Справа № 11-88/11

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

24 лютого 2011 року місто Вінниця

колегія суддів судової палати з кримінальних справ

апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Рупака А.А.

суддів Ващук В.П., Сілакова С.М.

з участю прокурора Фінца Д.Г.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за апеляцією адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого та засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду міста Вінниці від 23 листопада 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, 2-й провулок Юності 39, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого за трудовим договором, в силу ст.89 КК України не судимого:

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого на користь ОСОБА_3 30154 (тридцять тисяч сто пятдесят чотири) гривні 12 копійок матеріальної шкоди та 500000 (пятсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з засудженого на користь НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області 206 (двісті шість) гривень 40 копійок судових витрат за проведення експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_1, знаходячись в стані алкогольного спяніння, 16 травня 2010 року в проміжок часу з 00.20 годин до 00.55 годин в місті Вінниці на вулиці Стахурського на тротуарній доріжці біля будинку №52 підійшов до групи осіб, серед яких були ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, після чого запропонував останнім пригостити його цигаркою, на отримав негативну відповідь. Буду ображеним розпочав суперечку з ОСОБА_4, в ході якої наніс дар кулаком в обличчя потерпілого. У відповідь ОСОБА_4 також наніс декілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_1, внаслідок чого останній впав на землю, після чого наніс декілька ударів ногою по тулубу ОСОБА_1

В цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою припинення бійки забрали ОСОБА_4 від ОСОБА_1, який піднявшись, висловився на їх адресу брутальною лайкою та погрозами подальшої розправи, побіг в напрямку вулиці Квятека.

В подальшому ОСОБА_1 прийшовши додому в будинок №39 по 2-му провулку Юності, взяв кухонного ножа та повернувся до компанії, яка перебувала на попередньому місці та з метою умисного позбавлення життя потерпілого наблизився до ОСОБА_4, прикладаючи значне зусилля, з замахом дещо справа наліво та знизу вверх, наніс удар ножем в життєво важливий орган - область черевної порожнини, спричинивши колото-різане ушкодження лівої здухвинної області черевної порожнини з ушкодженням черевного відділу аорти, яке ускладнилось гострою масивною кровотечею. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 помер.

В апеляції захисника та засудженого ставиться питання про скасування вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного судом покарання особі засудженого внаслідок суворості та направлення справи на новий судовий розгляд. Апеляції мотивовані тим, що суд не взяв до уваги показання засудженого під час досудового та судового слідства про те, що він вчинив злочин під час самозахисту від неправомірних посягань потерпілого. Також при призначенні покарання суд не врахував щирого каяття, позитивної характеристики та того, що на утриманні засудженого перебуває малолітня дитина.

Апеляція прокурора відкликана до початку розгляду справи.

Заслухавши доповідача, та засудженого ОСОБА_1, який підтримав доводи своєї апеляції та апеляції його захисника, виступи прокурора Фінца Д.Г. та потерплої ОСОБА_3 про законність та обґрунтованість вироку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.

Захист вважає, що дії засудженого ОСОБА_1 підпадають під ознаки ст.118 КК України умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Проте з такими доводами погодитись неможливо. Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваним законом прав та інтересів особи, що захищається шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення і припинення посягання. Згідно частини третьої згаданої статті перевищенням меж необхідної оброни визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 пояснив, що після отримання тілесних ушкоджень, завданих йому ОСОБА_4, він побіг додому, взяв ніж та повернувся з метою вияснення причин конфлікту. Показання засудженого в цій частині (щодо повернення засудженого з ножем на місце злочину) співпадають з показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Таким чином судом встановлено, що засуджений під час попередньої сварки з потерпілим був без ножа, а повернувшись додому взяв знаряддя злочину та пішов до місця конфлікту. Таким чином шкода, необхідна і достатня в даній обстановці для негайного відвернення і припинення посягання не мала місце. Натомість мало місце умисне заподіяння смерті іншій особі через особисту образу, тому дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України. Даний висновок підтверджується також доводами психолого-психіатричної експертизи, згідно якої емоційний стан ОСОБА_1 в період вчинення злочину характеризувався гострою злобною реакцією, що переросла в агресивну поведінку та вжилася у нанесенні тілесних ушкоджень ножем.

У вироку суд належним чином мотивував доводи щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину та призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Так, суд врахував, що ОСОБА_1 в силу ст..89 КК України є несудимим, проте вчинив злочин в стані спяніння. Також суд врахував, що індивідуально-психологічні характеристики ОСОБА_1 (мстивість, агресивність, аморальність, імпульсивність, прагнення домінувати) могли зумовити характер вчиненого злочину та могли впливати на його поведінку в період його вчинення. Доводи апеляції щодо неврахування позитивної характеристики є безпідставними, оскільки з матеріалів справи (т.1 а.с.64, т.2, а.с.66) не вбачається, що ОСОБА_1 характеризується позитивно. Також а відсутності визнання вини безпідставними є доводи апеляції щодо щирого каяття засудженого.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого та засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду міста Вінниці від 23 листопада 2010 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Судді: