Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/7577/15-к
Провадження № 1-кп/523/384/15
І м е н е м У к р а ї н и
05.11.2015 року м. Одеса
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, відомості про офіційне працевлаштування відсутні, засудженого:
вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 5 січня 2011 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців; випробування скасовано постановою зазначеного суду від 12 жовтня 2011 року, звільнененого по завершенню строку відбуття покарання 11 жовтня 2013 року;

вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2014 року за ст.395 КК України до покарання у виді арешт строком 1 місць, звільненого по завершенню строку відбування покарання 24 квітня 2014 року;

зареєстрованого та фактично проживавшого до ув`язнення 24 березня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в незаконному зберіганні з метою збуту, а також в незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу при наступних обставинах.

Близько 17 години 30 хвилин 26 лютого 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення співробітниками СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області оперативної закупки без затримання, незаконно збув ОСОБА_7 за гроші в сумі 450 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, опій ацетильований, масою в сухому залишку 0,07 г., який ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою збуту.

Крім того, о 15 годині 17 хвилин 24 березня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №2 по вул. Марсельська в м. Одесі, під час проведення співробітниками СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_7 за гроші в сумі 300 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, опій ацетильований, масою в сухому залишку 0,0052 г., який ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою збуту.

Обвинувачений свою вину у зазначених діях не визнав та відмовився давати показання.
Дослідивши докази в провадженні суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, при викладених у обвинуваченні обставинах, оскільки в судовому засіданні не добуті належні та допустимі докази вини обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.ст.91 і 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В основу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення органом досудового розслідування покладено показання залегендованого закупника свідка ОСОБА_7 , показання понятих під час оперативних закупівель - свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновки експертиз наркотичних засобів №319 від 5 березня 2015 року, №473 від 8 квітня 2015 року, висновок криміналістичної експертизи хімічних речовин №1726/17 від 16 квітня 2015 року, медичні шприці з рідиною коричневого кольору та речові докази: micro SD диски з відеозаписами оперативних закупівель; вилучений у обвинуваченого при його затриманні мобільний телефон марки «LG» моделі «Е615», грошові купюри - одна, номіналом 100 грн. НБУ, серії ГВ2073180, чотири, номіналом 50 грн. НБУ кожна, серіями КУ4737211, СД5150570, РД4866013, ВГ0883684, одна, номіналом 10 грн. НБУ, серії КГ0001695; папір (зразок люмінесцентного порошку); а також марлеві тампони із змивами з рук обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що наприкінці березня 2015 року він був випадково запрошений співробітниками міліції в якості понятого при здійсненні оперативної закупівлі наркотичних засобів у обвинуваченого, що відбувалась в м. Одесі, неподалік від розташованої по пр-ту Добровольського зупинки громадського транспорту «Амазонка». Перед цим в присутності свідка та іншого понятого оглядався закупник, при ньому нічого виявлено не було, далі тому вручались попередньо відксерокопійовані та помічені спецбарвником грошові купюри в загальній сумі 300 грн., та здійснювався виїзд на двох автомобілях до місця закупівлі.

Перебуваючи у вищезазначеному громадському місці свідок на відстані бачив, як в автомобіль закупника сів обвинувачений та вони разом від`їхали до розташованого по вул. Академіка Заболотного ринку «Москвич», де обвинувачений залишив салон автомобіля й пішов по вищезазначеній вулиці. Через незначний проміжок часу закупник, перебуваючи в автомобілі, в присутності понятих, видав співробітнику міліції медичний шприц з рідиною коричневого кольору, пояснюючи, що це наркотичний засіб, який він щойно купив у ОСОБА_6 .

Крім того, в присутності свідка ОСОБА_8 та іншого понятого було оглянуто затриманого обвинуваченого, якого згодом привели співробітники міліції. Під час обшуку у ОСОБА_6 було виявлено грошові купюри, які були освітлені разом з руками затриманого, та випромінювали певним кольором.

Також, як вбачається з показань свідка ОСОБА_8 кожен з понятих був ознайомлений із правами, обов`язками та складеними співробітниками міліції протоколами про результати цієї закупівлі, із змістом яких свідок погоджувався. Крім того, свідок не пам`ятає, чи оглядався транспортний засіб закупника, а також уточнив, що очевидцем безпосередньої передачі грошей та наркотичного засобу він не був, оскільки це відбувалося в автомобілі закупника.
Незважаючи на покладений судом обов`язок із забезпечення явки в суд залегендованого свідка ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_9 , прокурором здійснено це не було, що, з урахуванням принципу безпосередності судового розгляду, унеможливило визнання показань цих осіб, наданих під час досудового розслідування лише слідчому, в якості допустимих обвинувальних доказів. Отримані ж рапортом від старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 дані про смерть ОСОБА_7 не підтверджено жодним офіційним документом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що єдині вищезазначені показання свідка ОСОБА_8 є недостатніми для визнання ОСОБА_6 винним у вміненому тому діянні, оскільки купівлю наркотичних засобів та передачу за них грошей в салоні автомобіля свідок достовірно не бачив, перебував від закупника та обвинуваченого на певній відстані, яка б дозволяла не викрити його участі в якості понятого в цій процесуальній дії.
Крім того, під час судового розгляду 4 листопада 2015 року, за задоволеним клопотанням сторони захисту, судом було надано доступ до витягів із обвинувальних висновків у кримінальних справах із звинувачення ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України (справа №1527/16821/12), ОСОБА_12 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України (справа №1527/5268/12), ОСОБА_13 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ст.395 КК України (справа №1527/6547/12), копії обвинувального акту та реєстру у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України (справа №1527/19047/12). Із змісту зазначених додаткових доказів вбачається, що свідок ОСОБА_9 з 24 січня 2012 року систематично запрошувався співробітниками СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для участі в якості понятого під час проведення оперативних закупівель наркотичних засобів, здійснених у вищезазначених обвинувачених.

Враховуючи викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_9 , починаючи з січня 2012 року має специфічні стосунки із співробітниками СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що проводили оперативні закупівлі наркотичних засобів і в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , а тому цей свідок може бути необ`єктивною, зацікавленою особою, що позбавляє його можливості бути понятим відповідно до вимог абзацу 3 ч.7 ст.223 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.98 цього ж Кодексу).

Судом було оглянуто медичні шприці із рідиною коричневого кольору, що були об`єктами висновків експертиз наркотичних засобів №319 від 5 березня 2015 року, №473 від 8 квітня 2015 року. Незважаючи на те, що ці матеріальні об`єкти повністю відповідають вищезазначеним критеріям органом досудового розслідування, всупереч вимог ст.ст.100, 110 КПК України, жодного процесуального рішення про їх огляд, визнання і прилучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів прийнято не було.

В разі можливої наявності таких процесуальних рішень у слідчого чи прокурора суд також позбавлений права визнати їх в якості належних і допустимих доказів, оскільки вони не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України та не надані прокурором для дослідження в судовому засіданні.
Відомості про визнані під час досудового розслідування в якості речових доказів мобільний телефон марки «LG» моделі «Е615», грошові купюри - одна, номіналом 100 грн. НБУ, серії ГВ2073180, чотири, номіналом 50 грн. НБУ кожна, серіями КУ4737211, СД5150570, РД4866013, ВГ0883684, одна, номіналом 10 грн. НБУ, серії КГ0001695; папір (зразок люмінесцентного порошку); а також марлеві тампони із змивами з рук обвинуваченого, незважаючи на їх фактичний огляд безпосередньо в залі судового засідання, суд також не має права допустити як докази, оскільки прокурором або слідчим за його дорученням, не було надано доступу стороні захисту до камери зберігання речових доказів Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та до іншого невстановленого місця (щодо грошей), де під контролем держави зберігалися ці речові докази (ч.3 та ч.12 ст.290 КПК України), що підтверджується змістом протоколу відкриття матеріалів досудового розслідування.
Суд також констатує, що сторона захисту після завершення досудового розслідування не отримала доступу і до спеціалізованого сховища ГУМВС України в Одеській області, де зберігалися не визнані в якості речових доказів медичні шприці з наркотичними засобами, що також підтверджується змістом протоколу відкриття матеріалів досудового розслідування.

Надаючи оцінку дослідженим матеріалам проведених в даному кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій суд дійшов наступного.

