Провадження 1-кс/127/234/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2014 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_4 ,
особи, щодо якої вирішено питання про екстрадицію ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_7 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації від 20.11.2013 року,

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, яку мотивував тим, що до Генеральної прокуратури України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126 ч. 2 п. д КК РФ.
20.11.2013 року заступник Генерального прокурора України винесла постанову про видачу особи (екстрадицію), якою видано до Російської Федерації ОСОБА_5 для прагнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126 ч. 2 п. д КК РФ.
На думку адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 дана постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Особа, яка подала скаргу звертає увагу на те, що в оскаржувані постанові зазначено, що ОСОБА_5 є громадянином Грузії, однак дані відомості не відповідають дійсності, оскільки останній є грузином за національністю, а громадянином Грузії не є та ніколи не був. Крім того, ОСОБА_5 проживав у південноосетинському місті Цхінвал та мав громадянство Республіки Осетія. Вищенаведене свідчить про те, що під час здійснення екстрадиційної перевірки дані обставини не перевірялись.
Адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 у своїй скарзі також наголошує на тому, що пройшов строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин у вчиненні якого обвинувачується

ОСОБА_5 , тому дана обставина є підставою для відмови у видачі (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації відповідно до вимог ст. 589 КПК України.
Крім того, в оскаржуваній постанові не вірно роз`яснення порядок оскарження, оскільки в п. 2 резолютивної частини постанови вказано не існуючий Староміський районний суд.
Наступним порушенням є те, що ряд процесуальних документів надавались ОСОБА_5 органами прокуратури на незрозумілій йому українській мові, без перекладача. Багаточисленна кореспонденція ОСОБА_5 затримується Піщанською виправною колонією №59 та Вінницькою установою виконання покарань №1, що свою чергу є також грубим порушення чинного законодавства.
Адвокат ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 26.11.2013 року звертався до УДМС України у Вінницькій області із заявою про визнання його біженцем, яка на даний час ще не розглянута, а статтею 590 ч. 4 КПК України встановлено заборону на видачу особи до остаточного розгляду заяви про надання статуту біженцем, тому на думку скаржника, провадження у питанні надання статусу біженця є обставиною, що перешкоджає екстрадиції. Крім того, на розгляді Вінницького окружного адміністративного суду перебуває позовна заява скаржника про визнання неправомірними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_5 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дана обставина на думку ОСОБА_4 є перешкодою для видачі (екстрадиції) особи.
Однією із обставин, яка перешкоджає екстрадиції також є те, що ОСОБА_5 звернувся до УДМС у Вінницькій області про визнання його громадянином України. Рішення з даного приводу ще не прийнято.
Крім, того адвокат ОСОБА_4 наголошує на тому, що однією із підстав чому ОСОБА_5 не може бути піддано видачі є погіршений стан здоров`я останнього. ОСОБА_5 останнім часом, скаржиться на різке погіршення зору за час перебування під вартою, проблеми з дихальною та опорно-руховою системами. Також у останнього постійно підвищена температура тіла, що може бути ознакою серйозних захворювань. На думку ОСОБА_4 погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 є підставою для вирішення питання про неможливість (видачі) етапування останнього.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами просить скасувати постанову заступника Генерального прокурора України про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації від 20.11.2013 року та звільнити з під варти останнього.
В судовому засіданні ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали за викладених в ній обставин.
Прокурор заперечував щодо задоволення скарги, оскільки вважає, що скарга адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 є необґрунтованою та безпідставною.
Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.08.2012 року до Генеральної прокуратури України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126 ч. 2 п. д КК Російської Федерації.
12.09.2013 року ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для
забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до Російської Федерації до вирішення питання про видачу особи, але не більше 12 місяців. Ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.10.2013 року.
Відповідно до ст. 587 ч. 1 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться Центральним органом України або за його дорученням чи зверненням прокуратурою Автономної Республіки Крим, області, міст Києва і Севастополя.
