Провадження № 1-кп/127/1017/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2015 р. за № 0003341 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

20.05.2015 р. біля 18.00 год. ОСОБА_6 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна з приміщення гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ставши на паркан, заліз через простір під звисом даху в приміщення вищевказаного гаража. Перебуваючи в приміщенні гаража, ОСОБА_6 виявив чотири автомобільні колеса марки «Dunlop» з металевими дисками. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 здійснив їх викрадення.

В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму згідно з висновком експерта № 107 від 26.06.2015 р. у розмірі 3780,48 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що дату він не пам`ятає, він заліз до сусіда в гараж, звідки викрав чотири колеса, які в подальшому продав. Гараж сусіда розташований на межі між їхніми ділянками. В гаражі був отвір розміром приблизно 1х0,5 м, тому він вільно міг проникнути до його приміщення. Замків він не зламував.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що з його гаража було викрадено чотири колеса. Приміщення гаража було замкнуте, але там був піддашок, через який можна було роздивитись, що знаходилось в гаражі. Гараж розташований на межі ділянок. На даний час викрадене в нього майно йому повернуто.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що до нього зателефонував ОСОБА_8 і запропонував придбати колеса. Він під`їхав, оглянув їх, запитав у ОСОБА_9 про їх походження, на що той повідомив, що колеса йому привезли з міста. Він погодився придбати колеса і заплатив за них 400 грн., оскільки висота протектора складала біля 4 мм. Три колеса ОСОБА_8 привіз йому зі ОСОБА_10 автомобілем, а одне ОСОБА_8 на велосипеді.

Про те, що колеса викрадені він дізнався через декілька днів від дільничного, якому він віддав придбані у ОСОБА_9 колеса.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 брат його дружини. Дату він не пам`ятає, до нього підійшов ОСОБА_8 і попросив перевезти колеса, на що він погодився. ОСОБА_8 завантажив у багажник три колеса і вони поїхали. Коли вони приїхали, власника будинку не було, тому ОСОБА_8 вивантажив колеса і залишився, а він поїхав. Наступного дня від дільничного він дізнався, що колеса викрадені.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не заперечував, надаючи чіткі та послідовні показання з цього приводу. Факт подальшого збуту викрадених у потерпілого коліс ОСОБА_7 також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Так, обвинувачений даної обставини не заперечував і його показання повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні, не заперечуючи факту вчинення її підзахисним крадіжки, заперечувала наявність такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у приміщення чи інше сховище.

При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого суд приймає до уваги наступне.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Відповідно до правового висновку щодо проникнення наданому в справі щодо іншого злочину проти власності, викладеного в постанові Верховного Суду України від 15.11.2012 р. у справі за № 5-15кс12 ключовим у вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки проникнення при вчиненні розбою є встановлення того, з якою метою особа ввійшла (потрапила) у приміщення. Адже у тому разі, коли особа під впливом свого корисливого мотиву утвердилася в намірі заволодіти чужим майном, вона обирає механізм злочинної поведінки, який включає в себе етапи, зокрема мотивації злочину, цілепокладання, планування посягання, вибір шляхів досягнення цілі, прогнозування ризиків та можливих наслідків тощо. Через сукупність таких дій і суб`єктивне ставлення до них особи, яка їх вчинила, відбувається візуалізація останньої (позиціонування самої себе), тобто проявляються процеси діяння, які недоступні для безпосереднього спостереження.
Виходячи зі змістових зовнішніх ознак суспільно небезпечного діяння (об`єктивна сторона злочину) та інтелектуально-вольових (суб`єктивна сторона злочину), можна змоделювати (уявити ситуацію), що у тому разі, коли особа мала намір викрасти конкретне майно з торгової зали крамниці і обрала спосіб заволодіння ним, пов`язаний із формально безперешкодним входженням до приміщення зали, факт потрапляння в приміщення за таких обставин не повинен визнаватися "проникненням" у кримінально-правовому значенні. Коли ж особа задумала викрасти майно у тій же крамниці, але з відокремленої торгової секції (торгівля ювелірними виробами, електронними засобами тощо), яка облаштована в приміщенні крамниці, і потрапляння до зали крамниці не було обмежено часовими рамками чи іншими засобами, то вхід у приміщення крамниці не може визнаватися кримінально караним проникненням, тоді як викрадення майна із приміщення секції, вільний доступ до якої був обмежений, у разі потрапляння туди, має визнаватися незаконним проникненням.
Якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном, певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізичне спинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення.
Таким чином, враховуючи ну обставину, що ОСОБА_6 потрапив до гаража потерпілого без дозволу останнього, для потрапляння скористався наявністю незаробленого піддашку, умисел на викрадення майна потерпілого у нього з`явився до фактичного проникнення до гаражного приміщення, суд твердження захисника обвинуваченого про відсутність в його діях такої кваліфікуючої ознаки до уваги не приймає.
З огляду на викладене суд вважає, що дії ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину, поєднане з проникненням у інше приміщення.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, проте раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, у вчиненому розкаявся. Також суд приймає до уваги, що викрадене майно потерпілому повернуто і останній претензій до обвинуваченого не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його негативного ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення криміналістичних досліджень слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 537 (п`ятсот тридцять сім) грн. 60 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: