П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_32,
суддів:ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44,
при секретарях:ОСОБА_45, ОСОБА_46,
за участю: та прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_47 засудженого ОСОБА_17 в режимі відеоконференції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за заявами захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в інтересах засудженого ОСОБА_17 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2015 року,

у с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого, засуджено за пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_20, щодо якого заява про перегляд Верховним Судом України судового рішення не подавалася.

ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні за попередньою змовою з ОСОБА_20 умисного вбивства ОСОБА_21 за вказаних нижче обставин.

11 липня 2010 року приблизно о 5 годині, поряд із приміщенням розважального центру «Формула» (вул. Велика кільцева, 2, с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинський район Київської області) між ОСОБА_17 та ОСОБА_20, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, з одного боку, та ОСОБА_21, ОСОБА_22 і ОСОБА_23, які перебували у стані алкогольного сп'яніння, з іншого боку, виникла сварка з приводу зникнення годинника у ОСОБА_31, що переросла в бійку. У ході бійки ОСОБА_17 та ОСОБА_21 умисно завдали один одному удари руками і ногами в різні частини тіла. Потому ОСОБА_21 і ОСОБА_23 пішли у напрямку АЗС «Лукойл», розташованої по вул. Петропавлівска, 10 с. Петропавлівська Борщагівка.

ОСОБА_17 та ОСОБА_20 з метою помсти, маючи умисел на заподіяння ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, вирішили наздогнати потерпілого. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_17 сів до невстановленого автомобіля під керуванням невстановленої особи і поїхав у напрямку руху ОСОБА_21 і ОСОБА_23, а ОСОБА_20 побіг услід за останніми. Наздогнавши ОСОБА_21 і ОСОБА_23 неподалік АЗС «Лукойл», ОСОБА_17 вийшов з автомобіля та кинувся у бійку з ОСОБА_21, у ході якої вони завдавали один одному удари руками і ногами в різні частини тіла, у тому числі по голові та обличчю. У цей час у ОСОБА_20, який підбіг до місця бійки, і побачивши, що ОСОБА_17 не може подолати ОСОБА_21, виник умисел на позбавлення життя потерпілого. Для реалізації цього умиселу, ОСОБА_20 умисно завдав ОСОБА_21 два удари заздалегідь приготовленою дерев'яною дошкою по потилиці. Маючи підтримку з боку ОСОБА_20, ОСОБА_17 також вирішив позбавити життя ОСОБА_21, і реалізовуючи цей умисел, продовжив умисно завдавати потерпілому удари кулаками та ногами в різні частини тіла. Цими спільними діями ОСОБА_20 та ОСОБА_17 позбавили життя ОСОБА_21 Смерть останнього настала на місці вчинення злочину від закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку, його набряком-набуханням.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 16 березня 2015 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 жовтня 2015 року судові рішення щодо ОСОБА_17 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисників - без задоволення.

Захисники ОСОБА_18 і ОСОБА_19 звернулися до Верховного Суду України із заявами про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_17 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Обґрунтовуючи неоднаковість у правозастосуванні, заявники надали ухвали Верховного Суду України від 15 серпня 2006 року, 11 березня 2008 року, 17 лютого 2009 року, 26 лютого 2009 року і 16 квітня 2009 року, а також ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2013 року, в яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність у діях засуджених умислу на позбавлення життя потерпілих і дії засуджених отримали правову кваліфікацію за статтею 121 КК.

Зміст порівнюваних судових рішень, на думку захисників, свідчить, що, на відміну від цих рішень, суд касаційної інстанції за подібних правовідносин неоднаково застосував норму матеріального права щодо ОСОБА_17, оскільки в його діях був відсутній умисел на вчинення умисного вбивства потерпілого. З урахуванням наведених доводів захисники просять ухвалу суду касаційної інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_17 кримінальний закон, передбачений статтею 121 КК.

Суддя Верховного Суду України ухвалою від 11 січня 2016 року відкрив провадження у кримінальній справі щодо ОСОБА_17 за заявами захисників ОСОБА_18 й ОСОБА_19 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2015 року.

Відповідно до вимог статті 452 КПК України (далі - КПК) здійснено підготовку до перегляду судового рішення, під час якої витребувано матеріали справи, яка надійшла до суду 21 січня 2016 року, доручено членам Науково-консультативної ради при Верховному Суді України підготувати наукові висновки щодо норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, яка неоднаково застосована судом касаційної інстанції, вивчено справу та наукові висновки.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 26 січня 2016 року справу щодо ОСОБА_17 призначено до розгляду на 25 лютого 2016 року.

10 лютого 2016 року засуджений ОСОБА_17 звернувся до Верховного Суду України із заявою про закриття провадження за заявами захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_19

11 лютого 2016 року аналогічні заяви подали також захисники ОСОБА_18 та ОСОБА_19

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України заслухавши засудженого ОСОБА_17, який просив закрити провадження за заявами його захисників, прокурора, який не заперечував проти закриття провадження, та обговоривши доводи заяв встановила, що інші особи, коло яких визначено частиною першою статті 446 КПК, заяви про перегляд даного рішення суду касаційної інстанції не подавали, а відсутність волевиявлення ОСОБА_17 на розгляд заяв його захисників перешкоджає подальшому провадженню.

Тому Судова палата вважає, що провадження за заявами захисників ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в інтересах засудженого ОСОБА_17 підлягає закриттю.

Керуючись статтею 453 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

провадження за заявами захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в інтересах засудженого ОСОБА_17 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2015 року закрити.

Головуючий ОСОБА_32

Судді:
ОСОБА_33 ОСОБА_34 ОСОБА_35 ОСОБА_36 ОСОБА_37 ОСОБА_38 ОСОБА_39 ОСОБА_40 ОСОБА_41 ОСОБА_42 ОСОБА_43 ОСОБА_44