Справа № 341/723/15-к
Провадження № 11-кп/779/336/2015
Категорія ст.336 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000088 за апеляційною скаргою заступника прокурора Галицького району ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дочку, працюючого на підставі цивільно-правової угоди охоронцем Городенківської птахофабрики, несудимого, військовозобов`язаного,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі за умови, що він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України ОСОБА_7 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,-

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив ухилення від призову за мобілізацією при наступних обставинах: В період часу з 01 липня 1993 року по 19 грудня 1994 року ОСОБА_7 проходив строкову службу у Збройних силах України, після чого був звільнений у запас у званні «старший сержант» і з 05 лютого 1995 року перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОРВК) за військовою спеціальністю «командир відділення бойових машин піхоти БМП-2».

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 13.05.1999 року та Указу Президента України № 15 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № ПЗ-УІІІ від 15.01.2015 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» 14 січня 2015 року на території України було оголошено часткову мобілізацію.

В ході виконання вищезазначених нормативних актів та здійснення заходів по мобілізації військовозобов`язаних, ОСОБА_7 повісткою був викликаний в ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності до військової служби. Згідно протоколу № 19 рішенням військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03 березня 2015 року він визнаний придатним по стану здоров`я до військової служби і йому під розписку було вручено повістку про виклик у військовий комісаріат 09 березня 2015 року з метою відправки для проходження військової служби у команді № НОМЕР_1 в навчальному центрі АДРЕСА_2 по військово-обліковій спеціальності № 121182. При цьому, його було попереджено про кримінальну відповідальність за неявку у вказаний у повістці строк.

Однак, ОСОБА_7 не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, та будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибуття у військовий комісаріат, без поважних на те причин, умисно, 09 березня 2015 року до військового комісаріату не прибув.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Галицького району ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі та постановити новий вирок, яким засудити обвинуваченого до реальної міри покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку не взяв до уваги підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, оскільки мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду у державі - загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Вказує на те , що об`єктом вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують обороноздатність України, її незалежність, територіальну цілісність та недоторканість. Звертає агу на те , що ст. 17 Конституції України встановлено , що «захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної і інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу».

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 відмовився від проходження військової служби по мобілізації під час дії Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року та заходів часткової мобілізації згідно указу Президента України «Про часткову мобілізацію» ,знаючи про проведення Збройними Силами України антитерористичної операції на сході України, загибель мирного населення, військовослужбовців та інших учасників військових формувань і працівників правоохоронних органів України, про загрозу нападу на територію України військовими формуваннями Російської Федерації,

Вважає, що дії ОСОБА_7 щодо відмови захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, становлять суспільну небезпечність вчиненого злочину і мають підвищену соціальну небезпеку, оскільки посягають, зокрема, на встановлений порядок комплектування Збройних Сил України та територіальну цілісність держави.

Вважає, що обвинувачений не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке рішення суду не відповідає меті покарання, не забезпечує виправлення обвинуваченого і не запобігає вчиненню ним нових злочинів.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляції і просив скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому реальну міру покарання , обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Галицького району ОСОБА_8 не підлягає задоволенню і вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки він ухилився від призову за мобілізацією.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляції заступника прокурора Галицького району ОСОБА_8 вбачається, що він не оскаржує правильність встановлених судом першої інстанції обставин та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , однак вважає, що суд першої інстанції неправильно безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке рішення суду не зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та запобігти вчиненню ним нових злочинів.

Так, виходячи з вимог апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично погоджується з тим, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді двух років позбавлення волі є законним та справедливим, однак вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування цього покарання з іспитовим строком.

Зокрема , в своїй апеляції прокурор просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 реальну міру показання у виді позбавлення волі без звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в своїй апеляції заступник прокурора Галицького району ОСОБА_8 обґрунтовує законність та справедливість своїх вимог тим, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення має підвищену суспільну небезпеку, оскільки вчинене в період особливого періоду у державі під час дії Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року та заходів часткової мобілізації згідно указу Президента України «Про часткову мобілізацію» , коли Збройними Силами України проводиться антитерористична операції на сході України і існує загроза державній незалежності України в результаті нападу військовими формуваннями Російської Федерації.

Колегія суддів приймаючи вищевказані доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне звергнути увагу на те, що відповідно до вимог ст.75 КК України при вирішанні питання про звільнення засудженого від відбування покарання с випробуванням необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Тяжкість кримінального правопорушення визначається на підставі ст.12 КК України, якою встановлені відповідні критерії класифікації ступеню тяжкості злочинів залежно від розміру основного покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті).

Відповідно до вищевказаної статті злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься до злочинів середньої тяжкості, оскільки санкцією ст.336 КК України передбачено покарання у виді від двох до п`яти років позбавлення волі.

При вирішанні питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має дружину яка не працює, та двох дітей які навчаються.

Суд першої інстанції також прийняв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від призову за мобілізацією через несприятливі обставини, які складися в його сім`ї, в зв`язку з тим, що він є єдиним годувальником і мав на утриманні дружину, двох дітей та матір дружини, яка є похилого віку та інвалідом, працював в домашньому господарстві та обробляв город, був змушений доглядати за престарілим батьком, інвалідом по зору, який проживав по сусідству та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та має на утриманні неповнолітню дочку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи тяжкість злочину, особу винного та наявність інших вищевказаних обставин, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 без відбування покарання за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що в мотивувальній частині апеляції прокурора не наведені доводи, які свідчать про те, що виправлення засудженого ОСОБА_7 можливо тільки за умови реального відбування показання у виді позбавлення волі.

Колегія судді звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням неможливо застосовувати тільки за вчинення корупційних злочинів.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування вироку суду та призначення справи до розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, розглянувши справу в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Галицького району ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Галицького району ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_4