Ухвала

іменем україни

23 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 07 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 07 серпня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Старобільська Луганської області, який мешкає у цьому місті на АДРЕСА_1, раніше судимого, останнього разу 06 червня 2011 року цим же судом за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, статтями 69,70,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, якого ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на 11 місяців 25 днів, засуджено

за ст. 395 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 06 червня 2011 року та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України остаточно визначено покарання у виді 4 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, знаходячись під адміністративним наглядом, встановленим ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року з передбаченими законом обмеженнями, злісно порушив їх і самовільно без належного повідомлення працівників міліції залишив своє місце проживання: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та про направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, у якій порушувалося питання скасування вироку суду через те, що суд першої інстанції визначив ОСОБА_1 із застосуванням ст. 71 КК України остаточне покарання у меншому розмірі, ніж невідбута його частина за попереднім вироком, безпідставно залишив цей вирок без зміни, пославшись на ч. 1 ст. 71 КК України та залишивши поза увагою вимоги ч. 4 цього Закону.

У доповнення до касаційної скарги, посилаючись на ці ж доводи, прокурор просить скасувати вирок і ухвалу й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу з підстав, викладених у ній, але без урахування доповнень до неї, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи з положень статей 403, 432 КПК України, вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 395 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Разом із тим ухвала суду підлягає скасуванню.

За сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить

враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути

більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж

невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається із вироку суду, ОСОБА_1 ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 19 грудня 2013 року було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на 11 місяців 25 днів та щодо нього було встановлено адміністративний нагляд. У період цього строку він вчинив новий злочин, передбачений ст. 395 КК України. Тому остаточне покарання йому мало б бути призначено за правилами частин 1, 4 ст. 71 КК України.

Оскільки судом при визначенні ОСОБА_1 покарання не було дотримано вимог ч. 4 ст. 71 КК України, прокурором було подано апеляційну скаргу, у якій порушувалися питання скасування вироку суду і постановлення нового вироку.

Апеляційний суд, залишаючи вирок щодо ОСОБА_1 без зміни та погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо принципу складання покарань за сукупністю вироків, не звернув уваги на положення ч. 4 ст. 71 КК України, якою встановлюються вимоги щодо його остаточного розміру, і доводи прокурора у порушення вимог ст. 419 КК України щодо цього не спростував.

Таким чином, під час нового апеляційного розгляду суду слід усунути зазначені недоліки та постановити у цьому кримінальному провадженні законне і обґрунтоване рішення стосовно засудженого ОСОБА_1 відповідно до чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4