Справа №487/5435/15-к 25.02.2016 25.02.2016 25.02.0216
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/784/88/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п.3 ч.1 ст.309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2016 року, якою у відношенні:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 ;
- продовжено строк тримання під вартою.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю працювати у денний час.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
Підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 18 год. 50 хв. 20 березня 2016 року.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що під час допиту в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що ОСОБА_7 не є особою, яка на них напала та завдала тілесні ушкодження, бачать його вперше.
Також, слідчий суддя полишив поза увагою наявність трьох очевидців події, які на допитах підтвердили викладену позицію потерпілих.
Стверджує, що клопотання слідчого про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 від 01.02.2016 р. не відповідає вимогам ст.184 КПК України, а саме: не містить посилання на матеріали, що підтверджують обставини, на підставі яких слідчий та прокурор дійшли висновку про наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування, а також не містить обґрунтування неможливості запобігання ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Вважає, що слідчим суддею не дотримано вимог ч.1 ст.178 КПК України щодо врахування стану здоров`я, міцних соціальних зв`язків підозрюваного, даних щодо характеристики особи.
Посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сама лише тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється особа, не є безумовною підставою для тримання її під вартою під час досудового слідства.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
Слідчий суддя визнав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у тому, що 7 червня 2015 року, приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту, реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини спереду та побіг по вул. 8-го Березня в сторону вул. 6-та Поперечна, намагаючись зникнути з місця події. Проте, наздогнавши ОСОБА_7 біля магазину «Економ» по вул. 8-го Березня, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс 4 удари ножем ОСОБА_10 в область грудної клітини, чим спричинив останньому ножові поранення. ОСОБА_11 намагаючись затримати ОСОБА_7 підбіг до останнього, однак ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 один ріжучий удар ножем в область шиї, після чого втік з місця вчинення злочину.
Згідно висновку судово-медичного експерта ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, з яких проникаюча рана грудної клітини з правостороннім пневмотораксом є тяжким, а інші - легкими, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_11 - легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Стороною обвинувачення дії підозрюваного кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а також за ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується письмовими доказами, зокрема: висновками експерта № 945 від 15.07.2015 р. та № 881 від 24.06.2015 р., протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2015 р.
Наведені докази суд 1-ї інстанції визнав достатніми для визнання обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчинені злочинів.
18.02.2016 р. слідчий звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , посилаючись на те, що завершити досудове розслідування до вказаного строку неможливо.
Слідчий суддя, задовольнивши клопотання, продовжив строк тримання під вартою до 20 березня 2016 року.
Своє рішення мотивував тим, що як доведено слідчим, у провадженні слід провести ряд слідчих дій, виконання яких до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є не можливим.
Зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, а отже існують ризики, що при звільненні з-під варти, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, впливати на свідків кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без зміни, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів, строк досудового розслідування у чинному кримінальному провадженні продовжений заступником прокурора Миколаївської області до чотирьох місяців, тобто до 20 березня 02.2016 року.
Ухвалою слідчого судді від 12.12.2015 р. до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 9 лютого 2016 року, а 03.02.2016 р. ухвалою того ж слідчого судді цей строк продовжено до 20 лютого 2016 року.
18.02.2016 р. слідчий звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , посилаючись на те, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді неможливо.
За результатами розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі належним чином довів наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 на підставі наданих доказів, зокрема: висновків експерта за №№ 881,945, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які, на переконання апеляційного суду, є достатніми у сенсі положень, виписаних у п.1 ч.1 ст.194 КПК України.
Надані слідчим докази обставин, які містяться в матеріалах подання і кримінального провадження, та досліджених судом, доводять наявність і достатніх підстав вважати, що у даний час продовжують існувати передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України ризики, а саме: можливість ОСОБА_7 переховуватись від правосуддя, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою забезпечення свого алібі (що вбачається із показів свідка ОСОБА_12 ).
Крім того, ОСОБА_7 маючи непогашену судимість за скоєння злочину за ч.1 ст.121 КК України, підозрюється у вчиненні аналогічного тяжкого злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи, тому, звільнившись з-під варти, він може ухилитись від правосуддя та продовжити злочинну діяльність.
Як видно з матеріалів клопотання та його судового розгляду, кримінального провадження, слідчим і прокурором у суді вмотивовано вказано на неможливість закінчити досудове слідство у межах наявного строку тримання ОСОБА_7 під вартою через необхідність виконання ряду слідчих дій, у тому числі: повторного допиту потерпілих та свідків, повторного одночасного допиту за їх участю та підозрюваного, отримання висновків комплексної імунологічної та криміналістичної експертизи, складання обвинувального акта та виконання вимог ст.290 КПК України.
При цьому, виходячи з обставин вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , та покарання, яке йому може бути призначене у разі визнання його винуватим, а також, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, апеляційний суд визнає, що ступінь існуючих ризиків на теперішній час не зменшилась, отже застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, про що просить захисник, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя обґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_7 під вартою.
Твердження в апеляційній скарзі про відсутність підстав для такого продовження суперечать вище викладеному.
Посилання на те, що єдиною підставою тримання ОСОБА_7 під вартою є лише тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, не відповідають дійсності.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи про бездіяльність досудового розслідування, оскільки у проваджені виконано значний обсяг слідчих, розшукових та інших дій, проте для його завершення потрібен певний час
Відносно інших доводів, наведених апелянтом, то вони стосуються обставин, які не впливають на правильність та законність оскаржуваного рішення слідчого судді.
Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.405,407,422 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2016 року, якою у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 20 березня 2016 року - без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: