Шевченківський районний суд м. Львова Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Справа. № 11а-149/10
Доповідач в апеляції ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

2 березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Леона О.І.

суддів апеляційного суду Ревера В.В. та Марітчака Т.М.

за участю прокурора Остапик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги захисників засудженого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.12.2009 року, яким -

ОСОБА_3, 14.10.1956 р. н., цигана, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, розлученого, непрацюючого, фактично проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Житомирської області, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого 22.08.1998 року Жовківський районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 (двох) років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку згідно ст. 46 і КК України на 2 (два) роки -

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22 серпня 1998 року за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960р.) і остаточно ОСОБА_3 за сукупністю вироків визначено - 2 (два) роки 1 місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний - підписку про невиїзд.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що 01.01.2000 року близько 23.00 год., знаходячись в приміщенні будинку за № 9/ос. на вул. Нагірній у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час конфлікту на грунті ревнощів, умисно завдав ножем неодноразові удари в нижні кінцівки та ліву кисть своїй колишній дружині ОСОБА_6, з якою разом проживав, тим самим завдавши останній тілесні ушкодження середньої важкості.

В апеляції на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.12.2009 року захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить звільнити засудженого від покарання у зв'язку з хворобою.

Крім того, апелянт покликається на те, що суд не в повній мірі зібрав інформацію про особу підсудного, що потягнуло неправильне застосування кримінального закону при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3. Апелянт покликається на те, що відповідно до ст. 49 КК України «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 (п'ять) років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості», однак ця важлива обставина судом взагалі не досліджувалася.

В апеляції, поданій на згаданий вирок захисник засудженого ОСОБА_3 -адвокат ОСОБА_5 просить вирок в частині призначення міри покаранні скасувати, а кримінальне переслідування проти засудженого закрити згідно п. 5 ст. 7 КПК України, за спливом строків давності. Апелянт зазначає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_3 після інциденту у 2000 році продовжував спілкуватися з потерпілою, протягом 10 років вів бездоганний спосіб життя, злочинів не вчиняв.

В запереченні на апеляцію, державний обвинувач вказує, що згідно ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухиляється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання, тобто в даному разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п'ятнадцять років.

Заслухавши доповідача, державного обвинувача про залишення вироку суду першої інстанції без змін, а апеляції без задоволення, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.12.2009 року стосовно ОСОБА_3 необхідно залишити без змін, а апеляції його захисників без задоволення.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за № 12 особа підлягає звільнянню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Крім того, передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом строків нового злочину певного ступеня важкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ухилявся від слідства та суду, у звязку з чим постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 22.03.2000 року його оголошено у розшук (а.с. 38), а в такому випадку перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затриманням. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 затриманий лише 02.10.2009 року під час його звернення в паспортний стіл Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області для отримання паспорта (а.с. 79). Разом з тим, з матеріалів справи (а.с.205), вбачається, що ОСОБА_3 хворіє хронічним панкреатитом, крім того, відповідно до заяви потерпілої (а.с. 106) вона претензій матеріального чи морального характеру до засудженого не має, однак всі ці обставини враховані судом першої інстанції при постановленні вироку у справі.

Дії засудженого ОСОБА_3 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він на грунті особистих неприязних стосунків умисно заподіяв ножем декілька ударів ОСОБА_6, спричинивши їй тілесні ушкодження середньої важкості з тривалим розладом здоров'я.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_3 суд першої інстанції врахував всі пом'якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини і призначив покарання необхідне та достатнє для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому, на думку колегії суддів призначене ОСОБА_3 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд першої інстанції також підставно приєднав засудженому ОСОБА_3 до покарання призначеного за даним вироком не відбуту частину покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22.08.1998 року, відповідно до ст. 71 КК України.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції і задовольнення апеляцій захисників засудженого ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 362-367 КК України колегія суддів апеляційного суду, -

ухвалила:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03.12.2009року стосовно ОСОБА_3, засудженого за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України на 2 (два) роки 1 місяць позбавлення волі залишити без змін, а апеляції захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - без задовольнення.

Ухвалу можна оскаржити в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 6 місяців після її винесення.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_2

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак