АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/6504/15-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/785/15 валігурська л.в.
категорія: ст. 289 ч. 1 КК України Доповідач: ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002414, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білозерка Херсонської області, громадянина України з повною вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 08 липня 2015 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та відповідно до ст. 76 КК України покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 83 460 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_8 27.04.2015 близько 05.00 години, знаходячись за адресою: м. Херсон, вул. Некрасова, 46, переслідуючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відкриття водійських дверей дублікатом ключа проник до салону автомобіля марки „ЗАЗ Lanos, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 та таємно заволодів вищевказаним автомобілем, вартістю 83460 гривень, що належить ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд призначив покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 2 років обмеження волі, хоча санкція зазначеної статті передбачає покарання на строк від 3 до 5 років обмеження волі, або позбавлення волі на той самий строк. У зв`язку з чим просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неправильне розв`язання цивільного позову про відшкодування завданої шкоди. Просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі та задовольнити цивільний позов, стягнувши на його користь з ОСОБА_8 37 893,30 гривень в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

Відповідно до ч. 4 ст. 403 КПК України, зміни, внесені прокурором, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції до апеляційної скарги, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 за межами строків на апеляційне оскарження колегією суддів не розглядаються.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача, вислухавши пояснення представника потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та підтримав апеляційну скаргу прокурора, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, в якому останній просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів визнає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Злочин, який вчинив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України, кваліфікований правильно та ніким не оспорюється.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного ОСОБА_8 судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також про неправильне розв`язання цивільного позову є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання покарання засудженому призначається виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 вид покарання та звільняючи останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 83 640 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним заволодінням транспортним засобом, суд першої інстанції послався на те, що транспортний засіб потерпілому був повернутий, а витрати заявлені потерпілим не випливають з обсягу пред`явленого обвинувачення. Надані ж потерпілим документи на підтвердження витрат, пов`язаних з ремонтом автомобіля не підтверджені доказами того, що зазначені витрати виникли у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого. Окрім того, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що неодноразово був учасником дорожньо-транспортних пригод, саме в результаті яких автомобіль потребував певного ремонту. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також підтвердили, що будь-яких пошкоджень на автомобілі ОСОБА_9 під час його огляду 29 квітня 2015 року вони не помітили.

Зазначений висновок суду є правильним та ґрунтується на роз`ясненнях, викладених у абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 „Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів Конституцією України, відповідно до якого не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення.

Заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України.

Як вбачається з Особливої частини Кримінального кодексу України від 05 квітня 2001 року санкція частини 1 статті 289 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Таким чином суд, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 2 років обмеження волі неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Отже суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України, то призначена йому міра покарання також не може бути визнана достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, з урахуванням того, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вирок суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати з ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті цей вирок залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2