Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 17 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000750 від 20 квітня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровську, жителя

цього АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

04 листопада 2011 року за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 11 липня 2014 року умовно достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 1 день,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,
в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу судді-доповідача Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року про відмову у відкриті провадження за апеляційною скаргою прокурора і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник указує на те, що суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про порушення місцевим судом порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК та невмотивовано відмовив у відкриті апеляційного провадження.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбутне покарання за попереднім вироком, й остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Вказаний вирок прокурор оскаржив до суду апеляційної інстанції.
Суддя-доповідач судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалою від 02 липня 2015 року, посилаючись на положення статей 394, 399 КПК, відмовив прокурору у відкритті апеляційного провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
У касаційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Відповідно вимог до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд зясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також розяснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Разом із тим, виходячи з системного аналізу зазначених положень, судам необхідно розмежовувати порядок дослідження фактичних обставин кримінального правопорушення, та перевірку відповідних доказів, які підтверджують заявлені позовні вимоги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд незважаючи на невизнання засудженим ОСОБА_6 у повному обсязі позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 , тобто визнання ним не всіх обставин кримінального провадження, не дослідив доказів на підтвердження розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілій, не з`ясував матеріального становища засудженого ОСОБА_6 і, не навівши у вироку належних та достатніх підстав і мотивів, вирішив цивільний позов у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі ст. 399 КПК не звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурором не оспорювались фактичні обставини кримінального правопорушення та розмір цивільного позову заявленого до ОСОБА_6 , а у даному конкретному випадку ставилось питання про порушення місцевим положень кримінального процесуального закону.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження не надав належної оцінки доводам скарги прокурора, а обмежився лише посиланням на ст. 394 КПК України, як на підставу для обґрунтування свого рішення.
Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого слід належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3