ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 3 вересня 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо засудженого

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_15,

захисника ОСОБА_5,

потерпілого ОСОБА_7,

встановив:

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_5, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6, викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, вказано при цьому, що апеляційним судом не повною мірою враховані дані про ОСОБА_6, виправлення якого можливе без ізоляції від суспільства, з огляду на те, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю, щиро покаявся, просив вибачення у потерпілих, відшкодував завдану матеріальну шкоду, позитивно характеризується, страждає на ряд захворювань, має на утриманні матір, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду.

В запереченнях на подану захисником касаційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили дану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни, наголошуючи на її законності та обґрунтованості.

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 5 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2015 року апеляційну скаргу засудженого та його захисника залишено без задоволення, а вирок суду від 5 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 21 вересня 2014 року, приблизно о 13-ій год., керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ-2104», рухаючись автодорогою «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», в порушення пунктів 2.3 «б», 12.1, 31.1, 31.6 «а» Правил дорожнього руху, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, неправильно її оцінивши, вимкнув двигун керованого ним автомобіля шляхом повороту ключа запалювання, що призвело до відсутності керованості автомобіля і здійснення маневру під час руху, та при наближенні до велосипедистів, які рухались у попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого керований ним автомобіль із заблокованим кермом виїхав на узбіччя та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили його смерть.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану ним касаційну скаргу та надав у судовому засіданні касаційного суду уточнення до скарги, в якій виклав вимогу про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення потерпілого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в касаційній скарзі захисника не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Суд вважає, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6, попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_6 повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, страждає на ряд захворювань, є інвалідом третьої групи, доглядає матір похилого віку, повністю відшкодував потерпілим завдані злочином матеріальні збитки, частково відшкодував моральну шкоду. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, обставинами, які пом'якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданих злочином матеріальних збитків. Суд, врахувавши наведене у сукупності, призначив покарання і мінімальних межах санкції статті із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Отже, наведені у касаційній скарзі захисника дані про особу засудженого вже були враховані судом при призначенні покарання, інші дані не наведено, тому підстав вважати призначене покарання невідповідним тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, суд не вбачає.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13