнення стипендії та премії, яка перебувала у його віданні, та яка належала до виплати учню групи № ТУ-7 ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту» ОСОБА_4 в розмірі 2732 грн.60 коп. усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у привласненні упродовж часу з вересня 2009 року по березень 2010 року включно стипендії та премії, яка належала до виплати учню групи № ТУ-7 ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту ОСОБА_4 в розмірі 2732 грн. 60 коп. майстер виробничого навчання даного навчального закладу ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ст. 191 ч. 1 КК України - привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1В визнав себе винним повністю за предявленим йому обвинуваченням, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що вчинив злочин, отримуючи згідно договору про повну матеріальну відповідальність стипендію та премію, яка належить учням групи № ТУ-7 ліцею та привласнив кошти, що належать учню ОСОБА_4 , бо хотів провчити учня ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не приходив на заняття. Спочатку він мав намір віддати йому кошти, потім передумав і не віддавав протягом 7 місяців. На даний час кошти в сумі 2732 грн.60 коп. повернуті учню. Сам учень ОСОБА_4 не побажав навчатися в ліцеї і на даний час не є учнем ДПТНЗ «Білопільський професійний ліцей залізничного транспорту».

Учасники судового розгляду не заперечили проти недоцільності дослідження доказів тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи наведене в сукупності суд приходить до висновку, що органами досудового слідства дії підсудного за ч. 1 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи, - кваліфіковані правильно, а його вина у вчиненому - доведена як визнанням підсудним своєї вини, так матеріалами справи.

Призначаючи підсудному вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного, помякшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, підсудний ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував повністю збитки, за місцем проживання характеризується формально позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, а тому суд вважає можливим призначити підсудному покарання в межах санкції статті інкримінованого йому закону.

Суд прийшов до висновку про доцільність призначення підсудному додаткового покарання у вигляді позбавлення права займати матеріально-відповідальні посади.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.191 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу в доход держави у сумі 850 / вісімсот пятдесят/ грн. з позбавленням права обіймати посади, що повязані з матеріальною відповідальністю строком на 1 /один/ рік.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню-підписку про невиїзд.

Речові докази, які зберігаються в матеріалах кримінальної справи /а.с.72/ - залишити в справі.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя -