Справа № 405/3808/14-к
1-кп/405/158/14
УХВАЛА
02 лютого 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2014 за № 0000245 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Звенигородського району Черкаської області, казаха, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 1)21.06.1996 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 142, ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 29.08.2000 р. Кіровоградським обласним судом за ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 15.02.2006 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 4) 24.02.2009 р. Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років 4 місяців позбавлення волі, 22.08.2013 р. звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік та 11 місяців;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:
Ухвалою суду від 11.12.2016 р. ОСОБА_3 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 12 год. 00 хв. 09 лютого 2016 року.
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Прокурором вказано на доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на два місяці з посиланням на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості групої осіб з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, не має постійного місця проживання, злочин вчинений в період умовно-дострокового звільнення, тому є ризик ухилення від суду, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів проти власності, не працює, тому є ризик продовження злочинної діяльності.
Захисник обвинуваченого заперечила щодо продовження терміну тримання під вартою та вважала за можливе замінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, посилаючись на відсутність підстав для такого, оскільки на даний час відсутні ризики вказані прокурором.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника та заперечив щодо продовження строку тримання під вартою.
Враховуючи викладене, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження. Враховуючи характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , який раніше був судимий за умисні корисливі злочини, а кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому вчинене групою осіб з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою в період умовно-дострокового звільнення, з огляду на його моральні якості, репутацію, відсутність тісних соціальних зв`язків, відсутність даних про ступень довіри до обвинуваченого з боку громадськості, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). Те, що обвинувачений офіційно не працює, а отже немає особистого доходу на власне утримання, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, вказує на наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги дані про його особу, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд з урахуванням вище наведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331, 369 КПК України, суд, -
постановив:

Продовжити ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 12 год. 30 хв. 02 квітня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя
Ленінського районного суду
міста Кіровограда ОСОБА_1