У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Леона О.І.

суддів Калиняк О.М., Волинця М.М.

з участю прокурора Гриціва Н.М.

ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2010 року,

в с т а н о в и л а :

18 січня 2010 року слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській обл. ОСОБА_3 порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України. У постанові про порушення кримінальної справи зазначено, що ОСОБА_1 в травні 2009 року біля приміщення МРЕВ ДАІ у м. Калуші для підробки документу надав невстановленій слідством особі свою фотографію, анкетні дані та 1 500 грн.; за домовленістю наступного дня отримав від цієї особи підроблене посвідчення водія на прізвище ОСОБА_1, видане 23 серпня 2006 року. 27 грудня 2009 року близько 10 год. 15 хв. на вул. Стрийській у м. Львові ОСОБА_1 керував автомобілем та при перевірці документів пред'явив працівникам ДПС завідомо підроблене посвідчення водія. Приводом до порушення справи стало затримання ОСОБА_1 працівниками ДПС, яким він пред'явив підроблене посвідчення. Матеріали містять достатньо даних, які вказують на наявність ознак злочинів, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України.

Постанову слідчого про порушення кримінальної справи ОСОБА_1 оскаржив до суду в порядку ст. 236-7 КПК України.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2010 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого про порушення кримінальної справи відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить постанову слідчого про порушення щодо нього кримінальної справи та постанову суду скасувати. Постанову суду вважає незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування апеляції покликається на такі доводи: суд безпідставно дійшов висновку, що у слідчого були достатні дані, які вказували на наявність ознак складу злочинів; суд не взяв до уваги, що дізнання проведено однобічно і неповно; він вказав на особу на ім'я Віктор, який передав йому посвідчення, однак у ході дізнання необхідних оперативно-розшукових заходів проведено не було, ця особа встановлена не була, не було допитано і його вітчима ОСОБА_4, який познайомив його з Віктором; на момент порушення кримінальної справи не було встановлено ознак суб'єктивної сторони складу злочину; він був упевнений, що передане йому Віктором посвідчення є дійсним і законним і не мав на меті використовувати підроблене посвідчення; судом не взято до уваги, що слідчий Ільків С.С., порушуючи кримінальну справу, діяв з метою вимагання хабара й щодо нього самого порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 368 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, його захисника адвоката ОСОБА_2 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, а постанови суду без зміни, обговоривши наведені в апеляції доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КПК України кримінальна справа порушується компетентним органом за наявності до цього приводів та підстав.

Під приводом до порушення кримінальної справи слід розуміти передбачене законом джерело, з якого компетентний орган отримує відомості про вчинений або підготовлюваний злочин. Перелік приводів до порушення кримінальної справи наведений у ч.1 ст. 94 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 94 КПК України підставами для порушення кримінальної справи є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину на момент прийняття компетентним органом рішення про порушення справи.

Суд, розглядаючи скарги на постанови слідчого та прокурора про порушення кримінальної справи на стадії досудового слідства, зобов'язаний перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначених постанов і не вправі розглядати та вирішувати заздалегідь ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінальної справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи № 4-440/10 Сихівського районного суду м. Львова та матеріалів дослідчої перевірки кримінальної справи № 139-2445, приводом до порушення щодо ОСОБА_1 кримінальної справи за ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України стало безпосереднє виявлення органом дізнання ознак злочинів.

У результаті проведеної в порядку ст. 97 КПК України перевірки (а саме: з рапортів інспекторів ДПС ВДАІ м. Львова від 27 грудня 2009 року про зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та пред'явлення останнім посвідчення водія з явними ознаками підроблення, пояснень ОСОБА_1 від 27 грудня 2009 року, протоколу вилучення від 27 грудня 2009 року в ОСОБА_1 посвідчення водія, висновку спеціаліста № 6/4 від 05 січня 2010 року про те, що вилучене в ОСОБА_1 посвідчення не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обороті, і бланк даного документу виготовлений не поліграфічним підприємством, яке здійснює виготовлення бланків типових документів) були отримані відомості про ознаки злочинів, тобто достатні дані, які вказували на наявність ознак злочинів та які послужили підставою до порушення кримінальної справи за ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України.

Постанова про порушення справи прийнята компетентною особою, і передбачених законом обставин, які б виключали провадження у кримінальній справі, не було.

Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу ОСОБА_1, перевірив наявність передбачених ст. 94 КПК України приводів і підстав до порушення кримінальної справи, дотримання вимог ст.ст. 97, 98 КПК України, спростував наведені в скарзі мотиви та прийшов до правильного висновку про законність винесення слідчим постанови про порушення кримінальної справи.

Доводи апелянта про однобічність і неповноту проведеного дізнання, не встановлення особи, яка передала йому посвідчення, не проведення допитів відповідних осіб не можуть бути підставою для скасування постанови слідчого, оскільки провадження розшукних та слідчих дій можливе після порушення кримінальної справи в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством.

Викладені в апеляції доводи ОСОБА_1 про неврахування судом відсутності в його діях ознак суб'єктивної сторони складу злочину (що фактично є оцінкою доказів) колегія суддів до уваги не бере, оскільки дослідження та оцінка доказів, зібраних у справі, здійснюються судом при розгляді кримінальної справи по суті, а не при перевірці законності постанови про порушення кримінальної справи.

Покликання на те, що слідчий Ільків С.С. діяв з метою вимагання хабара й щодо нього самого порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 368 КК України, не спростовують законність постанови слідчого, який за наявності необхідних для цього приводів та підстав порушив кримінальну справу.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляція ОСОБА_1 є необгрунтованою, постанова суду відповідає вимогам закону і підстав для її скасування та задоволення апеляції немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 382 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2010 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про порушення кримінальної справи залишити без зміни, а апеляцію ОСОБА_1 без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7