Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 11а-1161 2010р. Головуючий в 1-й інстанції Гордимов A.B.
Категорія: ст. 124 КК України Доповідач - Гоушицький А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня місяця 12 дня

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Грушицького А.,

суддів Коровайка А.І., Шевцової В.Г.,

з участю прокурора Литвиненка О.О.,

засудженого ОСОБА_2,

адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_5, його представника ОСОБА_4, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду міста Херсона від 19 березня 2010 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, 13 серпня 1961 року

народження, раніше не судимого

засуджено за ст. 124 КК України до обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік та покладено обов'язки передбачені п. п. 2 - 4 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_5М, - 3026 гривень за спричинену матеріальну шкоду та 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; страхового товариства «Гарантія» - 255316 гривень 26 копійок;

Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно з вироком суду злочин ОСОБА_2 було вчинено при наступних обставинах.

12 липня 2007 року, близько 21.40 год., ОСОБА_2 знаходячись біля ларька ПП «Сорокін» по вулиці Будьонного в місті Херсоні побачив ОСОБА_5, з яким тривалий час знаходився у неприязних відносинах, останні побачивши ОСОБА_2, висловлюючись нецензурною лайкою, сів в свій автомобіль НОМЕР_1, який знаходився поряд, і завівши двигун різко направив автомобіль в сторону ОСОБА_2 Останній розцінивши дії ОСОБА_5 як такі, що реально загрожували його життю та здоров'ю, вибрав для себе спосіб захисту, який явно не відповідав обстановці що склалася, а саме дістав із салону свого автомобіля «ВАЗ 2121» мисливську рушницю та здійснив постріл дуплетом в автомобіль під керуванням ОСОБА_5, який рухався на нього В результаті чого ОСОБА_5 було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом перші інстанції, вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставина справи, суд безпідставно перекваліфікував дії засудженого з ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України. Покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Просить вирок скасувати, постановити новий вирок яким визнати Білоусова винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

У своїй апеляції потерпілий наводить аналогічні доводи незаконності вироку просить його скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляції представник потерпілого ОСОБА_4 наводить аналогічні доводи та просить вирок скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, засудженого ОСОБА_2 який в судових дебатах та останньому слові просив вирок залишити без зміни оскільки вимушений був захищатися; потерпілого ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4, які просили скасувати вирок, міркування прокурора на обґрунтування своєї апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, допитаний, як під час досудового слідства так і в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_2 не заперечував, що здійснив постріл з рушниці по автомобілю потерпілого ОСОБА_5, разом з тим, зазначає, що дані дії вчинив у зв'язку з тим, що сприйняв дії ОСОБА_5 як такі, що реально загрожували його життю та здоров'ю, оскільки той на автомобілі їхав в його напрямку на великій швидкості.

Під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2 останній підтвердив свої доводи, та показав за яких обставин спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження, (а. с. 254 - 255).

З показань свідка ОСОБА_6, вбачається, що він разом з ОСОБА_7, І.В., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 знаходились біля ларька ПП «Сорокін» по вулиці Будьонного, до них підійшов ОСОБА_5, який був нетверезим, у збудженому стані, і почав висловлюватись на адресу ОСОБА_2 нецензурною лайкою. Через деякий час під'їхав засуджений. Потерпілий, побачивши його, з образами та погрозами сів у свій автомобіль і на великій швидкості скерував його на Білоусова, після чого почувся хлопок.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 дали аналогічні показання стосовно обставин, які передували пострілу.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КК України, кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб та органів влади.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується апеляційна інстанція, що з боку потерпілого ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 мало місце суспільно небезпечне посягання, що об'єктивно підтверджується показаннями зазначених свідків, які узгоджуються з іншими доказами, що містяться у справі та є послідовними.

Разом з тим, ОСОБА_2 застосувавши зброю використав такий спосіб захисту, який не відповідав небезпечності посягання, чим перевищив межі необхідної оборони.

Доводи апелянтів про те, що в показаннях засудженого ОСОБА_2 містяться протиріччя з висновками судово - балістичної експертизи стосовно горизонтального направлення пострілів на думку колегії суддів правового значення не має, оскільки дана обставина не спростовує наявності у Білоусова стану необхідної оборони.

Показанням потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 судом дана належна оцінка.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України, оскільки ОСОБА_2 умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5 при перевищені меж необхідної оборони.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини які пом'якшують покарання.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 вчинив злочин передбачений ст. 124 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Враховуючи, що злочин ОСОБА_2 було вчинено 12 липня 2007 року і на момент розгляду справи апеляційним судом вище зазначений строк минув, колегія суддів вважає, необхідним звільнити ОСОБА_14 від покарання призначеного судом.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_5, його представника ОСОБА_4, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

В порядку ст. 365 КПК України, вирок Дніпровського районного суду міста Херсона від 19 березня 2010 року щодо ОСОБА_14 змінити.

ОСОБА_2 від призначеного цим вироком покарання звільнити на підставі ст. 49 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді: