АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2112/15 Справа № 200/8643/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши в м.Дніпропетровську у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року, яким:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Волоське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Волоське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, маючого середньо-спеціальну освіту, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, вирок відносно якого не оскаржується,
засуджено кожного за ч.2 ст.187 КК України,та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що їм належить.

Цим же вороком вирішена доля речових доказів.

Вироком встановлено, що 05 квітня 2014 року приблизно о 01 годині 50 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 маючи умисел на розбійний напад, знаходячись у м.Дніпропетровську, біля перехрестя вул. Словацького та вул. Плеханова, вступивши у попередню змову та розподіливши між собою ролі у вчиненні злочину, побачивши раніше невідомих їм ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_10 , маючи при собі дерев`яну палицю биту, та ОСОБА_9 , який мав при собі в кишені електричний пристрій «електрошокер», який за своїми технічними характеристиками є керованим пристроєм для ураження струмом високої напруги, прослідували за ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .. Реалізуючи умови злочинної змови, спрямованої на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, з корисливих мотивів, ОСОБА_10 , діючи погоджено у групі із співучасником злочину ОСОБА_9 , згідно відведеній йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, застосовуючи насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я, підбіг до ОСОБА_7 ззаду, та умисно наніс йому один удар битою по голові, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на землю, втративши свідомість та не чинив опору. В свою чергу ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, реалізуючи відведену йому роль, підбіг до лежачого на землі ОСОБА_7 , умисно притулив до його обличчя «електрошокер», увімкнув його, чим вивільнив електричний струм високої напруги, яким уразив ОСОБА_7 , вчинивши напад, поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, змусивши ОСОБА_7 підкоритись його волі та не чинити опору. Після чого ОСОБА_12 , переслідуючи злочинні наміри, направлені на заволодіння майном ОСОБА_7 , обшукав кишені його одягу, де виявив та заволодів: мобільним телефоном «Нокіа Е75» вартістю 4000 гривень, а також зняв з шиї потерпілого ОСОБА_7 чохол для фотоапарату вартістю 300 гривень, у якому знаходився фотоапарат «Нікон Д33100» вартістю 6000 гривень, а всього на суму 10300 гривень. Одночасно з діями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно відведеній йому ролі, не припиняючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, знаходячись безпосередньо біля ОСОБА_11 , бажаючи подавити волю останнього до можливого опору, умисно наніс йому не менше 4 ударів руками та ногами в область голови, тулубу та верхніх кінцівок. Від отриманих ударів ОСОБА_11 впав на землю та не чинив опору. Скориставшись цим, ОСОБА_10 вихопив у потерпілого ОСОБА_11 сумку для ноутбуку вартістю 500 гривень, у якій знаходився ноутбук «Леново Ю 310» вартістю 7000 гривень, мобільний телефон «Соні Еріксон 350» вартістю 150 гривень з сім-картою «МТС» вартістю 10 гривень, навушники вартістю 150 гривень, зарядний пристрій для мобільного телефону « Нокіа Е75» вартістю 50 гривень.
Після чого ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати злочинний намір, погрожуючи ОСОБА_11 продовженням застосування до нього фізичного насилля, став вимагати передати йому мобільний телефон. ОСОБА_11 після застосованого до нього насилля, сприймаючи погрозу ОСОБА_10 реально, не чинив опору та видав належний йому мобільний телефон «Нокіа 1288» вартістю 250 гривень з сім-картою «МТС» вартістю 10 гривень, а всього на загальну суму 8160 гривень.
Після вилучення майна у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , утримуючи майно, покинули місце вчинення злочину.
Таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, умисно, із корисливих спонукань, із застосуванням насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді чотирьох підшкірних крововиливів нижньої губи, ОЧМТ, струс головного мозку, забійну рану голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) та заволоділи майном на суму 10300 гривень, чим спричинили йому матеріальну шкоду на вищевказану суму, та спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_11 у вигляді забою м`яких тканин голови, садна надбрівної області ліворуч, забою м`яких тканин правого плечового суглобу, синця задньої поверхні і правого плечового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, та заволоділи його майном на загальну суму 8160 гривень, чим спричинили йому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_9 , через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Свої вимоги зазначені в апеляційні скарзі мотивує тим, що судом при призначенні покарання не було враховано його думку, як потерпілого. Зазначає, що ОСОБА_9 щиро розкаявся в скоєному. Крім того, має молодий вік, який може бути зіпсований ув`язненням.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги потерпілого, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали справи та обсудив доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.187 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються і у відповідності до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_9 , то вони є не обґрунтованими.

Вирішуючи зазначене питання, суд першої інстанції з дотриманням вимог закону взявши до уваги, що злочин скоєний ОСОБА_9 віднесений до категорії тяжких злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд вважав за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах визначених санкцією ст.187 ч.2 КК України з конфіскацією майна, що йому належить, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Судом 1-ї інстанції враховані всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_9 добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, врахував і думку потерпілого, та призначив покарання яке є мінімальним, передбаченим санкцією статті.

Судова колегія вважає необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі потерпілого на те, що ОСОБА_9 щиро покаявся, так як при розгляді справи в суді 1-ї інстанції він свою провину визнав частково, що суд 1-ї інстанції вірно розцінив як бажання пом`якшити кримінальну відповідальність за скоєний злочин.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони є правильними та ґрунтуються на вищенаведених обставинах, що були досліджені судом та вірно оцінені, а призначене обвинуваченим покарання є справедливим за видом, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія судів вважає не обґрунтованими та такими які не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , засуджених за ч.2 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді