Справа № 729/592/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/711/2015
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 серпня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 6 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого Бобровицьким районним судом Чернігівської області 28 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 60 год. громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 6 липня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2014 року остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді арешту на строк 1 місяць 1 день.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та доведеність вини просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що його брата було призвано за мобілізацією на військову службу і у нього на утриманні залишилися ще батьки пенсіонери, які потребують допомоги по господарству.

Суд першої інстанції встановив, що 28 квітня 2014 року ОСОБА_7 відповідно до вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та йому було призначено покарання в вигляді 60 год. громадських робіт.

13 червня 2014 року ОСОБА_7 був постановлений на облік в кримінально-виконавчій інспекції Бобровицького району, де йому були роз`яснені його права, порядок та умови відбування покарання, він був попереджений про відповідальність за ухилення від відбування покарання та отримав направлення до комунального підприємства «Міськдобробут» для подальшого відбування покарання за місцем проживання.

Комунальним підприємством «Міськдобробут» був складений графік виходу на роботу з 1 липня 2014 року по 30 липня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_7 мав виконувати громадські роботи кожен день по 4 год.

Із призначених 60 год. ОСОБА_7 відпрацював лише 20 год. в подальшому для відпрацювання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв комунальне підприємство та КВІ, документів на підтвердження поважності причин неявки не надав.

1 серпня 2014 року ОСОБА_7 інспектор КВІ письмово попередив про кримінальну відповідальність за ухилення від громадських робіт.

1 серпня 2014 року у ОСОБА_7 були відібрані письмові пояснення з приводу порушення графіку робіт та неявки до КВІ та йому доведено до відома, що в разі подальшого порушення ним умов покарання матеріали про притягнення його до кримінальної відповідальності будуть направлені до прокуратури, в подальшому неодноразово інспектор КВІ викликав ОСОБА_7 , проте він не з`являвся, громадські роботи не відбув.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора щодо необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, до якого він був засуджений.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які його характеризують, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння в розкритті злочину, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої статті, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Остаточне покарання вірно призначено у відповідності до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи положення ст. 71 КК України, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 6 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4