Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 1-40/2010 рік
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2010 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кульчицької І.М.

захисника адвоката ОСОБА_1

представника потерпілого адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка справу по обвинуваченню:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3 Машівського районну Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, раніше не судимого, -

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, -

в с т а н о в и в :

20 жовтня 2009 року близько 11.00 год. ОСОБА_3, перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Машівської центральної районної лікарні по вул. Леніна, 112 в смт. Машівка Полтавської області, на ґрунті неприязнених відносин, в ході сварки з ОСОБА_4 умисно вдарив його долонею лівої руки по правій стороні обличчя, чим спричинив останньому фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні підсудній ОСОБА_3 вину в скоєнні злочину не визнав, зазначивши, що 20 жовтня 2009 року близько 11 год. в приміщенні Машівської ЦРЛ на 4 поверсі чекав гр.-ку ОСОБА_5, яка там працює. В цей час на 3 поверсі почув стукіт дверей і спустившись по сходах помітив ОСОБА_5 та ОСОБА_4, при цьому останній держав ОСОБА_5, а вона вириваючись вдарилася головою об стіну, після чого підбігла до нього. На запитання, що відбулося ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_4 погрожував їй фізичною розправою. ОСОБА_5, він пішов услід за ОСОБА_4 і знайшов його на третьому поверсі біля кабінету нарколога. Ввічливо запитав у ОСОБА_4 про причину інциденту, але той вказане запитання проігнорував і почав розповідати, як ОСОБА_5 необхідно себе поводити. Усвідомивши, що розмови не вийде він розвернувся і пішов. З його боку умисного контакту на нанесення тілесних ушкоджень не було.

Незважаючи на невизнання підсудним вини у вчиненні вказаного злочину, суд вважає, що його винність повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Заявою ОСОБА_4 від 21.10.2009р. до органів міліції з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_3, який 20.10.2009р. наніс йому тілесні ушкодження та ОСОБА_6, яка прилюдно образила плюнувши в лице ( а.с. 21 ).

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 20.10.2009р. близько 11 год. він перебував біля кабінету нарколога в Машівській ЦРЛ, коли до нього підійшов ОСОБА_3 і запропонував відійти для розмови. Коли він відмовився, ОСОБА_3 вдарив його відкритою долонею лівої руки по правій стороні обличчя, від чого він зазнав фізичного болю, лице почервоніло. Зі ОСОБА_3 раніше дружили, але протягом останніх років не спілкуються, відносини неприязні. Причиною вказаних дій підсудного вважає сутичку, яка відбулася за кілька хвилин до вказаного інциденту, між ним та ОСОБА_6, яка плюнула йому в обличчя.

Факт нанесенням ОСОБА_3 удару рукою в обличчя потерпілому підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_7 показав, що 20.10.2009р. близько 11 год. перебував біля кабінету нарколога в приміщенні Машівської ЦРЛ і був в черзі за ОСОБА_4. В цей час до останнього підійшов ОСОБА_3 і запропонував відійти, на що ОСОБА_4 відмовився, після чого ОСОБА_3 вдарив його відкритою долонею по обличчю, в результаті чого права сторона обличчя почервоніла і ОСОБА_4 схватився за неї рукою.

Свідок ОСОБА_9 також зазначила, що 20.10.2009р. близько 11 год. перебула в Машівській ЦРЛ біля кабінету нарколога на 3 поверсі. До ОСОБА_4 в цей час підійшов ОСОБА_3, запропонував відійти, сказавши, що вдарить, і оскільки ОСОБА_4 не погодився то вдарив останнього по правій стороні обличчя, від чого воно почервоніло і видно було, що ОСОБА_4 відчув біль.

Аналогічні показання в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_8, який повідомив, що 20.10.2009р. близько 11 год. на 3 поверсі Машівської ЦРЛ біля кабінету нарколога до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_3 і наніс удар лівою рукою в область обличчя, після чого зник. Будь-якої розмови між ними не чув, оскільки знаходився від учасників на певній відстані.

З відмовного матеріалу № 448 вбачається, що проведеною перевіркою по заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_4 встановлено, що між ними та ОСОБА_3 20.10.2009р. близько 11 год. в приміщенні Машівської ЦРЛ виник конфлікт в ході якого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження ( а.с. 14-23 ).

Згідно акту судово-медичного дослідження від 23.10.2009р. у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, у вигляді саден на носі та шиї, які могли утворитися під час конфлікту з ОСОБА_6 ( а.с. 23 ).

Той факт, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 саме біля кабінету нарколога на 3 поверсі Машівської ЦРЛ відбулася сварки, та місце розташування учасників, підтвердили на схемах свідки та потерпілий ( а.с. 48-51, 56 ).

Разом з тим, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що 20.10.2009р. в приміщенні Машівської ЦРЛ її побив ОСОБА_4, після чого вона зі своїм хлопцем ОСОБА_3 пішли з ним поговорити. Знайшовши ОСОБА_4, на третьому поверсі лікарні біля кабінету лікаря-нарколога, який спілкувався в цей час з дівчиною на прізвище ОСОБА_9, ОСОБА_4 на запитання ОСОБА_3 про його поведінку відносно неї агресивно відповів, що нічого зясовувати не буде. При цьому ОСОБА_3 виставив руку, щоб ОСОБА_4 її знову не вдарив, але будь-яких тілесних ушкоджень не наносив.

Суд, оцінюючи докази в справі, критично ставиться до пояснень підсудного про те, що він не завдав удару по обличчю потерпілому, визнає їх неправдивими, спрямованими на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами: показаннями потерпілого, свідків обвинувачення, відмовним матеріалом, що не викликають у суду сумнівів у своїй об'єктивності, а тому таку позицію підсудного суд розцінює як спосіб обраного захисту.

Той факт, що нібито потерпілий плутається в своїх поясненнях щодо того, якою рукою нанесено йому удар не є беззаперечним доказом відсутності вини ОСОБА_3.

Так, в своїх поясненнях до органів міліції від 21.10.2009р. ОСОБА_4 вказував, що після конфлікту з ОСОБА_6 до нього підійшов ОСОБА_3, і коли він відмовився відійти з ним поговорити, останній вдарив його по правій стороні обличчя (а.с. 22 ).

Аналогічні пояснення він давав під час проведення судово-медичного дослідження, стверджуючи, що в ході конфлікту ОСОБА_3 наніс його удар рукою по обличчю ( а.с. 23 ).

Вказаний факт підтвердили в судовому засіданні і свідки обвинувачення, крім цього, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зазначили, що після спричиненого потерпілому удару в нього почервоніла права сторона обличчя, а ОСОБА_9 зазначила, що по обличчю потерпілого видно було, що він відчув біль.

Той факт, що ОСОБА_9 нібито є дівчиною потерпілого нічим в судовому засіданні не підтверджено, разом з тим не дає підстав сумніватися в показаннях даного свідка, оскільки вони узгоджуються як з показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, так і з письмовими доказами у справи.

До показань свідка Петлі суд відноситься критично, оскільки вони суперечать іншим доказам у справі, а тому суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 є її хлопцем, вона таким чином намагається зменшити його роль у вчиненому.

Посилання захисту на те, що її показання є достовірними і оскільки вона була присутньою під час інциденту,і що ОСОБА_3 не спричиняв ОСОБА_4 удару, оскільки останній сварився саме з ОСОБА_6 є надуманими та суперечать іншими доказам у справі, оскільки як всі інші свідки в судовому засіданні так і потерпілий зазначили, що інцидент біля кабінету нарколога відбувався саме між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а не ОСОБА_6, і як наслідок ОСОБА_3 ударив потерпілого рукою в обличчя.

Посилання захисту на неправдивість свідчень ОСОБА_8, оскільки він дещо не вірно на схемі відобразив місце розташування учасників інциденту не свідчить про його відсутність у вказаному місці та того, що показання цього свідка в іншій частині є неправдивими, оскільки узгоджуються з показаннями інших свідків обвинувачення, потерпілого та матеріалів справи.

Крім цього, в судовому засіданні підсудній не заперечуючи факту інциденту зазначив, що удару потерпілому не наносив, умислу такого у нього не було та крім цього, вказав, що він лівша.

Разом з тим, про спрямованість умислу підсудного на спричинення удару потерпілому, суд вважає свідчить факт нібито протиправної поведінки з боку потерпілого у відношенні до його дівчини ОСОБА_6, який мав місце за кілька хвилин до вказаного інциденту, і як зазначив і сам підсудний він мав на меті захистити свою дівчину, що і свідчить про спрямованість умислу та спричинення удару потерпілому.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочину цілком доведена, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Обставин, що помякшують та обтяжують покарання підсудного суд не вбачає.

За місцем проживання підсудний характеризуються позитивно, оскільки на адмінкомісії при виконкомі селищної ради не розглядався ( а.с. 36 ), на обліку у лікарів нарколога та психіатра при Машівській ЦРЛ не перебуває ( а.с. 28 ) і як видно з вимоги про судимість раніше не судимий ( а.с. 45-46 ).

При призначенні покарання підсудному, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу підсудного, який також раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують його покарання, і приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням підсудному для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у вигляді громадських робіт призначене у межах санкції ч.1 ст. 126 КК України.

Суд не вбачає підстав для застосування до підсудного більш мякого покарання у вигляді штрафу, оскільки він ніде не працює, постійного заробітку не має.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 15 діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Машівський районний суд.

Суддя: