Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/482/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000674 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., що становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 415 гривень та моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

Судом першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я,при наступних обставинах.

10.06.2012 року близько 21-ї години 20 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які склалися між ним та ОСОБА_8 , зайшов на територію двору домоволодіння останнього, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де в цей час ОСОБА_8 почав відчиняти ворота. ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_8 і діючи умисно за прямого умислу, правою рукою наніс один удар в область обличчя ОСОБА_8 . В свою чергу, ОСОБА_8 нахилився, щоб підняти опору воріт і в цей час ОСОБА_11 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи цілеспрямовано, наніс декілька ударів коліном в область правого боку ОСОБА_8 , декілька ударів в область обличчя та декілька ударів в область спини, чим згідно висновку експерта судово-медичної експертизи № 161 від 25.04.2014 року, спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми: рана червоної кайми нижньої губи, садно верхньої губи, струс головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, а дане кримінальне провадження закрити з мотивів не встановлення доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримання, тобто вимог, які передбачені п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що потерпілий ОСОБА_8 подавав заяву про те, що 10.06.2012 року близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_11 спричинив йому тілесні ушкодження, а 19.06.2012 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка скасована 13.07.2012 року, а матеріали направлені до райвідділу для додаткової перевірки. 25.07.2012 року знову винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, а в подальшому дану справу відновлювали і знову відмовляли в порушенні кримінальної справи. Разом з цим, дільничні інспектори рекомендували ОСОБА_8 звертатися безпосередньо до суду в порядку приватного обвинувачення, внаслідок чого, суд першої інстанції незаконно розглядав дане кримінальне провадження, що було викладено у заявленому клопотанні захисника адвоката, оскільки до введення нового КПК існував зовсім інший порядок розгляду заяв подібних заяві потерпілого ОСОБА_8 , тобто без будь-якого дізнання, попереднього слідства, а тільки безпосередньо через суд у порядку приватного обвинувачення.
Окрім цього, апелянт вказує, що прийняття одних і відхилення інших доказів судом має бути вмотивовано, а також, у вироку викладається ставлення обвинуваченого і сутність його доказів, а не погоджуючись із показаннями обвинуваченого суд зобов`язаний їх спростувати дослідженими доказами.
Із вказаного, на думку апелянта, слідує, що міліція, прокуратура і суд вчинили дії, по даному кримінальному провадженню, які не передбачені процесуальними нормами, а тому не можуть бути встановлені достатні докази винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримати, тому що, процесуально застосовано не те законодавство, що є неприпустимою помилкою.
У доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повністю заперечили факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та показали, що він знаходився разом з ними.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , котрі вважали вирок суду першої інстанції законним та просили залишити його без змін, обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України , ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Незважаючи на повне не визнання ОСОБА_11 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних доказів.

-Показами потерпілого ОСОБА_8 , який суду першої інстанції пояснив, що 10.06.2012 року приблизно о 21-й годині 20 хвилин, він на власному автомобілі, марки Славута, приїхав з роботи додому, в АДРЕСА_2 . Вийшовши з автомобіля він зайшов на подвір`я, щоб з середини відчинити в`їздні ворота, щоб в подальшому загнати свій автомобіль на територію свого подвір`я. Коли він йшов до свого подвір`я, помітив, як від входу до домоволодіння його сусідки ОСОБА_14 , в його сторону, йде обвинувачений ОСОБА_11 . Але він не звернувши уваги, зайшов до власного подвір`я та став біля воріт, щоб їх відчинити. В цей момент ОСОБА_11 відчинивши вхідну хвіртку, зайшов до подвір`я та нічого не пояснюючи, підійшов до нього і з правої сторони штовхнув його руками в плече. Після чого обвинувачений одразу наніс йому близько чотирьох ударів руками в голову, а саме в область обличчя. Удари ОСОБА_11 йому наносив кулаками правої та лівої руки. Від отриманих ударів він присів навколішки. А обвинувачений продовжив його бити, а саме наніс йому ще декілька ударів ногою по тулубу. Після отриманих ударів він підскочив та відбіг від ОСОБА_11 на декілька метрів, а обвинувачений почав погрожувати йому фізичною розправою. Потім ОСОБА_11 вийшов з подвір`я та пішов в напрямку домоволодіння ОСОБА_14 , а він зателефонував до міліції. Раніше в нього конфліктів з обвинуваченим не було, він вже після події дізнався, що його побив син сусідки - ОСОБА_11 . З сім`єю сусідки ОСОБА_14 у нього раніше були конфлікти, але в цей день конфліктів не було. В цей день його відвезли до лікарні і він лікувався на стаціонарному лікуванні 10 днів.

-Показами свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він проживає в АДРЕСА_1 , про подію, яка сталась 10.06.2012 року між обвинуваченим та потерпілим йому відомо, але особисто самої події він не бачив.

-Показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив суду, що з 2012 року по 2013 рік він проживав в АДРЕСА_3 , який розташований навпроти домоволодіння потерпілого ОСОБА_8 . З потерпілим він перебуває в дружніх стосунках. Обвинуваченого ОСОБА_11 він знає, так як його мати проживає теж навпроти будинку, в якому він в той час проживав. Відносин з обвинуваченим він ніяких не підтримує. 10.06.2012 року він перебував в себе вдома, знаходився в приміщенні будинку в кімнаті, вікна якої виходять на вулицю і почув крики чоловіків на дворі. Коли він виглянув у вікно, то побачив, як обвинувачений ОСОБА_11 спричиняє потерпілому ОСОБА_8 удар рукою в область обличчя. Він відразу вийшов на вулицю з метою розборонити вказаних осіб, однак коли він вийшов, то ні бійки, ні криків вже не було, а ОСОБА_11 в цей час виходив з території подвір`я ОСОБА_8 , а саме, проходив через хвіртку паркану та направився через вулицю до будинку де проживає його матір. Він підійшов до ОСОБА_8 з метою поцікавитись, що трапилось, на що останній повідомив, що ОСОБА_11 його побив, також він бачив, що у ОСОБА_8 розбиті губи. Відстань між будинком в якому він проживав та будинком потерпілого приблизно 10 метрів і він добре бачив, як обвинувачений наносив потерпілому удар рукою в область обличчя.

-Показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив суду, що потерпілого він знає давно, разом з ним працює. 10.06.2012 року вдень він разом з потерпілим ОСОБА_8 були на роботі. А через деякий час, зі слів потерпілого, він дізнався, що його побив син його сусідки - ОСОБА_11 , але він телесних ушкоджень у потерпілого не бачив.

-Показами свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що потерпілий ОСОБА_8 доводиться йому зятем, тобто чоловік його доньки. Обвинуваченого ОСОБА_11 він знає, як мешканця смт. Петрове та як бувшого працівника ДАІ. 10.06.2012 року дружина йому повідомила, що їх зятя ОСОБА_8 побив син сусідки - ОСОБА_11 . Він відразу побіг до доньки додому, а коли прийшов там були працівники міліції. ОСОБА_8 був побитий у нього було розбите обличчя , розбита губа, текла кров. ОСОБА_8 повідомив йому, що його побив обвинувачений ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_8 відвезли до лікарні. Йому відомо, зі слів ОСОБА_8 , що в нього раніше були конфлікти з його сусідкою - ОСОБА_14 - матір`ю обвинуваченого.

-Показами свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що на початку червня 2012 року він проходив по АДРЕСА_1 , де зустрів ОСОБА_8 , в якого помітив на обличчі синці та садна. Він запитав у ОСОБА_8 , що з ним сталося, на що останній повідомив йому, що його побив обвинувачений ОСОБА_11 , а за що не сказав. Самої події яка сталася між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_11 він не бачив.

-Показами свідка ОСОБА_20 , який пояснив суду, що в 2012 році він працював дільничним інспектором. 10.06.2012 року до чергової частини райвідділу міліції надійшов виклик і він разом з ОСОБА_21 прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Коли вони прибули на місце події, то їх зустрів потерпілий ОСОБА_8 , який повідомив, що його побив син сусідки - ОСОБА_11 , але останнього вони в той день не допитали, так як його не було вдома.

-Показами свідка ОСОБА_21 , який дав аналогічні покази свідка ОСОБА_20 . А також показав, що матір обвинуваченого повідомила їм, що її син - ОСОБА_11 поїхав в м. Кривий Ріг.

Крім того, вина ОСОБА_11 підтверджується й зібраними письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

-висновком судово-медичної експертизи № 161 від 25.04.2014 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми: рана червоної кайми нижньої губи, садно верхньої губи, струс головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.04.2014 року з участю потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого останній показав та розказав про подію, яка сталася 10.06.2012 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_11 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10.04.2014 року з участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого останній показав та розказав про подію, яка сталася 10.06.2012 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_11 ;

-протоколами одночасного допиту свідків від 04.04.2014 року, в ході яких було проведено одночасний допит між потерпілим ОСОБА_8 та свідками - ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 .

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом першої інстанції обґрунтовано визнано ОСОБА_11 винуватим у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та правильно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання - має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення винуватому ОСОБА_11 мінімального покарання в межах санкції частини статті обвинувачення, яке за вказаних обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення винуватого та попередження нових злочинів, а також відповідає меті покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_10 з приводу того, що потерпілий ОСОБА_8 подавав заяву про те, що 10.06.2012 року близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_11 спричинив йому тілесні ушкодження, а 19.06.2012 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка скасована 13.07.2012 року, а матеріали направлені до райвідділу для додаткової перевірки. 25.07.2012 року знову винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, а в подальшому дану справу відновлювали і знову відмовляли в порушенні кримінальної справи. Крім того, дільничні інспектори рекомендували ОСОБА_8 звертатися безпосередньо до суду в порядку приватного обвинувачення, внаслідок чого, суд першої інстанції незаконно розглядав дане кримінальне провадження, що було викладено у заявленому клопотанні захисника адвоката, оскільки до введення нового КПК існував зовсім інший порядок розгляду заяв подібних заяві потерпілого ОСОБА_8 , тобто без будь-якого дізнання, попереднього слідства, а тільки безпосередньо через суд у порядку приватного обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними, з таких підстав.
Згідно матеріалу №554 про відмову в порушенні кримінальної справи по факту отримання тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_8 19.06.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_11 за ст.ст. 121,122 та 296 КК України, за відсутністю складу злочину (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 34-35). 13.07.2012 року вказана постанова була скасована, матеріали направлені начальнику Петрівського РВ УМВС України для організації додаткової перевірки (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 48). 25.07.2012 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи та проведення додаткової перевірки, якою було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_11 за ст.ст. 121,122 та 296 КК України, за п.2 ст. 6 КПК України (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 49-50).

17.12.2013 року до ЄРДР була внесена заява потерпілого ОСОБА_8 про спричинення йому 10.06.2012 року тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 1-2) .За вказаною заявою було порушено кримінальне провадження №0000674, яке постановою про закриття кримінального провадження від 22.12.2013 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 16-17). 07.02.2014 року постановою про відновлення кримінального провадження кримінальне провадження №0000674 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, було відновлено.

Постановою про закриття кримінального провадження від 07.03.2014 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000674 від 17.12.2013 року , закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 56-57). 26 березня 2014 року постановою про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження вказана постанова була скасована, а матеріали провадження направлені прокурору Петрівського району для організації подальшого розслідування (том матеріалів кримінального провадження аркуш провадження 62).

Таким чином, потерпілий ОСОБА_8 17.12.2013 року правомірно звернувся із заявою до правоохоронних органів про скоєння ОСОБА_11 відносно нього кримінального правопорушення та заподіяння йому останнім тілесних ушкоджень. Вказана заява , відповідно до вимог КПК України ( в редакції 2012 року) була внесена до ЄРДР, по ній було проведено досудове розслідування , ОСОБА_11 був повідомлений про підозру та до суду був направлений обвинувальний акт. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України був правомірно розглянутий судом першої інстанції , відповідно до вимог КПК України ( в редакції 2012 року). А тому доводи апелянта з приводу того, що міліція, прокуратура і суд вчинили дії, по даному кримінальному провадженню, які не передбачені процесуальними нормами, а тому не можуть бути встановлені достатні докази винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримати, тому що, процесуально застосовано не те законодавство, є безпідставними.
Крім того, як свідчать матеріали кримінального провадження, судом першої інстанції в ході судового слідства допитано потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , їх показанням надано належної юридичної оцінки під час постановлення вироку, також у вироку судом обґрунтовано, за яких підстав прийнято до уваги саме показання потерпілого та вказаних свідків , як правдиві, а показанням обвинуваченого, де останній не визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, надано критичної оцінки, як таким, що є спробою уникнути кримінальної відповідальності (том матеріалів судового провадження аркуш провадження 144 - вирок суду).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що показання потерпілої з приводу обставин кримінального правопорушення та свідків, вказаних вище, є послідовними, сталими та такими, що узгоджуються між собою та із іншими письмовими доказами по кримінальному провадженню, тому підстави піддавати сумніву правдивість таких показань у колегії суддів відсутні

Вказані вище докази не є визнаними неналежними та незаконними.

Крім того, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які повністю заперечили факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та показали, що він знаходився разом з ними , і в цей день ніхто з їх сім`ї з потерпілим не конфліктував, оскільки вони є близькими родичами та знайомими обвинуваченого ОСОБА_11 і зацікавлені в тому, щоби останній уникнув відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення. Окрім того, інших доказів на підтвердження показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в ході досудового розслідування не було добуто та суду першої інстанції не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є належним чином вмотивований та обґрунтований. Показання обвинуваченого, потерпілого та свідків судом першої інстанції досліджено, оцінено належним чином, дана належна оцінка , про що безпосередньо вказано в оскаржуваному вироку суду першої інстанції. А тому апеляційні доводи захисника з цього приводу колегія суддів також вважає безпідставними(том матеріалів судового провадження аркуші провадження 143-145 - вирок суду).

Показання обвинуваченої особи, про те, що 10.06.2012 року він був в гостях у своєї матері, де відпочивав та готував на подвір`ї шашлик і потерпілого в цей день не бачив взагалі та не спілкувався з ним, тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив та, зважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_11 - повного невизнання своєї винуватості протягом як судового слідства суду першої інстанції, так і під час апеляційного судового провадження, та за наявності сукупності достовірних доказів винуватості обвинуваченого по кримінальному провадженню, колегія суддів розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене злочинне діяння.

Відтак, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 , з доповненнями , свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не знаходить підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції та закриття даного кримінального провадження з мотивів не встановлення доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, як те просить у своїй апеляційній скарзі апелянт, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про звільнення ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року відповідно до ч. 5 ст. 74, 49 КК України з таких підстав.

Згідно п.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_11 10.06.2012 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Санкцією частини 2 статті 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості. З дня скоєння ОСОБА_11 вказаного злочину минуло три роки, що відповідно до вимог ст. 49 КК України, є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , з доповненнями - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3