Справа № 372/4126/15-к
провадження № 1-кп-201/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Обухові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2015 року за № 0000567 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Катеринопіль Черкаської області, громадянина України, українця, освіта середня, працюючого на посаді водія у ТОВ «Європа-Транс ЛТД», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
22 травня 2015 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним, автомобілем «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись на 43 км+500 м автодороги «Київ Знам`янка» в місті Обухів Київської області, у правій смузі в напрямку м. Знам`янка, в порушення вимог п.2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року ( далі по тексту ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним,стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, та порушуючи вимоги п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється з швидкістю не більше 60 км/год» здійснював рух керованого ним транспортного засобу у населеному пункті із швидкістю близько 66-69 км/год, а також в порушення вимог п.18.4 ПДР України згідно з яким «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», виявивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість транспортний засіб, що рухався у сусідній лівій смузі у напрямку м Знам`янка, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів та продовжив рух, не зменшуючи швидкості та не зупинивши керований ним транспортний засіб, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 101 від 16.09.2015 року встановлено, що у ОСОБА_7 виявлено комплекс тілесних ушкоджень: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою тім`яно-скроневої області головного мозку ліворуч; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 3-7 ребер праворуч, правобічного гемо пневмотораксу із колапсом правої легені та правобічною підшкірною емфіземою, забою базальних відділів правої легені, перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, перелом латерального виросту правої великогомілкової кістки без зміщення уламків; рвані рани плеча, попереку. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (их) твердого(их) предметів з обмеженою травмуючою поверхнею і у комплексі належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Порушення вимог п.п.2.3 підпункт «б»; 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками: настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою винність у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав, та повністю, підтвердив обставини вчиненого ним злочину. Суду ОСОБА_6 показав, що він 22 травня 2015 року близько 19 години 00 хвилин керував автомобілем «ВАЗ-21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повертався з рейсу додому та проїжджаючи по 43 км автодороги «Київ Знам`янка» в напрямку м. Знам`янка, в місті Обухів Київської області рухаючись зі швидкістю приблизно 66 км/год перед нерегульованим пішохідним переходом не переконався в тому що немає пішоходів, не зменшив швидкість та не зупинив керований ним автомобіль, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , який вже майже закінчував перехід. Потерпілий внаслідок наїзду впав і він вибіг з автомобіля до нього та викликав швидку медичну допомогу та працівників міліції. Потерпілого забрали лікарі швидкої медичної допомоги, а він дочекався приїзду працівників ДАІ . ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, та визнає, що не був уважний до дороги та перевищив швидкість, з якою дозволено рухатись в населеному пункті, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода. У вчиненому він щиро кається, частково відшкодував потерпілому спричинену ним шкоду, просить суворо його не карати, та призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі та не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального права керування транспортним засобом, оскільки працює водієм, дуже шкодує, що так сталося та з його вини потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження. Цивільний позов визнає в повному обсязі, але вважає, що частину коштів повинна відшкодувати страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю «СК» «Київ Ре» з якою укладено з дозволу власника автомобіля договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого строк дії полісу з17.02.2015 року по 16.02.2016 року.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що за вказаних в обвинувальному висновку обставин обвинувачений керуючи автомобілем, здійснив на нього наїзд, коли він йшов пішохідним переходом, внаслідок чого йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження. Покарання обвинуваченому просив призначити не пов`язане з позбавленням волі та просив не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального права керування транспортним засобом, оскільки обвинувачений він працює водієм.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає і їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 , які виразились в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, суд визнає, визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування шкоди на лікування потерпілого.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України не виявлено.

На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості спричинених злочином наслідків, суд вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі тому, що це покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Але, враховуючи думку потерпілого, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, офіційно працює на посаді водія у ТОВ «Європа-Транс ЛТД», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відношення ОСОБА_6 до вчиненого, за місцем реєстрації характеризується як такий, на якого компрометуючі матеріали відсутні, позитивну характеристику за місцем роботи, враховуючи клопотання в характеристиці з місця роботи, щодо призначення міри покарання не пов`язаної із позбавленням права керування транспортними засобами, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання, та вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає можливим не застосувати щодо ОСОБА_6 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з врахуванням думки потерпілого, клопотання з місця роботи обвинуваченого та враховуючи, оскільки обвинувачений працює водієм, і заробітна плата є його єдиним джерелом доходу для утримання сім`ї та відшкодовувати шкоди потерпілому .

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено 15 лютого 2015 року ОСОБА_8 із товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Київ Ре». Відповідно до умов цього договору страхова сума (ліміт відповідальності) страховика на одного потерпілого складає: - за шкоду, заподіяну майну -50000 грн., франшиза при цьому встановлена у розмірі 0,00 грн.; - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн.
Цивільний співвідповідач товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Київ Ре» будучи належним чином повідомленим про розгляд справи свого представника до суду не направив, заяв, клопотань чи заперечень з приводу вимог цивільного позову до суду не надіслав.
Згідно представлених суду документів, які суд визнав належними та допустимими, на лікування потерпілим ОСОБА_7 були витрачені кошти в сумі 81200 грн. 00 коп., з яких 15 000,00 гривень було відшкодовано потерпілим добровільно, а тому згідно цивільного позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, кошти які підлягають стягненню із страхової компанії як страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю в сумі 66200, 00 гривень (кошти, витрачені на лікування).
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 та залученого за клопотанням останнього в якості співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Київ Ре» про стягнення шкоди завданої здоров`ю потерпілого слід задовольнити повністю та стягнути кошти в сумі 66200 (шістдесят шість тисяч двісті) гривень 00 коп. коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Київ Ре», оскільки дані вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та витрати підтверджені відповідними квитанціями і згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3401344 страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю встановлена в розмірі 100 000,00 гривень.

В частині щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 та залученого за клопотанням останнього в якості співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Київ Ре» на користь ОСОБА_7 в розмірі 50 000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою за наявності її вини. Незалежно від вини фізичної чи юридичної особи відшкодовуються моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У відповідності до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, вимоги ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди на його користь з ОСОБА_6 та залученого за клопотанням останнього співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Київ Ре» ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи визнання позову обвинуваченим (цивільним відповідачем). У відшкодування моральної шкоди суд вважає, за необхідне стягнути з співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Київ Ре» кошти в розмірі 5000,00 грн. що узгоджується з положеннями ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а з ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 45 000,00 гривень.

Суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, з випробуванням на 3роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 1227 гривень 60 копійок.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 45 000 ( сорок п`ять тисяч ) гривень 00 коп. в рахунок завданої злочином моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Київ Ре» на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 66200 (шістдесят шість тисяч двісті) гривень 00 коп. в рахунок завданої злочином шкоди, заподіяну здоров`ю та кошти в сумі 5000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1