Справа № 504/3938/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" жовтня 2015 р. смт. Комінтернівське
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Комінтернівське кримінальне провадження № 0002911 від 30 липня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буцики Гусятинського району Тернопільсокої області, громадянина України, неодруженого, із середньо спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , старшого лінійного наглядача відділення зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 з 25.11.2013 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані «старший солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 270 від 25 листопада 2013 року ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого лінійного наглядача відділення зв`язку 1 механізованого батальйону.

Крім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 51 від 5 березня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого навідника 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.

Згідно положень ч.1 п.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 25 листопада 2013 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військового частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військо службовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, діючи в порушення статутних вимог та зобов`язань, ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в один із днів другої декади листопада 2014 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (ПП НОМЕР_2 ), що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 21 серпня 2015 року.

Зазначений час ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, за викладених обставин ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, під час досудового розслідування не встановлено.

Враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_6 13.10.2015 року укладена угода про визнання винуватості, за якою між сторонами була досягнута домовленість проте, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо можливого застосування ст.ст. 69, 58 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України, більш м`якого ніж зазначено санкцією статті, у виді службового обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави, під час відбування цього покарання обвинувачений ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинуваченийОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у скоєному розкаявся.
Суд, у відповідності до ч.2 ст.473 КПК України та ч.4 ст.474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 його права та наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.
Обвинувачений ОСОБА_4 як і прокурор ОСОБА_6 заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України та просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.
В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 ..
Суд вважає, що угода відповідає вимогам статей 469, 472 КПК України та може бути затверджена.

Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених частиною 7 ст.474 КПК України не має.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судових витрат немає.

Речових доказів по справі немає.

До обвинуваченого ОСОБА_4 в ході досудового розслідування було застосовано запобіжний захід забезпечення кримінального провадження у виді особистого зобовязання.

Керуючись ст.ст.370-374, 473-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 жовтня 2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_6 за кримінальним провадженням, справа № 504/3938/15-к, провадження № 1-кп/504/352/15.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 407 КК України, застосувати ст.ст. 69, 58 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років військового обмеження для військовослужбовця, із відрахуванням 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави. Під час відбування покарання за ч. 3 ст. 407 КК України обвинувачений ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити у виді особистого зобов`язання.

На вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Одеської області через Комінтернівський районний суд, обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1