Згідно ст. 289 ч.1 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 громадянином України не являється про що свідчить лист Управління Державної міграційної служби України у Вінницької області № 657 від 27.01.2014 року, яким останньому було відмовлено в надані громадянства України. Крім того, суд звертає увагу на те, що стаття 589 ч. 1 п. 1 КПК України передбачає наявність у особи, стосовної якої надійшов запит про видачу на час прийняття рішення про видачу - громадянства України. Однак, як вбачається із матеріалів справи адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 звертався до УДМС України у Вінницькій області із заявою про визнання останнього громадянином України 12.12.2013 року, тобто після винесення постанови про видачу особи (екстрадицію). Вище наведене свідчить про те, що на час прийняття рішення про видачу особи (екстрадиція) та на час розгляду скарги в судді ОСОБА_5 не був та не є громадянином України, тому вимоги ст. 589 ч. 1 п. 1 КПК України до нього не застосовуються.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ст. 126 ч. 2 п. «д» КК Російської Федерації про свідчить постанова про притягнення останнього у якості обвинуваченого від 22.12.2009 року. Вищевказаний злочин відповідає ст. 146 ч. 2 КК України, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що в свою чергу свідчить про те, що він є екстрадиційним, тому що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року.
Твердження адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 про те, що закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, суд оцінює критично з наступних підстав.
Відповідно до ст. 49 ч. 2 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства та суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явленням особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.
Як вбачається із матеріалів справи 22.12.2009 року ОСОБА_5 було оголошено в розшук. Дана обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 є особою, яка переховується від органів досудового слідства. 03.08.2012 року ОСОБА_5 затримано працівниками УМВС України в Житомирській області. У зв`язку з викладеними обставинами, суд прийшов до висновку, що на ОСОБА_5 поширюється вимоги ст. 49 ч. 2 КК України, тому строк давності слід рахувати з дня вчинення злочину не 5 років, як зазначає у скарзі ОСОБА_4 , а 15 років.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що підстав для відмови у видачі особи (екстрадиції) ОСОБА_5 до Російської Федерації судом не встановлено.
20.11.2013 року постановою заступника Генерального прокурора України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_7 видано до Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126 ч. 2 п. «д`КК Російської Федерації.
Суд вважає, що вищевказана постанова заступника Генерального прокурора України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_7 про видачу ОСОБА_5 до Російської Федерації є обґрунтованою та вмотивованою, а тому скасуванню не підлягає.
В скарзі адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 звертає увагу на те, що запит Генеральної прокуратури Російської Федерації містить неправдиві відомості, які є предметом об`єктивної перевірки відповідно до міжнародних зобов`язань України. Не правдиві відомості на думку ОСОБА_4 є те, що ОСОБА_5 є громадянином Грузії. Під час перевірки вищевказаних обставин, судом встановлено, що відповідно до відповіді Міністерства юстиції Грузії від 11.10.2010 року ОСОБА_8 є громадянином Грузії. З відповіді МЮГ від 12.10.2010 року вбачається, що ОСОБА_9 09.09.2005 року було видано паспорт громадянина Грузії № НОМЕР_1 . Вказані обставини також підтверджуються заявою останнього про видачу паспорта громадянина Грузії.
З постанови слідчого СВ по м. Олександрів слідчого управління Слідчого комітету при прокуратури РФ по Володимирській області юриста 3 класу ОСОБА_10 про уточнення анкетних даних обвинуваченого від 22.12.2009 року вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, ОСОБА_5 є громадянином Грузії. Вищенаведене свідчить про те, що зазначені в скарзі доводи не відповідають дійсності.
Твердження адвокат ОСОБА_4 про те, що в супереч вимогам ст. 590 ч. 4 КПК України не отримавши остаточного результату розгляду заяви про надання статусу біженця була винесена постанова про видачу особи, суд оцінює критично у зв`язку з тим, що вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи 27.09.2012 року до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_5 про визнання його біженцем. 08.11.2012 року управління відмовило останньому в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додатковий захист про свідчить наказ №262нт. Вищевказаний наказ ОСОБА_5 оскаржив до суду. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.03.2013 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу без змін.
Крім того, ОСОБА_5 оскаржив вищевказаний наказ до ДМС України. 29.01.2013 року рішенням ДМС України № 1-13 відхилено скаргу останнього. Дане рішення ОСОБА_5 оскаржив до суду та Житомирським окружним адміністративним судом від 24.07.2013 року в задоволенні його позову було відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 08.08.2013 року.
Крім того, не зважаючи на викладені обставини ОСОБА_5 26.11.2013 року повторно звертається до ДМС України з заявою про визнання його біженцем. 06.12.2013 року листом ДМС України у Вінницькій області відмовлено у розгляді заяви та роз`яснено останньому, що дане питання вже вирішувалось та за результатами розгляду прийнято рішення. Однак, ОСОБА_5 не звертаючи уваги на викладі обставини оскаржує його до суду, внаслідок чого судом першої інстанції було відкрито провадження. 11.01.2014 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Дане рішення адвокат ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 оскаржив до суду апеляційної інстанції, однак станом на день розгляду скарги ухвали про відкриття провадження за його апеляційною скаргою суду надано не було.
Вищенаведене свідчить про те, що заява про визнання біженцем ОСОБА_5 розглянута, крім того є остаточне рішення з даного приводу про що свідчить постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 24.07.2013 року, тому підстав вважати, що було порушено вимоги ст.590 КПК України суд не вбачає. На думку суду наявність на даний час у судах апеляційної інстанції справ з приводу повторного звернення ОСОБА_5 про визнання його біженцем та скасування наказу ДМС України, який вже був предметом розгляду як в суді першої та апеляційної інстанцій не є перешкодою для видачі останнього до РФ.
Адвокат ОСОБА_4 стверджує, що однією із перешкодою екстрадиції є стан здоров`я ОСОБА_5 , оскільки останній на даний час хворий і не може бути виданий Російській Федерації. Дане твердження суд оцінює критично, у зв`язку з тим, що з відповіді Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області №1 Вінницької установи виконання покарань вбачається, що станом на 20.01.2014 року ОСОБА_5 обстежений працівниками медичної частини Вінницької УВП №1 та за станом здоров`я утримуватись в умовах Вінницької УВП №1 та слідувати етапом може.
В скарзі ОСОБА_4 звертає увагу на те, що в резолютивні частині оскаржуваної постанови не вірно вказано порядок її оскарження, а саме не вірно зазначено назву суду замість «Вінницького міського суду Вінницької області» вказаний «Староміський районний суд м. Вінниці». На думку суду вказана описка при винесені постанови про видачу особи жодним чином не впливає на результат винесеного рішення, а тому не може бути підставою для її скасування. Крім того, вказана описка не є перекодую для реалізації права на захист, оскільки порядок оскарження вищевказаної постанови визначений ст. 591 КПК України. Також, суд звертає увагу на те, що в свою чергу допущена описка не позбавила адвоката ОСОБА_4 у визначений вищевказаною статей порядок та строк звернувся до суду та оскаржити постанову про видачу ОСОБА_5 до Російської Федерації. Крім того, у ході затримання ОСОБА_5 , йому було роз`яснено вимоги ст. 581 ч. 2 КПК України, у тому числі про можливість користуватись послугами перекладача. ОСОБА_5 жодного разу не звертався до адміністрації місць тримання під вартою з заявою про надання перекладача, а у судових засіданнях йому забезпечувався перекладач та рішення направлялись на російській мові. Враховуючи вищевикладені обставини слідчий суддя не вбачає порушення прав ОСОБА_5 на оскарження прийнятого рішення та на надання послуг перекладача.
Що стосується затримання багаточисленної кореспонденції ОСОБА_5 Піщанською виправної колонією №59 та Вінницькою установою виконання покарань №1 суд повідомляє наступне. 31.12.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області доручено прокуратурі Вінницької області провести перевірку в Піщанській ВК №59 з приводу вищевказаних обставин. Дана перевірка була проведена галузевим відділом прокуратури області про що свідчить довідка прокуратури Вінницької області від 25.01.2014 року.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_7 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації від 20.11.2013 року слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 589, 590, 591 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_7 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Російської Федерації від 20.11.2013 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя