У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року
Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області
за участю прокурора прокуратури Підволочиського району ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову старшого прокурора прокуратури Підволочиського району про закриття кримінального провадження, -
Заявник вважає цю постанову незаконною з тих підстав, що при винесенні постанови відсутня повна і об`єктивна оцінка підстав закриття провадження; висновки старшого прокурора не узгоджуються з попереднім висновком про зменшення земельної ділянки; матеріали кримінального провадження направлені до прокуратри Підволочиського району для усунення недоліків, а тому прокурор не вправі закривати кримінальне провадження, оскільки обвинувачення уже пред`явлено.
Також, вказуючи що вперше скарга подавалася 04.09.2015 р. та була повернена ухвалою судді у зв`язку з відсутністю документа, підтверджуючого повноваження представника, заявник просить поновити строк на оскарження постанови, як пропущений з поважних причин.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 скаргу підтримав і повідомив, що він по кримінальному провадженню являється потерпілим і категорично не згоден із постановою про закриття кримінального провадження.
Представник потерпілого ОСОБА_4 скаргу підтримав і пояснив: щодо оспорюваного рішення виконкому Підволочиської селищної ради наявні три рішення і усі вони із різними текстами. Єдино вірним являється рішення з одним пунктом, оскільки це узгоджується із протоколом засідання виконкому. Усі три витяги з рішення підписані тодішнім секретарем селищною радою ОСОБА_9 і звинуваченням не дана оцінка факту наявності трьох рішень із протиречивими відомостями щодо земельної ділянки.
Старший прокурор прокуратури Підволочиського району ОСОБА_7 вважає у задоволенні скарги слід відмовити. При цьому підтвердила, що дійсно наявні три рішення із різними текстами і єдино вірним являється рішення із трьома пунктами. Це установлено із показів свідків, згідно яких, після роз`яснення інженера ОСОБА_10 , було надано витяг із необхідною площею.
Ознайомившись із поданою скаргою та матеріалами, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя прийшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.304 КПК України скарга на рішення прокурора подається у десятиденний строк з дня отримання особою її копії.
ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 до суду звертався зі скаргою 04.09.2015 р., у якій вказував про отримання копії постанови 26.08.2015 р. Ця скарга поверталася заявнику по причині відсутності документа, підтверджуючого повноваження заявника.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає що строк звернення до суду із оскарженням винесеної постанови пропущений з поважної причини, а тому цей строк слід поновити.
06.03.2013 р. до Підволочиського РВУ МВСУ звернувся гр.-н ОСОБА_3 із заявою, у якій вказав, що колишня секретар Підвлочиської селищної ради ОСОБА_8 внесла завідомо неправдиві відомості до витягу з рішення №241 Підволочиської селищної ради від 12.11.1970 р., що призвело до незаконного позбавлення його права на частину земельної ділянки, яка надавалася цим рішенням.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину є корисливий мотив або інша особиста заінтересованість.
Склад злочину, передбачений ч.1 ст.172 КК України (в редакції 1960 року) по відношенню до складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України звужує коло осіб, які можуть бути суб`єктами вказаного кримінального правопорушення. Тобто дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.172 КК України (в редакції 1960 року), так як ч.1 ст.172 КК (в редакції 1960 року) виключає злочинність діяння вчиненого нею. А тому, оскільки в ході проведення досудового розслідування не здобуто доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 КК України, через відсутність в її діях обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме корисливих мотивів або іншої заінтересованості.
Згідно вимог ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, які викривають так і виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження це заключний етап розслідування, що містить у собі комплекс процесуальних дій з аналізу та оцінки зібраних доказів, систематизації матеріалів, ознайомленню із закритим провадженням учасників процесу (зацікавлених у вирішенні справи) та вирішенню заявлених ними клопотань, формулюванню висновків по суті справи та рішень, що з них випливають та їх реалізації.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
У архівному витягу із протоколу №21 засідання виконкому Підволочиської селищної ради від 12.11.1970 р. №241, виданому державним архівом Тернопільської області 21.09.2012 р. вказано про прийняте рішення: «Дозволити будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_11 (так в документі) на садибі батька по АДРЕСА_1 . Підпис: секретар виконкому ОСОБА_12 (Лисянська).
Досудовому слідству надані ще два витяги із рішення № 21 від 12.11.1970 р. із додатковими пунктами, що свідчить про доповнення прийнятого рішення.
Твердження прокурора про законність рішення із трьома пунктами являється помилковим, оскільки у випадку виявлення помилки при друку повинні були бути відповідні рішення, чого слідством не виявлено.
Разом з тим, у постанові про закриття прокурор вказує, що ОСОБА_8 була допущена помилка і тут же зазначається, що вона склала два різних за змістом витяги з рішення, тобто у її діях наявні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України (в редакції 1970 року), тобто умисний злочин. При цьому, вказуючи про складення ОСОБА_9 двох різних витягів, звинуваченням у постанові не зазначено, яке ж саме рішення є вірним, у які саме рішення внесені дописки і у чому саме полягають неправдиві відомості.
Таким чином, прокурор, не встановивши законного рішення, прийнятого виконкомом 12.11.1970 р., тобто не визначивши предмету злочину, не конкретизував звинувачення, не сформулював дійсної об`єктивної сторони злочину, що не дає дійти висновку вірної кваліфікації злочину .
Крім того, аналізуючи постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя прийшла до висновку, що твердження прокурора про відсутність у ОСОБА_8 корисливих мотивів або іншої заінтересованості вказані без посилання на будь-які докази і являються голослівними. Так, вказуючи про активні дії ОСОБА_8 достовірно знаючи про зміст рішення №241, оскільки була присутньою при його прийнятті, склала два різних за змістом витягів, прокурор не аналізує та не дає оцінки мотиву таких дій, що унеможливлює зробити висновок про відсутність у діях складу злочину.
Також, як випливає із вимог ст.340 КПК України якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог ст.341 КПК України повинен відмовитись від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. У такому випадку потерпілий наділений правом підтримання обвинувачення у суді і він користується усіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду.
У даному випадку, оскільки кримінальне провадження повернуто зі стадії судового розгляду для усунення недоліків у обвинувальному акті, прокурор, виносячи постанову про закриття провадження що фактично свідчить про відмову від раніше пред`явленого звинувачення, порушив право потерпілого ОСОБА_3 на захист свого права підтримання звинувачення у суді, наданого Законом.
Проаналізувавши наведене у сукупності, слідчий суддя прийшла до висновку, що постанова прокурора про закриття кримінального провадження винесена передчасно, без належної оцінки скоєного та дійсної кваліфікації, із однобічним розслідуванням, без усунення явних протиріч та без вияснення дійсної об`єктивної сторони в діях ОСОБА_8 , а тому вона підлягає до скасування.
Відповідно до ст.284 КПК України до повноважень прокурора відноситься закриття кримінального провадження, тобто прокурор ОСОБА_7 вчинила дії в межах своїх повноважень.
Таким чином, оскільки заявником оскаржена постанова прокурора ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження, винесеної нею у межах її повноважень, то суддя вважає, що саме по собі скасування винесеної постанови не дає підстав для визнання дій прокурора незаконними, а тому у задоволенні вимог про визнання дій прокурора ОСОБА_7 незаконними слід відмовити .
Керуючись ст. ст. 303-307, 284 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_4 строк оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
У задоволенні вимоги щодо визнання дій старшого прокурора прокуратури Підволочиського району ОСОБА_2 незаконними відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - підпис
З оригіналом згідно:
Слідчий суддя ОСОБА_1