Справа № 161/8991/14-к
Провадження № 1-кс/161/2374/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 06 червня 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк клопотання слідчого Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з старшим прокурором Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у відношенні ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що у період з 24.11.2010 року по 18.06.2013 року ОСОБА_6 перебував на посаді лісничого Луцького військового лісництва ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та являвся працівником правоохоронного органу.

Так, у вересні 2012-лютому 2013 року ОСОБА_6 , будучи лісничим Луцького військового лісництва та працівником правоохоронного органу, перевищив службові повноваження та умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, а саме провів незаконне видалення дерев у військовому містечку № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та незаконну порубку дерев у військовому містечку № НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_1 , що спричинило тяжкі наслідки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Державним актом на право користування землею №15, який виданий виконавчим комітетом Волинської обласної ради народних депутатів на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 11.10.1955 №188, земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 , розташована у межах АДРЕСА_1 , віднесена до земель оборони та надана у користування Луцькій КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Володимир-Волинський. Статус земель лісогосподарського призначення їй не надавався та вона не передавалась для ведення лісового господарства Луцькому військовому лісництву.

Проте, у вересні 2012 року ОСОБА_6 , діючи усупереч вимог ст. 4 Проте, у вересні 2012 року ОСОБА_6 , діючи усупереч вимог ст. 4 Лісового кодексу України, п.п. З, 4, 5 «Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045, п. 5.1 Положення про Луцьке військове лісництво, не являючись лісо- та землекористувачем земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , без проведення обстеження зелених насаджень на території в/містечка № 66 комісією з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості, утвореної виконавчим органом Ківерцівської міської ради, за відсутності ордеру цієї ж ради на видалення зелених насаджень, договору з землекористувачем - КЕВ м. Володимир-Волинський на проведення робіт з видалення

земельних насаджень, перевищуючи свої службові повноваження, вирішив провести незаконне видалення дерев на території військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на проведення незаконного видалення дерев на території військового містечка № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 у вересні 2012 року оглянув територію військового містечка на предмет порубки дерев, а 02.10.2012 уклав договір підряду на виконання робіт № 27 з ФОП ОСОБА_7 , яким передбачено санітарно вибіркову рубку дерев на технічній території в/містечка № НОМЕР_1 .

На виконання вищевказаного договору у жовтні-грудні 2012 року ФОП ОСОБА_7 проведено незаконне видалення дерев у кількості 91 дерева породи дуб, чим згідно розрахунку Державної екологічної інспекції у Волинській області заподіяно шкоду довкіллю на суму 397 050 гривень.

Крім того, з метою приховання незаконного характеру видалення дерев на території населеного пункту ОСОБА_6 у жовтні 2012 року надав незаконну вказівку помічнику лісничого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 щодо внесення до бланку лісорубного квитка завідомо неправдивих відомостей про дозвіл Луцькому військовому лісництву на проведення вибіркової санітарної рубки на території військового містечка № НОМЕР_1 . Останній, який не був обізнаний про злочинні наміри лісничого, вважаючи, що він діє на законних підставах, 17.10.2012 року заповнив лісорубний квиток серії 02 ЛБК № 383350, куди вніс відомості про проведення вибіркової санітарної рубки на території військового містечка № НОМЕР_1 на площі 20 га, після чого передав вказаний лісорубний квиток ОСОБА_6 .

Після отримання лісорубного квитка ОСОБА_6 , перевищуючи службові повноваження, в порушення вимог ст. 4 Лісового кодексу України, п.п. З, 4, 5 «Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045, затвердив його власним підписом та завірив печаткою ІНФОРМАЦІЯ_1 і таким чином вніс до офіційного документа завідомо неправдиві відомості та видав завідомо неправдивий документ.

Крім того, поблизу с. Черкаси Ковельського району Волинської області розташована земельна ділянка площею 55,7 га в/містечка № НОМЕР_2 , яка згідно державної статистичної форми 6-ЗЕМ «Про наявність земель, та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях» відноситься до земель лісового фонду Мощенської сільської ради Ковельського району Волинської області і перебуває на балансі КЕВ м. Володимир-Волинський як землі оборони. Дана земельна ділянка не передавалась для ведення лісового господарства Луцькому військовому лісництву ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Відповідно до ст.ст. 4, 5, 17, 67, 69 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара. До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Право на користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети, та за спеціальним дозволом -лісорубним квитком. Для проведення рубок не в порядку головного користування лісорубні квитки видаються власниками лісів або постійними лісокористувачами.

Проте, ОСОБА_6 , надалі перевищуючи службові повноваження та умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, усупереч вищевказаних вимог Лісового кодексу України, незважаючи на те, що Луцьке військове лісництво не мало акту на постійне лісокористування земельною ділянкою в/містечка № НОМЕР_2 , не являлось власником або постійним лісокористувачем цієї земельної ділянки, 06.12.2012 оглянув територію військового містечка на предмет проведення на ній рубки дерев, а 20.12.2012 року незаконно видав лісорубний квиток серії 02ЛКБ №423242.

04.01.2013 року та 01.02.2013 року ОСОБА_6 уклав договори підряду на виконання робіт, відповідно, № 3 з ТзОВ «Вудкрафт» та № 4 з ПП «Євробудкомфорт», якими передбачено санітарно вибіркову рубку дерев на технічній території в/містечка № НОМЕР_2 .

На виконання вищевказаного договору у січні-лютому 2013 року ТзОВ «Вудкрафт»

та ПП «Євробудкомфорт» здійснено незаконну порубку дерев на території військового містечка № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , внаслідок чого зрізано 115 дерев породи дуб, чим відповідно до розрахунку Державної екологічної інспекції у Волинській області заподіяно істотну шкоду довкіллю на суму 889 021,78 грн.

Загалом, внаслідок вищеописаних незаконних дій ОСОБА_6 та перевищення ним службових повноважень упродовж вересня 2012-лютого 2013 років спричинено тяжкі наслідки у вигляді шкоди довкіллю на суму 1 286 071,78 грн.

Просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Луцьк Волинської області без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання або місця роботи.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання з підстав в ньому викладених, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді клопотання встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 стороною кримінального провадження підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365, ст. 246 КК України.

Із змісту самого клопотання взагалі не вбачається, також це не доведено в ході судового розгляду клопотання по суті, щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365, ст. 246 КК України. Так як в самому клопотанні взагалі не зазначено положення вищезазначених статей КК України, які інкримінуються ОСОБА_6 .

Також судом встановлено і це не заперечувалося стороною кримінального провадження, про відсутність ризику на який посилається сторона кримінального провадження у своєму клопотанні, що передбачений ст. 177 КПК України. Також він не знайшов свого підтвердження і в ході судового розгляду клопотання по суті та тими матеріалами, які додані до клопотання.

Законом України «Про внесення змін до КК України та КПК України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року № 746-VII було внесено зміни до ст. 364 КК України та ст. 365 викладено в новій редакції.

Також судом встановлено і цього не заперечувалось взагалі стороною кримінального провадження, що кваліфікацію дій ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками вищезазначених кримінальних правопорушень. Однак не зазначено в якій редакції, оскільки таке посилання взагалі відсутнє у клопотанні, а лише зроблено посилання на відповідні статті Лісового кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження не доведено та не надано доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365, ст. 246 КК України. Крім того стороною кримінального провадження не доведено наявність ризику, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-179,194 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити слідчому Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у відношенні ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1