УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/2526/14-к

21 березня 2014 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000034 щодо

- ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, утриманців не має, на військовому обліку не перебуває, фізичних вад здоров`я не має, перебуває на обліку в Білозерській центральній районній лікарні з приводу діагнозу Шизофренія, параноідна форма, інвалід ІІІ групи, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не має,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:
ОСОБА_6 30.01.2014 року близько 04-30 год. в транзитному залі очікування, розташованому у приміщенні пасажирського залізничного вокзалу м. Херсона, таємно заволодів наплічною сумкою сірого кольору, яка належить ОСОБА_4 , вартістю 800 грн., в якій знаходились особисті речі останнього, а саме: рушник вартістю 30 грн., фотоальбом вартістю 6 грн., станок для гоління Gullet МАСК 3 вартістю 42 грн., мильниця вартістю 4 грн., дезодорант вартістю 24 грн., щітка для гоління вартість 2 грн., ножиці вартістю 3 грн., зубна паста вартістю 3 грн., навушники вартістю 15 грн., зарядка на мобільний телефон вартістю 15 грн., іхтіолова мазь вартістю 3 грн., яку зберігав при собі до моменту вилучення співробітниками міліції біля центрального входу в пасажирський залізничний вокзал м. Херсона, чим заподіяв ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 947 грн..

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 розповів, що взимку цього року вночі - близько 3-00 год. - був на залізничному вокзалі у м. Херсоні, де познайомився та спілкувався з раніше незнайомим йому чоловіком, якого згодом попросив купити пива. На його прохання той чоловік пішов за пивом, попросивши його ( ОСОБА_6 ) подивитися за сумкою, яка стояла на підлозі поряд з тим місцем, де вони сиділи та спілкувалися. Після цього він там же заснув. Потім його розбудили працівники міліції та попросили вийти з приміщення вокзалу. Він взяв сумку, яка стояла біля крісла, де він спав, та пішов. Коли виходив на вулицю, зустрів чоловіка, яким є потерпілий. Потерпілий сказав йому, що сумку, яку він ( ОСОБА_6 ) несе, належить йому, однак він відповів йому, що це його сумка. У подальшому він був затриманий працівниками міліції, які вилучили у нього цю сумку. Наміру вкрасти цю сумку він не мав.

Суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_6 зазначеного вище суспільно небезпечного діяння підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що взимку цього року був на залізничному вокзалі у м. Херсоні, при собі мав сумку з особистими речами. У нього виникла потреба подзвонити і він пішов у хол залізничного вокзалу, а сумку поставив та залишив на підлозі у залі очікування, де до цього сидів. Повертаючись назад, побачив, як раніше незнайомий йому чоловік, яким є ОСОБА_6 , йде до виходу з залізничного вокзалу з його сумкою. Він підійшов до нього та сказав, що це його сумка, на що ОСОБА_6 заперечив йому та сказав, що та сумка належить йому. Після цього він звернувся до працівників міліції, які затримали ОСОБА_6 , вилучили у нього належну йому сумку та за описанням речей, які були в ній, повернули її йому (потерпілому).

Показання потерпілого про місце, де відбулися події щодо належної йому сумки, відповідають даним протоколу огляду місця події від 30.01.2014 року (а.с. 41-42) та узгоджуються з даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю від 04.02.2014 року (а.с. 48-49).

Під час пред`явлення осіб для впізнання свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в присутності понятих впізнали ОСОБА_6 як чоловіка, якого вони 30.01.2014 року бачили у приміщенні залізничного вокзалу м. Херсона з сумкою сірого кольору та який на запитання працівників міліції відповів, що ця сумка належить йому (а.с. 50, 52, 54).

Оцінивши здобуті органом досудового слідства докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто суспільно - небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд не знаходить підстав визнати, що ці докази отримані з порушенням права ОСОБА_6 на захист через наявне у нього захворювання та незабезпечення у зв`язку з цим слідчим участі захисника у цьому кримінальному провадженні на час отримання цих доказів, на що вказує захисник, з огляду на таке.

За змістом ст. 52 КПК України участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які страждають психічними захворюваннями, має бути забезпечена з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності. З постанови про призначення експертизи від 10.02.2014 року (а.с. 18) встановлено, що про наявність у ОСОБА_6 психічного захворювання слідчому стало відомо після отримання довідки Білозерської центральної районної лікарні з цього приводу, тоді як документи, на підставі яких суд дійшов висновку про те, що зазначене вище суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_6 , отримані до цієї дати.

Як вбачається з Акту судово психіатричного експерта №52 від 11.02.2014 року, ОСОБА_6 з 2010 року страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноідної шизофренії з неперервно - прогресуючою течією, частими загостреннями, вираженим змішаним типом дефекту. В період часу, коли мало місце інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 був психічно хворий, тоді він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи він також не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У судовому засіданні прокурор висловив думку про те, що ОСОБА_6 потребує госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Потерпілий погодився з позицією прокурора.

Захисник заперечив проти задоволення заявленого прокурором клопотання та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вид примусового заходу медичного характеру, про застосування якого порушив питання прокурор, на його думку є занадто суворим.

Суд вважає, що з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи та наявні у справі документи, зокрема, з урахуванням даних, що містяться у зазначеному вище Акті судово психіатричного експерта №52 від 11.02.2014 року відносно ОСОБА_6 , є достатні підстави визнати, що вказане вище суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6 вчинив в стані неосудності.

Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно - небезпечні діяння.

Статтею 94 того самого Кодексу встановлено вичерпний перелік видів примусових заходів медичного характеру, які можуть бути, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, застосовані судом до таких осіб.

За таких обставин, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При обранні виду примусового заходу медичного характеру, який має бути заснований до ОСОБА_6 , суд враховує рекомендації комісії лікарів з цього питання, викладені у Акті судово психіатричного експерта №52 від 11.02.2014 року, відповідно до яких ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а також дані, які містяться у тому самому Акті про те, що раніше ОСОБА_6 лікувався в умовах стаціонару у Херсонській обласній психіатричній лікарні, зокрема, у 2013 році 4 рази, та не знаходить підстав для застосування інших таких заходів, на що вказав захисник.

Судові витрати у справі мають бути прийняті за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 512-513 КПК України, суд, -

постановив:
ОСОБА_6 за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - звільнити від кримінальної відповідальності.

Застосувати до неосудного ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Судові витрати у справі в розмірі 448,33 (чотириста сорок вісім грн. 33 коп.) грн. за проведення судово психіатричної експертизи №52 від 11.02.2014 року прийняти за рахунок держави.

Речові докази у справі: сумку з особистими речами ОСОБА_4 - вважати повернутими потерпілому.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_1