Справа № 302/664/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/480/15 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Синевир, Міжгірського району, Закарпатської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в КВІ в Міжгірському районі; повідомляти КВІ про зміну місця проживання, навчання; заборонити виїзд за межі України на постійне проживання без дозволу органів інспекції.

Питання про судові витрати вирішено.

В мотивувальній частині вироку суд вказав, що органом досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 17.05.2015 р. біля 00 год. 20 хв. з метою крадіжки, таємно, пошкодивши вхідні двері проник в приміщення магазину за № 712 в с. Синевир, що належить ОСОБА_8 , звідки викрав горілки, коньяку, шампанське, шоколад та інші речі на суму 2197 грн., заподіявши на цю суму шкоду потерпілій.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, викладаючи вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України прокурор вказує, що судом першої інстанції вимоги щодо змісту мотивувальної частини вироку не дотримано, наявні суперечності між мотивувальною та резолютивною частинами вироку, що перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні та є істотним порушенням визначених законом вимог до змісту та форми вироку.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 та просила її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу(ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення(ч. 4).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, а також перераховуються докази, що підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені при складанні обвинувального акту уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, у якому також не зазначав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, виклавши лише обставини кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_6 підозрюється органом досудового слідства, що є порушенням вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Крім цього при апеляційному розгляді встановлено, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущено порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 108 КПК України, оскільки в журналі судового засідання від 08 липня 2015 року, який вівся під час підготовчого судового засідання, відсутні відомості щодо часу процесуальних дій, які проводиться під час судового засідання, а також відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції під час підготовчого судового засідання 08 липня 2015 року, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ч. 409, п. 7 ч. 2 ст. 412 та п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства щодо форми та змісту вироку є обґрунтованими та оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3