В питанні дослідження наявності об`єктивної інформації про факт незаконного збуту ОСОБА_6 наркотичних засобів судом встановлено, що орган досудового слідства обґрунтовує це виключно змістом розсекречених постанови про проведення оперативної закупки та клопотання про надання дозволу на проведення аудіо-, відео контролю особи, винесених начальником СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 18 лютого 2015 року, з яких вбачається надходження в межах оперативно-розшукової справи категорії «Захист» № від 29 серпня 2014 року неконкретизованої оперативної інформації про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підготовлює збут наркотичних засобів на території Суворовського району м. Одеси.

На підставі рапорту старшого оперуповноваженого зазначеного підрозділу органу внутрішніх справ ОСОБА_10 (зареєстрованого 26 лютого 2015 року за №5519) про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів чоловік на ім`я ОСОБА_16 незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб розчин опію, з наступною його добровільною видачею останньою особою у виді медичного шприцу, заповненого рідиною коричневого кольору до відмітки 3 мл, відповідні відомості 27 лютого 2015 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001040 за ознаками ч.2 ст.307 КК України. Тобто відомості, отримані ОСОБА_10 під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, були використані як привід та підстави для початку досудового розслідування.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє посилання на інформацію, отриману від анонімних інформаторів на стадії попереднього слідства тоді, коли цього вимагає характер злочину. Інша справа, наступне використання цих показань судом в якості підстав для визнання особи винною. В цьому випадку правоохоронні органи повинні привести конкретні докази злочинної діяльності та лише посилання на оперативні джерела не можуть бути розглянуті як підстави для кримінального переслідування.

Як вбачається з наявних матеріалів досудового розслідування підставою для фактичного початку переслідування саме ОСОБА_6 стала неконкретизована оперативна інформація, про яку зазначається у постанові про проведення оперативної закупки, та рапорт оперуповноваженого СБНОН, без дати, про те, що проведеними оперативно -розшуковими заходами було встановлено, що наркотичні засоби збуває чоловік на ім`я ОСОБА_16 .

Водночас, відповідно до пункту 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 23 серпня 2012 року №747, рапорт належить до внутрішніх документів МВС України, а тому не може бути визнаним в якості єдиного допустимого обвинувального доказу.

Будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин, або вчинюваного злочину має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу. Будь-які попередні дані про злочин, що готується, мають належним чином перевірятися (Європейський суд з прав людини, рішення у справі «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року).

Оскільки стороною обвинувачення не було надано в суді будь-якого іншого об`єктивного доказу в підтвердження інформації, викладеної у вищезазначених документах ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які є прямо зацікавленими співробітниками СБНОН в результатах розгляду даного провадження, то суд приходить до висновку, що на момент початку кримінального переслідування ОСОБА_6 в розпорядженні держави не було перевірених та достатніх доказів, зафіксованих у відповідних, відкритих в порядку ст.290 КПК України, офіційних документах для об`єктивної підозри ОСОБА_6 в незаконному зберіганні з метою збуту, готуванні до збуту або збуті наркотичних засобів.

Матеріали досудового розслідування та зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення передбачають, що збут ним наркотичних засобів двічі відбувався одній і тій же особі ОСОБА_7 . Водночас, інші випадки збуту ОСОБА_6 та відомості про збут іншим особам, в матеріалах даного провадження відсутні, що опосередковано вказує на можливість провокації злочину та є неприпустимим.

Європейським судом з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року визначено, що поліцейська провокація має місце тоді, коли задіяні службові особи, які є працівниками органів безпеки або особами, які діють за їх вказівкою, не обмежують свої дії тільки розслідуванням кримінальної справи по суті прихованим способом, а впливають на суб`єкта з тієї метою, аби спровокувати його вчинити злочин, що в іншому випадку не було б вчинено, або з метою виявлення злочину, тобто задля отримання доказів і порушення кримінальної справи.

З досліджених в судовому засіданні відеозаписів обох оперативних закупок вбачається, що безпосередньо перед їх здійсненням залегендований свідок ОСОБА_7 неодноразово спілкувався з ОСОБА_6 , зокрема, засобом телефонного зв`язку. В розпорядженні органу досудового слідства перебували номер телефону обвинуваченого, а тому є незрозумілим, що перешкодило стороні обвинувачення в законний процесуальний спосіб отримати своєчасний доступ до змісту цих розмов перед закупками, використати ці дані в якості обвинувального доказу на доведення можливих намірів збуту чи можливого збуту ОСОБА_6 наркотичних засобів ОСОБА_7 чи іншим особам.

Таким чином, сукупність досліджених вище доказів опосередковано вказує на можливість провокації злочину, що є неприпустимим.
Відповідно до досліджених протоколів ідентифікації (помітки) грошових коштів, огляду і вручення грошових коштів та отримання добровільно наданого предмету 26 лютого 2015 року старший оперуповноважений СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 , за участю ОСОБА_7 , в присутності інших службових осіб СБНОН ОСОБА_15 та ОСОБА_17 здійснив помітку, шляхом ксерокопіювання, грошових коштів в сумі 450 грн., а також особистий огляд закупника та неконкретизованого автомобіля, яким керує останній, після чого тому були вручені помічені грошові купюри. Також від ОСОБА_7 в салоні автомобіля марки «ВАЗ-2107», р.н. НОМЕР_1 було отримано медичний шприц, об`ємом 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору до відмітки 3 мл.

Суд констатує, що зазначені процесуальні документи містять дані про такі розшукові дії, як огляд особи та транспортного засобу.

Оскільки згідно з вимогами ст.ст.237-238 КПК України огляд проводиться виключно стосовно місцевості, приміщення, речей, документів та трупа, а ОСОБА_7 , станом на 26 лютого 2015 року не мав вищеперелічених ознак, а тому слід дійти висновку, що фактично відбувся обшук закупника.

Відповідно до вимог ч.7 ст.223 КПК України обшук або огляд іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Всупереч викладеному зазначені процесуальні дії було здійснено лише в присутності заінтересованих в їх результатах співробітників СБНОН, тобто без понятих, що є неприпустимим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.237 КПК України огляд іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку такого володіння особи.

Положеннями ст.233 цього Кодексу встановлено, що ніхто не має права проникнути до іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. В такому випадку слідчий, за погодженням з прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст.234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Під іншим володінням особи розуміється транспортний засіб, яким вона має право володіти, а безпосереднє переслідування особи, що підозрюється у вчиненні злочину, розуміється як слідування за особою безперервно протягом певного часу, без втрати переслідувачем переслідуваного з поля зору, що здійснюється стосовно особи, якій вручено повідомлення про підозру, або яку застали на місці вчинення злочину чи безпосередньо після його вчинення.

В якості доказу отримання добровільної згоди ОСОБА_7 на огляд його автомобіля органом досудового розслідування долучено до матеріалів провадження письмову заяву останнього на ім`я начальника Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Водночас, зазначена заява не містить: дати, реєстрації, підпису і даних службової особи, яка безпосередньо відібрала цю заяву, жодних ідентифікаційних ознак транспортного засобу, що буде об`єктом огляду, відомостей про його власника, а також прямо зазначає, що ОСОБА_7 лише ним тимчасово керує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що огляд неконкретизованого транспортного засобу, яким тимчасово керував ОСОБА_7 , та був проведений 26 лютого 2015 року співробітниками СБНОН без судового рішення і належного дозволу особи, яка ним володіє,також не відповідав вищезазначеним вимогам закону.

Крім того протокол добровільної видачі медичного шприца з речовиною, а також інші матеріали розшукових дій не містять жодних даних про те, яким чином, ким та за участю яких осіб 26 лютого 2015 року було упаковано та опечатано ці речі.
Як було судом встановлено друга оперативна закупка проводилася 24 березня 2015 року за участю понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відносно останнього з яких є обґрунтовані сумніви в його об`єктивності та незацікавленості.

Крім того, під час проведення цієї оперативної закупки ОСОБА_7 також використовувався транспортний засіб. Огляд цього неконкретизованого автомобіля було проведено старшим уповноваженим СБНОН ОСОБА_10 за участю закупника, що оформлено у вигляді протоколу прийняття заяви. Із змісту даного протоколу буквально вбачається, що виключно ці дві особи, без участі понятих, оглянули неконкретизований автомобіль на підставі прийнятої від ОСОБА_7 заяви, та нічого не виявили.

Суд розцінює даний протокол в якості недопустимого доказу, оскільки він не відповідає наведеним вище вимогам КПК України для протоколу та процедури проведення огляду іншого володіння особи, а також відсутня відповідна письмова заява ОСОБА_7 від 24 березня 2015 року.

