АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 613/1269/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/254/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року, матеріали кримінального провадження №613/1269/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.358 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Крисине, Богодухівського району Харківської області, українка, громадянка України, одружена, працююча Поштамт-Центр поштового зв`язку №1 Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді листоноші 1 класу відділення поштового зв`язку Богодухів-3, інвалід 3 групи, з повною загально-середньою освітою, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
засуджена за ч.1 ст.191 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 510 (п`ятсот десять) грн. без позбавлення права обіймати певні посади, за ч.1 ст.358 КК України - до покарання у вигляді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді штрафу у сумі 680 (шістсот вісімдесят) грн., без позбавлення права обіймати певні посади.
Питання про речові докази та судові витрати вирішене.
Крім того, ОСОБА_8 , працюючи на посаді листоноші 1-го класу відділення поштового зв`язку Богодухів-3 Поштамту-ЦПЗ№1 на підставі наказу № 1094/к від 01.07.2011 року, яке розташоване за адресою: м. Богодухів, пл. Бурлаки, 5, Харківської області, маючи умисел на підроблення офіційних документів з метою привласнення чужого майна, скоїла підроблення офіційних документів шляхом підробки підпису у відомостях: № 5/6304 за червень 2014 року; № 6/6304 за липень 2014 року; № 6/6304 за серпень 2014 року; № 6/6304 за вересень 2014 року; № 6/6304 за жовтень 2014 року; № 6/6304 за листопад 2014 року; 6/6304 за грудень 2014 року; № 6/6304 за лютий 2015 року; № 6/6304 за березень 2015 року на виплату соціальних компенсацій на соціальні послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. № 558 «Про затвердження Порядку призначення і витрати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», тобто, які являються офіційним документом, від імені ОСОБА_9 , тим самим незаконно підробила офіційні документи.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу за ч.1 ст.191 КК України у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510грн.) без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю; за ч.1 ст.358 КК України - у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680грн.), та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680грн.), без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що у санкціях статей Особливої частини КК України штраф встановлений у виді неоподаткованих мінімумах доходів громадян.
Нормою Загальної частини КК України, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є ст. 53 КК України, згідно з якою штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.
Апелянт зазначає, що положення ч.5 ст.53 КК України, які регулюють порядок заміни суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Тобто, як вказує державний обвинувач, єдиним виміром розміру покарання у виді штрафу є неоподаткований мінімум доходів громадян.
В своїй апеляційній скарзі прокурор також вказує, що при призначенні покарання у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією статі Особливої частини КК України, цей розмірі визначається в певній кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Також прокурор вказує, що таких висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 01.10.2015 року (провадження №5-154кс15), прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.445 КК України через неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї тієї самої норми права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовили ухвалення різних за змістом судових рішень
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини правопорушення та порушення норм КПК України, ніхто із учасників судового засідання не оскаржує, то в цьому об`ємі вирок суду не перевіряється.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Пунктом 1 ст.413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Як вказано в ч.1 ст.53 КК України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Вказана норма закону України про кримінальну відповідальність передбачає, що покарання у виді штрафу призначається судом не у твердій сумі, а в ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.
Відповідно до висновку, який міститься в постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України №1-154кс15 від 1 жовтня 2015 року, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботам на строк до двох років, або обмеження волі на строк до 4 років, або позбавлення волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України - покарання у виді штрафу до ста неоподаткованих мінімумів доході громадян, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Беручи до уваги тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що вид та фактичний розмір покарання визначений судом із дотриманням вимог ст.65 КК України, що не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому основного покарання у виді штрафу у розмірі, який був визначений судом першої інстанції не у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який встановлюється законодавством України на момент постановлення вироку, а у твердій грошовій сумі суд першої інстанції не застосував закон, зокрема ст.53 КК України, який підлягає застосуванню, внаслідок чого помилково визначив розмір штрафу в абсолютних числах.
За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині зазначення розміру покарання в кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 404, 405, 407, 409, 413,418,419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 19.10.2015 року відносно ОСОБА_7 змінити, і призначити їй покарання за ч.1 ст.191 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 гривень, без позбавлення права обіймати певні посадичи займатися певною діяльністю, за ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680гривень, без позбавлення права обіймати певні посадичи займатися певною діяльністю.
В іншій частині цей вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий суддя
Судді -