ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2010 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Галича Ю.М.,

при секретарі: Яременко І.Ю.,

за участю прокурора: Кулаківського К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Російської Федерації, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, росіянина, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_5, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6, не працюючого, раніше судимого за вироками Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 1999 року за ст. 81 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком 3 роки умовно з іспитовим строком на два роки і сплатою штрафу в сумі 680 гривень, від 02 березня 2000 року за ст. 140 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком чотири роки та за вироком Оболонського районного суду м. Київ від 29 вересня 2005 року за ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком чотири роки, в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, будучи раніше засудженим за вироками Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 1999 року за ст. 81 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком 3 роки умовно з іспитовим строком на два роки і сплатою штрафу в сумі 680 гривень, від 02 березня 2000 року за ст. 140 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком чотири роки, звільнившись з місць позбавлення волі 24.09.2002 року умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став і знову повторно скоїв аналогічний злочин.

ОСОБА_2 14 травня 2003 року, близько 22 години, знаходячись на вул. Хутірській в смт. Ставище Київської області, запропонував ОСОБА_1 скоїти крадіжку чужого майна з території домогосподарства ОСОБА_3, розташованого по вул. Хутірській, 114/1 в смт. Ставище Київської області. На дану пропозицію ОСОБА_4 погодився, вступивши тим самим з ОСОБА_2 в попередній злочинний зговір. Після цього, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, діючи узгоджено між собою, з метою виконання свого злочинного умислу, пройшли на територію домогосподарства ОСОБА_3, звідки, з метою звернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрали механічну корморізку РС-01М вартістю 60 гривень, визначеною на час вчинення злочину, що належить ОСОБА_3

З викраденим майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з місця скоєння злочину зникли і привласнили його на свою користь.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненому злочині, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України визнав повністю, суду показав, що 14 травня 2003 року, близько 22 години, зустрів ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 і під час розмови з ОСОБА_2 останній запропонував скоїти крадіжку механічної корморізки з домогосподарства ОСОБА_3, по вул. Хутірській в смт. Ставище. На пропозицію ОСОБА_2 погодився. Після цього, разом з ОСОБА_2 прослідували до домогосподарства ОСОБА_3, в послідуючому через хвіртку зайшли на територію подвіря даного домогосподарства і звідки викрали механічну корморізку, яка стояла біля підсобного приміщення, що розташоване на території домогосподарства. В послідуючому викрадену механічну корморізку віднесли до ОСОБА_5, та запропонували ОСОБА_5 придбати дану корморізку, на що останній погодився і продали її ОСОБА_5 за гроші в сумі 50 гривень.

У вчиненому підсудний щиро кається просить суворо не карати.

Покази підсудного відповідають фактичним обставинам справи, які ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому суд вважає викладені фактичні обставини справи достовірними і такими, що не потребують дослідження в судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України.

Таким, чином, оцінюючи в сукупності всі фактичні обставини справи, суд вважає, що вина підсудного знайшла своє підтвердження в суді і його дії суд кваліфікує за ст. 185 ч. 2 КК України, як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Ознака повторності в діях ОСОБА_1 полягає в тому, що він будучи раніше судимим за скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 81 ч. 3 та 140 ч. 2 КК України (редакції 1960 року) і маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив аналогічний злочин, передбачений ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про міру покарання підсудному, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який визнав свою вину повністю, раніше судимий за вироками Ставищенського районного суду Київської області від 17 грудня 1999 року за ст. 81 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком 3 роки умовно з іспитовим строком на два роки і сплатою штрафу в сумі 680 гривень, від 02 березня 2000 року за ст. 140 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком чотири роки та за вироком Оболонського районного суду м. Київ від 29 вересня 2005 року за ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком чотири роки, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6.

Обставинами, що помякшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного суд судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що підсудний, вчинив злочин середньої тяжкості, тяжких наслідків від скоєного не наступило, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, міру покарання йому слід обрати в межах санкції статті, за якою його визнано винним, із застосуванням вимог ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати покарання призначене за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 2 березня 2000 року у вигляді позбавлення волі та із застосуванням умов ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку із покладенням на нього обовязків, передбачених п.п. 2), 3), 4) ч. 1 ст. 76 КК України, бо саме така міра покарання є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд обговорив можливість застосування до підсудного ст. 69, 69-1 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.

Речові докази по справі механічну корморізку залишити власнику.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним за ст. 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Із застосуванням вимог ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком за вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України слід частково приєднати покарання призначене за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 2 березня 2005 року у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки та призначити остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_1 вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язати засудженого ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та періодично зявлятись в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 підписку про невиїзд не змінювати до вступу вироку в законну силу.

Речові докази механічну корморізку - залишити ОСОБА_3.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області, через Ставищенський районний суд Київської області, протягом 15 (п'ятнадцяти) діб з моменту його оголошення.

Суддя: Ю.М.Галич