Таким чином, відсутність належних доказів того, що перед контактом та після контакту салони автомобілів, якими двічі користувався закупник, були оглянуті у встановленому порядку, знижує вірогідність достовірності інформації, а можливо було здійснено з метою, щоб ОСОБА_7 мав змогу в потрібний час легалізувати сховані чи забуті в автомобілі наркотичні засоби. Відсутність таких оглядів транспортних засобів суд розцінює як сумнів в об`єктивності отриманих результатів.

В судовому засіданні було також встановлено, що прокурором в порядку ст.290 КПК України не було відкрито рішення суду, на підставі якого було двічі використано засоби аудіо та відео фіксації закупки наркотичних засобів у ОСОБА_6 26 лютого та 24 березня 2015 року, існування якого непрямо підтверджується змістом клопотання слідчого (до розсекречування - №1161т) на ім`я голови апеляційного суду Одеської області, а також протоколом за результатами проведення оперативно-розшукового заходу за завданням (до розсекречування 1749т), складеного ОСОБА_10 12 березня 2015 року.

Не надання такого доступу через ймовірну наявність на рішенні суду грифу секретності неможливо визнати беззаперечним, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.7 ст.517 КПК України здійснення кримінального провадження, яке містить державну таємницю, не є підставою для обмеження прав його учасників, крім випадків, передбачених законом та обумовлених необхідністю забезпечення охорони державної таємниці.

Частинами 3-5 ст.517 цього ж Кодексу передбачено порядок допуску підозрюваного у кримінальному провадженні без оформлення допуску до державної таємниці після роз`яснення йому вимог ст.28 Закону України «Про державну таємницю» та попередження про кримінальну відповідальність за розголошення відомостей, що становлять державну таємницю. Доступ до матеріалів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, надається захисникам, яким надано допуск до державної таємниці, та які потребують його під час здійснення своїх прав і обов`язків, передбачених цим Кодексом, виходячи з обставин, встановлених під час кримінального провадження. Рішення про надання доступу до конкретної таємної інформації та її матеріальних носіїв приймаються у формі наказу або письмового розпорядження керівником органу досудового розслідування, прокурором.

Суд приходить до висновку, що невиконання прокурором вищезазначених вимог та не надання стороні захисту доступу в порядку ст.290 КПК України до можливо наявного судового рішення унеможливлює здійснення висновку про правомірність використання технічних засобів фіксації під час закупок наркотичних засобів у обвинуваченого.

Є також сумнівними та суперечливими дані оперативних закупок, зафіксовані в протоколах огляду закупника та вручення грошових коштів, оскільки під час кожної із закупок було використано технічні пристрої аудіо та відео контролю, проте з невідомих причин наявність у ОСОБА_7 таких пристроїв в жодному з протоколів не зафіксовано. Тобто, вказана обставина не виключає наявності у легендованого закупника й інших предметів, які в протоколах огляду не були зазначені.

Як вбачається із змісту досліджених протоколів та довідок про хід та результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій зазначені документи не містять відомості про технічні засоби фіксації, що застосовувалися. Зазначена обставина не дозволяє здійснити можливе належне відео-фонографічне експертне дослідження цих відеозаписів, про що слідчим було невмотивовано відмовлено стороні захисту під час досудового розслідування.

З урахуванням викладеного зазначений відеоматеріал судом не може бути визнаний належним та допустимим доказом в даному провадженні.

Надаючи оцінку протоколу отримання добровільно наданого предмету від 24 березня 2015 року суд зазначає, що він містить істотні недоліки в частині одночасного зазначення місця видачі як приміщення, розташованого в м. Одесі по вул. Академіка Заболотного біля кафе «Ёлки-Палки», так і в автомобілі марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_2 , зеленого кольору (а в протоколі про результати проведення контролю інша марка «Mitsubishi Galant»), а також відсутності відомостей про те, яким чином здійснювалось запакування та опечатування добровільно виданого ОСОБА_7 наркотичного засобу. Зазначені недоліки викликають сумнів у достовірності викладеної в даному протоколі інформації.

Органом досудового розслідування було також порушено і порядок освідування затриманого ОСОБА_7 з метою виявлення на його руках слідів злочину, а саме, спецбарвника, оскільки, всупереч вимог ст.241 КПК України, фактично такі дії було здійснено без відповідної постанови прокурора.

Таким чином досліджені матеріали проведених в даному кримінальному провадженні негласних слідчих (розшукових) дій слід визнати недопустимими.

Суд також визнає в якості недопустимих доказів і висновки експертиз наркотичних засобів №319 від 5 березня 2015 року, №473 від 8 квітня 2015 року, висновок криміналістичної експертизи хімічних речовин №1726/17 від 16 квітня 2015 року, оскільки експертизи проводилися з предметами, вилученими під час оперативних закупівель, що були здійснені з порушенням закону.

Крім того, як встановлено під час безпосереднього огляду в суді таких речових доказів, як визнані постановою слідчого 24 квітня 2015 року марлеві тампони із змивами з рук обвинуваченого, останні речі фактично є ватними тампонами.

Також, як встановлено під час безпосереднього огляду в суді таких речових доказів, як визнані постановою слідчого 24 квітня 2015 року грошові купюри, місцем фактичного зберігання останніх не є матеріали досудового розслідування.
З урахуванням сукупності вищевикладених висновків та встановлених обставин, отриманих безпосередньо в суді показань свідка сторони обвинувачення, змісту досліджених та визнаних в якості недопустимих доказів суд, у відповідності із положеннями ст.62 Конституції України, тлумаче всі сумніви щодо доведеності вини на користь ОСОБА_6 і приходить до загального висновку про відсутність в його діях складу вміненого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що спричинює його виправдання.
Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню, з наступним звільненням обвинуваченого з під-варти в залі судового засідання (ч.1 ст.377 КПК України).

Визнані в якості речових доказів: micro SD диски з відеозаписами оперативних закупівель слід зберігати в матеріалах судового провадження; грошові купюри, одну, номіналом 100 грн. НБУ, серії ГВ2073180, чотири, номіналом 50 грн. НБУ кожна, серіями КУ4737211, СД5150570, РД4866013, ВГ0883684, слід конфіскувати; мобільний телефон обвинуваченого марки «LG» моделі «Е615», грошову купюру, номіналом 10 грн. НБУ, серії КГ0001695, слід повернути ОСОБА_6 , папір (зразок люмінесцентного порошку); а також фактично ватні тампони із змивами з рук обвинуваченого слід знищити встановленим порядком.
Не визнані в якості речових доказів медичні шприці із рідиною коричневого кольору підлягають знищенню встановленим порядком.

Арешт, накладений на вилучені у ОСОБА_6 вищезазначені мобільний телефон та гроші слід скасувати.

Заявлені до відшкодування з ОСОБА_6 судові витрати, пов`язані з вартістю проведених судових експертиз, на загальну суму 1843,2 грн., слід прийняти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.368, 373,374 КПК України, суд,
у х в а л и в:

ОСОБА_6 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, визнати невинним і за відсутністю в його діях складу даного злочину виправдати.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_6 звільнити з під-варти в залі судового засідання.

Після набрання вироком законної сили:

1) арешт, накладений на грошові купюри, одну, номіналом 100 грн. НБУ, серії ГВ2073180, чотири, номіналом 50 грн. НБУ кожна, серіями КУ4737211, СД5150570, РД4866013, ВГ0883684, одну, номіналом 10 грн. НБУ, серії КГ0001695, а також мобільний телефон марки «LG» моделі «Е615», - скасувати.

2) визнані в якості речових доказів:

- micro SD диски з відеозаписами оперативних закупівель - зберігати в матеріалах судового провадження;

- грошові купюри, одну, номіналом 100 грн. НБУ, серії ГВ2073180, чотири, номіналом 50 грн. НБУ кожна, серіями КУ4737211, СД5150570, РД4866013, ВГ0883684, - конфіскувати та звернути в дохід держави;

- мобільний телефон марки «LG» моделі «Е615», грошову купюру, номіналом 10 грн. НБУ, серії КГ0001695, - повернути ОСОБА_6 ;

- папір (зразок люмінесцентного порошку); а також фактично ватні тампони із змивами з рук обвинуваченого - знищити встановленим порядком.

3) не визнані в якості речових доказів два медичні шприці із рідиною коричневого кольору - знищити встановленим порядком.

Заявлені до відшкодування з ОСОБА_6 судові витрати, пов`язані з вартістю проведених судових експертиз, на загальну суму 1843,2 грн., - прийняти на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий

ОСОБА_1