Справа № 1-132/2010 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2010 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Янка Б.Я.;

при секретарі Павкевич Н.Я.;

з участю прокурора Коциби Р.Л.;

та захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, розлученого, військовозобовязаного, раніше не судимого, в скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_2, впродовж тривалого часу, а саме з січня 2006 року по липень 2010 року умисно, злісно, не зважаючи на необхідність виконання свого обовязку, ухилявся від сплати встановлених рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2009 року, коштів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто аліментів в твердій грошовій сумі за минулий час починаючи з 01.01.2006 року по 01.04.2008 року по 300 гривень на місяць в сумі 8400 гривень, та коштів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 гривень починаючи з 08.05.2008 року і до його повноліття на користь ОСОБА_4, в результаті чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 18700 гривень. Таким чином, ОСОБА_2 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого неповнолітнього сина.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винним себе визнав та пояснив, що йому було відомо про рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, згідно якого він зобовязаний був сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення ним повноліття, однак їх фактично не сплачував, оскільки не має такої можливості, будь-яким іншим способом синові не допомагає.

Крім визнання вини підсудним, його вина у скоєнні злочину доведена матеріалами кримінальної справи, та іншими зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що він є опікуном ОСОБА_5, оскільки його мати ОСОБА_6 померла 27.03.2005 року, а його батько ОСОБА_2 рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 01.11.2005 року позбавлений батьківських прав відносно свого сина. Оскільки ОСОБА_2 не надавав жодної допомоги щодо утримання свого неповнолітнього сина, він змушений був звернутись до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про стягання аліментів на утримання сина ОСОБА_3, однак підсудний аліменти не сплачує, дитиною не цікавиться, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 18700 гривень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він є сином підсудного ОСОБА_2, який повністю відмовився від його виховання та утримання, та цим займається його вуйко ОСОБА_4 Згідно рішення Ужгородського районного суду Закарпатської області, підсудний зобовязаний сплачувати на його утримання аліменти, однак він цього не робить, зовсім не цікавиться його життям та вихованням, не надає матеріальної допомоги.

Крім того, вина ОСОБА_2 стверджується наступними письмовими доказами по справі:

поданням відділу ДВС Сколівського районного управління юстиції, в якому начальник обгрунтовано просить вирішити питання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності (а. с. 3);

рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, з яких вбачається що підсудний зобовязаний сплачувати коштів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі за минулий час починаючи з 01.01.2006 року по

01.04.2008року по 300 гривень на місяць, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 8400 гривень, а також по 400 гривень починаючи з

08.05.2008року і до його повноліття на користь ОСОБА_4 (а. с. 13-15; 17-

20);

розрахунками заборгованості по аліментах, згідно яких заборгованість по аліментах ОСОБА_2 на утримання свого неповнолітнього сина станом на 01.07.2010 року становила 18700 гривень

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України - ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів).

Обтяжуючих вину підсудного у вчиненні злочину обставин суд не вбачає.

При визначенні міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу підсудного, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, злочин ним вчинено вперше, а також те, що підсудний позитивно характеризується за місцем свого

проживання.

З урахуванням наведених обставин суд вважає за необхідне застосувати до нього при обранні міри покарання ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням та згідно ст. 76 КК України покласти на нього певні обовязки.

Керуючись ст. ст. 323 - 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КК України до одного року обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені судом на нього обовязки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. п. 2, 3, 4 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи та періодично зявлятися у вказані органи для реєстрації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 - підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з моменту його проголошення, або з моменту вручення копії вироку засудженому, який перебуває під вартою.

Суддя Б.Я. Янко