Справа №590/637/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/571/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0000076 від 27 березня 2015 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Прудище, Ямпільського району, Сумської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

1)26.07.2012 року Ямпільським районним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженець смт. Ямпіль, Сумської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю

прокурора - ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 . До початку апеляційного розгляду прокурор надав заяву про відмову від апеляційної скарги.

В поданій апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить вирок районного суду відносно ОСОБА_6 змінити, призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 у виді арешту на строк 5 місяців. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , 23 березня 2015 року близько 10 години, маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_6 ще повторно, вирішили викрасти майно, з будинку АДРЕСА_3 . На виконання задуманого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прийшли в дообідній час доби до будинку АДРЕСА_3 , після чого через відсутнє віконне скло проникли в під`їзд даного будинку, звідки піднялись на другий поверх, де шляхом вибиття дверей, потрапили в квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_11 , звідки таємно від оточуючих викрали майно на загальну суму 1 197 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зникли та розпорядилися ним на власний розсуд.

Вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_6 запобіжний захід - на тримання під вартою, взято його під варту в залі суду. Рахувати строк відбуття покарання з 21 липня 2015 року.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 відповідні обов`язки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , особисте зобов`язання залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи по 61 грн. 38 коп. з кожного.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Свої вимоги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 мотивує тим, що:

- суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність на неповноту судового слідства, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого;

- суд як пом`якшуючі покарання ОСОБА_6 обставини визнав те, що він щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, активно сприяв у розкритті даного злочину, разом з тим не визнав як пом`якшуючі обставини те, що потерпілий відкликав позовну заяву про стягнення з обвинуваченого матеріального та морального збитку та просив суд першої інстанції не виносити суворого покарання відносно ОСОБА_6 ;

- судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання, проте, враховано при призначенні покарання як обтяжуючі покарання обставини те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за корисливі умисні злочини, не бажає ставати на шлях виправлення і після звільнення з місць позбавлення волі знову скоїв умисний корисливий злочин.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, прокурора, який вирок суду просив залишити без змін, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ніким не оспорюється і під сумнів не ставиться. Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані вірно.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції в цілому дотримався положень ст.65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання те, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, суд першої інстанції, помилково прийшов до висновку про те, що дані обставини є складовою однієї пом`якшуючої обставини, оскільки вони є різними за суттю та не є взаємовиключними.

В той же час зазначений недолік в цілому не впливає на правильність винесення вироку по суті та не є підставою для його зміни, так як ці обставини суд фактично врахував при призначенні покарання.

Такими, що заслуговують на увагу, на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги захисника про те, що не визнано пом`якшуючою обставиною добровільне відшкодування завданого збитку, про що свідчить розписка потерпілого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, моральна шкода, завдана обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 відшкодована в повному обсязі, про що свідчить заява потерпілого (а.п. 30), в якій він відмовляється від заявленого цивільного позову в зв`язку з відшкодуванням йому шкоди та зазначає, що претензій до обвинувачених не має і просить суд не призначати суворого покарання.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що відшкодування майнової та моральної шкоди є обставинами вчинення злочину, на думку колегії, не ґрунтується на положеннях закону, оскільки з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.66 КК України зазначені обставини слід визнати пом`якшуючими.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині, оскільки відповідно до ч.2 ст. 411 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішенні питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Проте, на думку колегії суддів, наявність ряду вищезазначених пом`якшуючих обставин та врахування думки потерпілого, не дають достатньою підстав для зміни вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та застосування більш м`якого виду покарання, оскільки зазначені обставини суттєво не вплинули на правильність вирішення справи та призначення покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, тобто щирого каяття або активного сприянню розкриттю злочину, та у разі добровільного відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі або усунення наслідків злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Про те, судом першої інстанції за таких обставин призначено не 2/3 максимального строку, а мінімальне покарання за санкцією, при наявності того, що обвинувачений ОСОБА_6 відбувши реально 1 рік позбавлення волі за аналогічний злочин, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло знову вчинив тяжкий злочин.

Суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, ніде не працює, раніше судимий за умисний корисливий злочин, судимість за який не знята та не погашена, що свідчить про небажання вести соціально безпечний спосіб життя, обгрунтовано прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про необхідність застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції враховано як обтяжуючу вину покарання ОСОБА_6 те, що він неодноразово судимий за корисливі умисні злочини, є безпідставними, оскільки фактично суд врахував їх як обставини, що характеризують особу обвинуваченого, який після відбуття покарання у виді позбавлення волі, не став на шлях виправлення, не зробив відповідних висновків та знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його ставлення до скоєного і не може враховуватися як обтяжуюча обставина при наявності кваліфікуючої ознаки повторність.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2