АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/490/1773/11 Справа № 11-1519/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Стуковенкова Т.Г.,Ферафонтова В.Ю.

за участю прокурора Кальника О.М.

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвокатів ОСОБА_4, ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_3 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року, яким засуджено:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

Раніше не судимого,-

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України на тринадцять років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.309 КК України на один рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років позбавлення волі.

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2,

такого, що немає судимості відповідно

до ст.89 КК України,-

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України на тринадцять років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засуджених солідарно на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнані винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

В кінці липня 2008 року на території м. Помічна Добровеличковського району Кіровоградської області ОСОБА_2 незаконно придбав коноплю, з якої виготовив і зберігав за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 без мети збуту канабіс. 9 лютого 2009 року під час огляду за вказаною адресою співробітники міліції виявили і вилучили в підсудного названі наркотичні засоби: 2,706 г канабісу і 0,406 г екстрата канабісу.

Крім того, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнані винними у тому, що 14 березня 2010 року приблизно о 20 годині 30 хвилин у будинку № 40 по вулиці Чернишевського в с. Сурсько-Літовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області під час вживання спиртних напоїв разом з потерпілими ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 на грунті особистих неприязних стосунків за попередньою змовою між собою з метою вбивства напали на ОСОБА_8 і ОСОБА_9, застосувавши до них фізичне насильство, внаслідок чого ОСОБА_9 було вбито, а позбавити життя ОСОБА_8 вони не змогли з причин, які не залежали від їх волі.

Крім того, як визнав суд у вироку, під час вбивства ОСОБА_9 засуджений ОСОБА_3, погрожуючи вбивством, наказав ОСОБА_7 взяти ніж і вбити ОСОБА_9.

На вирок суду подані апеляційні скарги прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвокатами ОСОБА_5, ОСОБА_4, засудженим ОСОБА_3

Прокурор в апеляції з доповненнями до неї посилаючись на допущені судом порушення вимог кримінально-процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів й особам засуджених внаслідок мякості порушив питання про скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд.

Адвокат ОСОБА_5 просить вирок щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу закрити. Обгрунтовуючи свої вимоги, стверджує, що висновки суду грунтуються на доказах, які є суперечливими і не відповідають фактичним обставинам справи. Скаржиться він також на численні порушення кримінально-процесуального закону, які, на його думку, допустив суд при розгляді справи в судовому засіданні. Зазначає, що у справі допущені необєктивність та упередженість суду по даній справі, а також однобічність і неповнота судового слідства.

Адвокат ОСОБА_4 також просить скасувати вирок щодо ОСОБА_2, посилаючись на те, що злочинів відносно потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 засуджений ОСОБА_2 не вчиняв. Вказує на відсутність у справі обєктивних доказів вини ОСОБА_2 у названих злочинах. Зазначає, що вирок суду є суперечливим і не містить обєктивних доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні цих злочинів. Як убачається з доповнення до апеляції, адвокат ОСОБА_4 просить вирок відносно ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Засуджений ОСОБА_3 у своїй скарзі та доповненнях до неї посилаючись на ті ж доводи, які виклав в апеляції його захисник ОСОБА_5, просить вирок щодо нього скасувати, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора Кальника О.М. про задоволення доводів апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, які викладені в її доповненнях, пояснення адвоката ОСОБА_10, захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_11, які підтримали свої апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність чи недоведеність вини засуджених у справі та про відповідність обраного їм покарання, колегія суддів вважає, що районний суд постановив обвинувальний вирок з істотними суперечностями, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог ст.334 КПК формулювання обвинувачення повинно містити короткий, чіткий і ясний опис обставин справи, визнаного доведеним, з наведенням доказів на його підтвердження з відповідними висновками суду щодо кожного підсудного, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

У відповідності з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суду необхідно обгрунтувати обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта й інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Як видно з вироку, місцевий суд не дотримав вказаних вимог закону.

Визнаючи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 винуватими в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, суд при викладенні обставин події допустив істотні суперечності, зазначивши, що засуджені з метою вбивства завдавали йому удари деревяною палицею по голові й тулубу, а ОСОБА_3, крім того, як зазначено в вироку, намагався також задушити його за допомогою подушки, та спільними діями заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя і здоровя в момент заподіяння, від яких настала смерть потерпілого.

На основі такого формулювання не можна дійти однозначного висновку про те, в якому обвинуваченні зазначені засуджені визнані винними: в умисному вбивстві чи умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Аналогічні суперечності у викладенні обвинувачення судом допущено і за епізодом замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_8

Так, згідно з вироком ОСОБА_2 з метою вбивства ОСОБА_8 схопив її руками за шию й утримував потерпілу в такому стані до тих пір, поки вона не втратила свідомість. Однак за висновком суду смерть ОСОБА_8 настала через деякий час (який, у вироку не зазначено) не від злочинних дій ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а як вказано у вироку, від острого отруєння етиловим спиртом.

Виходячи з такого формулювання також не можна дійти однозначного висновку про те, з яких причин ОСОБА_8 втратила свідомість (якщо це мало місце) та що саме стало причиною втрачання потерпілою свідомості: пошкодження органів дихання в ОСОБА_8 в результаті насильства з боку ОСОБА_2 чи тяжке отруєння алкогольними напоями.

Що стосується формулювання обвинувачення ОСОБА_3 в погрозі вбивства, то воно, як це викладено у вироку, є неконкретним й суперечливим.

За цим епізодом обвинувачення суд визнав доведеним і у вироку зазначив, що ОСОБА_3 з метою умисного вбивства ОСОБА_9 наказав ОСОБА_7 взяти ніж і перерізати потерпілому горло, погрожуючи їй вбивством у випадку невиконання нею цього наказу. Як зазначено у вироку, реально побоючись погроз засудженого потерпіла ОСОБА_7 взяла на столі ніж і начебто ним завдала потерпілому удари, хоча фактично не заподіяла йому ніякої шкоди, а потім, скориставшись нагодою, втекла від засуджених.

Таким чином, за змістом такого обвинувачення суд фактично визнав, що в словах ОСОБА_3 про можливість вбивства ОСОБА_7 у випадку невиконання нею його наказу вбити ОСОБА_9 була погроза вбивством ОСОБА_7

Однак при цьому суд не звернув увагу на те, що відповідальність за погрозу вбивством настає лише в тих випадках, коли були підставі побоюватися приведення їх до виконання. Між тим, які дії винного підкріпляли таку погрозу вбивством ОСОБА_7, у вироку не вказано. Отже, суд не зясував належним чином, чи мали місце такі погрози з боку ОСОБА_3, чи були в ОСОБА_7 підстави побоюватися приведення їх до виконання і не дав цим обставинам відповідної оцінки.

В обгрунтування свого висновку про винність ОСОБА_2 і ОСОБА_12 у вчиненні зазначених злочинів суд посилався насамперед на показання самих засуджених і потерпілої ОСОБА_7 на досудовому слідстві і під час судового розгляду справи.

Проте з даними висновками суду колегія суддів погодитися не може, оскільки показання названих осіб, якими вони обгрунтовані, в суді досліджені поверхово й однобічно, про що обгрунтовано зазначається в апеляціях адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_4 і засудженого ОСОБА_3

Так, як убачається з вироку, суд без посилання на конкретні показання ОСОБА_2 і ОСОБА_12 про обставини вбивства ОСОБА_9, замаху на вбивство ОСОБА_8, погрозу вбивством ОСОБА_7 лише обмежився загальною фразою про те, що в їх показаннях є суттєві суперечності.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3, хоча і визнавав факт бійки з ОСОБА_9, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні злочинних дій, направлених на позбавлення життя потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а також на погрозу вбивством ОСОБА_7, не визнавав. Заперечував він і попередню домовленість з ОСОБА_2 на вбивство ОСОБА_9 і ОСОБА_8

Засуджений ОСОБА_2 під час досудового слідства неодноразово змінював свої показання.

Так, у своїх перших поясненнях ОСОБА_2 заявляв про те, що під час вживання спиртних напоїв він посварився з потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_8 Не заперечував, що коли він душив ОСОБА_8 на протязі 2 хвилин, між ОСОБА_3 і ОСОБА_9 відбувалася бійка, що перед початком бійки ОСОБА_3 кричав «бий щура». Наголошував, що під час бійки ОСОБА_3 завдавав удари руками по обличчю ОСОБА_9, а потім сказав ОСОБА_7 також бити ОСОБА_9 ножем, що вона і зробила. ОСОБА_2 розповідав, що потім ОСОБА_3 взяв в коридорі фрагмент дошки і став бити ним по голові і тулубу ОСОБА_9, завдавши тому приблизно 15 ударів. Від завданих ударів ОСОБА_9 хрипів. Стверджував, що на цей момент ОСОБА_7 вже втекла.

Про домовленість з ОСОБА_3 про вбивство потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 ОСОБА_2 не розповідав (т.1 а.с.131-133).

17 березня 2010 року допитаний у якості підозрюваного ОСОБА_2 підтвердив обставини, за яких він почав душити ОСОБА_8, а ОСОБА_3 став бити ОСОБА_9. Між тим він почав заявляти, що ОСОБА_3 намагався задушити потерпілого подушкою. Як викладено в протоколі, потім ОСОБА_3 сказав ОСОБА_7 взяти ніж і почати різати горло, бити ножем в область тулуба ОСОБА_9, інакше її теж можуть убити. В подальшому ОСОБА_3 став плигати ногами на тулуб ОСОБА_9, бив його дошкою в область тулуба й голови, від чого потерпілий почав хрипіти. Коли ОСОБА_3 сказав, що треба вбити і ОСОБА_7 як свідка, та втекла з будинку.

ОСОБА_2 стверджував, що після завданих ударів ОСОБА_9 вибіг з будинку на вулицю, звідки він чув звуки від ударів якимось предметом. Про те, що там відбувалося, ОСОБА_2 не відомо, оскільки він не виходив на вулицю, а ліг спати (т.3 а.с.45-48). про початок повторно заявив, що злочини щодо потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14, направлених на позбавлення їх життя, він учинив сам і ОСОБА_15 до цього не причетний (т.1 а.с.127-129).

Ці показання ОСОБА_2 підтвердив і під час проведення очних ставок з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 При цьому вже наголошував, що перед початком бійки ОСОБА_3 кричав «мочи щура», «убивай щура». На очній ставці з ОСОБА_7 ОСОБА_2 вже уточнював, що саме ОСОБА_3 погрожував ОСОБА_7 вбити її, якщо вона не виконає його наказу допомогти йому вбити ОСОБА_9 (т.3 а.с.56-60).

Допитаний 18 березня 2010 року за участю захисника обвинувачений ОСОБА_2 хоча і визнав себе повністю винним у вбивстві ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_3, однак фактично заперечував свою участь у вбивстві ОСОБА_9. Підтвердив, що під час бійки з ОСОБА_9 ОСОБА_3 без його участі завдав тому удари руками в область обличчя, ногою по тулубу, фрагментом дошки по голові і тулубу потерпілого, плигав на нього ногами, а також намагався задушити його подушкою (т.3 а.с.63-66).

Зазначені показання він підтвердив і при відтворенні обстановки й обставин події. Між тим заявив, що він сильно не стискував руку на шиї ОСОБА_8 і не бажав настання її смерті. Про те, що ОСОБА_3 завдавав ОСОБА_9 удари дошкою, як зазначено в протоколі, ОСОБА_2 стало відомо від самого ОСОБА_3 вранці 15 березня 2010 року (т.3 а.с.77-103).

В подальшому, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні ОСОБА_2 стверджував, що він при застосуванні фізичного насильства до ОСОБА_8 не мав наміру вбивати її. Підтвердив свої попередні показання про те, що ОСОБА_3 завдавав удари ОСОБА_9 тільки в будинку, і заявив, що потерпілий після завданих йому ударів не вибігав на вулицю т.3 а.с.133-134, т.4 а.с.221-224).

Згідно матеріалів справи показання потерпілої ОСОБА_7 на досудовому слідстві і під час судового розгляду справи про обставини вчинення засудженими злочинів теж є непослідовними і суперечливими. На даний факт звертають увагу в своїх апеляціях також адвокат ОСОБА_5 і засуджений ОСОБА_3

В своїх первинних показаннях від 16 березня 2010 року ОСОБА_7 розповідала, що під час спільного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_2 і співмешканцями ОСОБА_9 і ОСОБА_8 виникла сварка, в процесі якої ОСОБА_3 погрожував вбити ОСОБА_9. Потім ОСОБА_2 почав душити ОСОБА_8, а ОСОБА_3 за допомогою подушки намагався задушити ОСОБА_9, після чого він під загрозою вбивства наказав їй ножем бити потерпілого.

ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_9 вибіг на вулицю, а засуджені шукали його. Сама вона, скориставшись нагодою, втекла з місця події. При цьому ОСОБА_7 заявила, що розповіла мешканцям села ОСОБА_6 і ОСОБА_2 про вбивство двох осіб і що за нею гоняться з метою убивства(т.1 а.с.136-138).

Ці показання ОСОБА_7 підтвердила й 17 березня 2010 року на допиту її як свідка та під час проведення очної ставки з ОСОБА_2 18 березня 2010 року(т.1 а.с.166-168, т.3 а.с.56-60).

Під час допиту її як свідка 15 червня 2010 року ОСОБА_7 без пояснення причин змінила свої попередні показання і почала стверджувати, що перед початком події засуджені про щось шепталися, обмінювалися поглядами, а потім одночасно напали на потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8. Заявила, що у відповідь на звинувачення ОСОБА_2 в крадіжці курки засуджені домовилися розправитися з потерпілими. Стверджувала, що в суперечці ОСОБА_2 з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 брав участь і ОСОБА_3, який захищав ОСОБА_2 і навіть посварився з потерпілими(т.1 а.с.169-173).

При відтворенні обстановки й обставин події 28 квітня 2010 року ОСОБА_7 змінила показання і розповіла, що перед нападом на потерпілих засуджені про щось домовлялись, а ОСОБА_3, крім того, під загрозою розправи над нею його друзів примушував допомогти їм. Розповідаючи про обставини нападу на потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8, ОСОБА_7 пояснювала, що ОСОБА_2 душив ОСОБА_8, а ОСОБА_3 за допомогою подушки намагався задушити ОСОБА_9. Стверджувала, що під час нападу на потерпілих ОСОБА_3 просив допомоги в ОСОБА_2. Підтвердила свої показання про те, що ОСОБА_9 утікав від засуджених на вулицю, а ті його шукали. Разом з тим заперечувала звернення будь-кого із засуджених про те, що треба «мочити щурів»(т.1 а.с.174-198).

На допиту як потерпілої 8 вересня 2010 року ОСОБА_7 підтвердила свої попередні показання як свідка(т.1 а.с.249-250).

В судовому засіданні ОСОБА_7 знову змінила свої показання. При цьому вона підтвердила показання про те, що під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_2 і потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла сварка, після чого ОСОБА_2 став душити ОСОБА_8, а ще через 2 хвилини ОСОБА_3 почав душити подушкою ОСОБА_9. Потерпіла підтвердила і те, що ОСОБА_3 під загрозою вбивства примусив її бити ножем ОСОБА_9. Про те, як далі відбувалися події ОСОБА_7 не розповіла, посилаючись на те, що вона втекла з будинку.

Як убачається із матеріалів справи, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_8 грунтуються саме на показаннях засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 і потерпілої ОСОБА_7.

У разі зміни підсудним показань, даних під час досудового слідства, суд повинен зясувати причину цього, а також ретельно перевірити всі його показання і дати їм належну оцінку.

Проте ці вимоги закону і розяснень Пленуму Верховного Суду України під час досудового слідства і розгляду справи в судовому засіданні не були виконані.

Зокрема, без уваги слідства й суду залишилися первинні показання ОСОБА_11, які він дав на початку досудового слідства і від яких потім відмовився, про те, що злочини щодо потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14, направлені на позбавлення їх життя, він учинив особисто, і ОСОБА_15 до цього не має ніякого відношення.

Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому що винність ОСОБА_15 обгрунтована лише показаннями ОСОБА_11

Поза увагою суду залишилися і показання свідка ОСОБА_16, з яких видно, що 17 грудня 2005 року, у другій половині дня, ОСОБА_11 та ОСОБА_14, перед тим як піти до потерпілого ОСОБА_13, знаходились удвох.

Аналогічні показання на досудовому слідстві й в судовому засіданні 2007 року дав і потерпілий ОСОБА_14, стверджуючи, що у будинку потерпілого ОСОБА_13 він був лише з ОСОБА_11

Органи досудового слідства та суд не звернули увагу і не перевірили також показання свідка ОСОБА_17 про те, що 17 грудня 2005 року у вечірній час її чоловік ОСОБА_15 був дома. На цьому наголошував і сам засуджений ОСОБА_15 як в суді, так і в апеляційній скарзі.

Спростовуючи показання ОСОБА_14 на досудовому засіданні про те, що в будинку потерпілого ОСОБА_13 він був лише з ОСОБА_11, які потерпілий ОСОБА_14 підтвердив і в судовому засіданні в 2007 році, районний суд зазначив, що вони спростовуються показаннями підсудного ОСОБА_11 на досудовому засіданні (якими саме показаннями, у вироку суду не зазначено) та висновками судово-імунологічних експертиз № 175 від 17 березня 2006 року та № 183 від 20 березня 2006 року, відповідно до яких на викрутці з рукояткою чорного кольору, вилученої від час проведення огляду місця події, виявлені потові виділення ОСОБА_11 та ОСОБА_15, а також висновком судово-імунологічної експертизи № 196 від 03 квітня 2006 року про те, що на металевій трубі, вилученої в будинку потерпілого ОСОБА_13, виявлені сліди поту, походження яких від ОСОБА_11 і ОСОБА_14 не виключається.

Разом з тим, як убачається з обвинувального висновку та вироку, суд дійшов висновку щодо доведеності обвинувачення ОСОБА_15 і ОСОБА_11 у вчиненні навмисного вбивства ОСОБА_13, якого було вбито згідно з вироком не за допомогою викрутки з рукояткою чорного кольору і металевої труби. Таким чином, як правильно зазначено в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_11 та його захисників, ці висновки суду носять істотні суперечності.

Як видно зі справи, зокрема, з протоколу огляду місця події та висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13, під час огляду трупу ОСОБА_13 на місті події в грудях потерпілого виявлено викрутку з рукояткою червоного кольору, від дії якої виникло проникаюче колюче-різане поранення грудей з пошкодженням грудини, перикарду та серця. На досудовому слідстві ця викрутка вилучена з трупу потерпілого і визнана речовим доказом (т.1 а.с. 55-57,59,197-203,207-211, т.2 а.с.150,156). Вказаний предмет згідно з обвинувальним висновком є знаряддям навмисного вбивства ОСОБА_13

Проте дослідження цієї викрутки на наявність слідів злочину, як видно з матеріалів справи, не проводилось, хоча з огляду на суперечливість показань засуджених ОСОБА_11 і ОСОБА_15 з приводу того, хто ж завдав ОСОБА_13 удар вказаною викруткою, зазначена обставина має істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного органи досудового слідства та суд достатньо не зясували, чи є знаряддям вбивства ОСОБА_13 визнані у справі речовими доказами викрутка з рукояткою чорного кольору та ніж (т.2 а.с.153,161), хоча вони посилаються у своїх висновках на ці докази при доведеності вини ОСОБА_11 і ОСОБА_15 в навмисному вбивстві ОСОБА_13

Про неповноту й однобічність досудового слідства, внаслідок чого ОСОБА_11 і ОСОБА_15 було предявлено неконкретне обвинувачення у тій частині, де зазначено, яким же предметом ОСОБА_13 було завдано удар в область грудної клітини.

Так, згідно з обвинувальним висновком і вироком суду ОСОБА_15 завдав удар ОСОБА_13 викруткою. З урахуванням того, що у справі речовими доказами визнані дві викрутки з рукоятками різних кольорів, що були вилучені на місці події, колегія суддів вважає, що під час предявлення обвинувачення необхідно вказати, якою саме викруткою будо завдано удару потерпілому ОСОБА_13

У вироку відсутні й мотиви для відхилення показань ОСОБА_15 і ОСОБА_14, аналіз їх показань, які містяться в протоколах допиту їх і очної ставки між ними та засудженим ОСОБА_11 на досудовому слідстві, а також в протоколі судового засідання в 2007 році, хоча дані цих протоколів досліджувалися в останньому судовому засіданні. В той же час суд у вироку, обгрунтовуючи висновок про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_15 у злочинних діях, направлених на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13, посилався на показання ОСОБА_11, не зазначивши причин, з яких він визнав достовірними деякі показання саме засудженого ОСОБА_11 і відкинув твердження ОСОБА_15 і ОСОБА_14, які наголошували на непричетності ОСОБА_15 до загибелі ОСОБА_13

Крім того, під час досудового слідства та судового розгляду залишилися недослідженими й інші обставини, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи. На ці обставини обгрунтовано посилаються також засуджені та захисники в поданих апеляціях.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, апеляційний суд Дніпропетровської області неодноразово повертав справу на додаткове розслідування, пропонуючи органам досудового слідства усунути ряд суттєвих недоліків (т.3 а.с.23, т.5 а.с.133, т.6 а.с.48,130,205).

Зокрема, в постановах апеляційного суду наголошувалося на тому, що під час проведення огляду у засудженого ОСОБА_15 було вилучено одяг,, а саме куртка, светр, брюки та черевики, які визнані речовими доказами, однак дослідження їх експертним шляхом на наявність слідів злочину не проводилось, хоча потреба в цьому була з огляду на заперечення ОСОБА_15 у вбивстві ОСОБА_13 під час розбійного нападу на нього.

Зі справи видно, що у січні 2008 року ОСОБА_15 переніс гостре ураження мозкового кровообігу. У звязку із захворюванням він тривалий час, в тому числі й на момент розгляду справи в суді, знаходився на лікуванні медичній1 частині, після якого не може говорити, писати та пересуватися без сторонньої допомоги. Зокрема, слідчий у протоколі допиту ОСОБА_15 в якості обвинуваченого від 23 березня 2009 року (т.6 а.с.7-8) зазначив про неможливість його допиту, оскільки він не може писати та говорити.

Згідно з даними протоколів допиту ОСОБА_15 на досудовому слідстві, висновками комісійної судово-медичної експертизи обвинуваченого, ознайомлення його з матеріалами справи після закінчення досудового слідства в порядку ст.218 КПК України, протоколу судового засідання, органи досудового слідства і суд, як і інші учасники процесу, були позбавлені можливості всебічно, повно й обєктивно допитати ОСОБА_15 по обставинам зазначених у вироку злочинів та усунити суперечності в показаннях засуджених, про що обгрунтовано вказується в апеляціях ОСОБА_11 та його захисників.

Не зважаючи на таке захворювання ОСОБА_15, органи досудового слідства і суд шляхом проведення додаткових експертиз не перевірили його психічний та фізичний стан здоровя з метою вирішення питання, а чи може взагалі він брати участь в слідчих діях і в судовому засіданні та чи були підстави для зупинення досудового і судового слідства відносно ОСОБА_15 згідно зі статтями 206 і 249 КПК України, про що йдеться у довідці медико-санітарної частини Дніпропетровського слідчого ізолятора від 10 квітня 2009 року (т.6 а.с.4).

Як зазначено в обвинувальному висновку з внесеними змінами в обвинувачення в суді прокурором в порядку ст.277 КПК України і це знайшло своє відображення у вироку суду, 17 грудня 2005 року приблизно о 16 годині ОСОБА_11, ОСОБА_15 і ОСОБА_14 учинили розбійний напад ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що на порушення вимог ст.26 КПК України постановою слідчого від 28 квітня 2006 року матеріали відносно ОСОБА_14 за фактом учиненого ним злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, виділені в окреме провадження, як зазначено у постанові, для проведення додаткової перевірки (т.2 а.с.210).

Та обставина, що таке виділення справи щодо ОСОБА_14 не викликалося необхідністю і негативно відбилося на всебічності, повноті і обєктивності дослідження і вирішення даної справи, свідчить наступне.

Під час досудового слідства 12 січня 2007 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська скасував постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_14

Проте, як видно з матеріалів справи, зазначена перевірка щодо причетності ОСОБА_14 до злочинів відносно потерпілого ОСОБА_13 фактично не проводилась. Так, слідчий навіть не допитав ОСОБА_14 по обставинам учинення злочинів щодо потерпілого, а вже 15 січня 2006 року слідчий, посилаючись на добровільну відмову ОСОБА_14 від злочинів, передбачених частинами 2 і 3 ст.186 КК України, в порушенні кримінальної справи відмовив (т.3 а.с.121-122). Таким чином, з урахуванням висновків органів досудового слідства і суду щодо участі ОСОБА_14 у зазначених злочинах, як правильно зазначено в апеляційних скаргах, є істотні суперечності.

Крім того, та обставина, що після судового засідання в 2007 році ніякі слідчі дії за участю ОСОБА_14 не провадилися, хоча необхідність в цьому була, свідчать і такі дані.

Згідно довідки для отримання допомоги на поховання, що видана Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_14 помер 28 квітня 2008 року (т.7 а.с.178). Однак вказана довідка щодо ОСОБА_14 була долучена до матеріалів справи лише під час останнього судового розгляду, а до цього органи досудового слідства на протязі 2009-2010 років продовжували приймати процесуальні рішення відносно цієї особи в якості потерпілого та повідомляти йому про результати досудового слідства (т.6 а.с.22-40,99-119,159, т.7 а.с.6).

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги відсутність у зазначеній довідці достатніх даних про особу ОСОБА_14 (дата і місце народження тощо) органам досудового слідства необхідно більш ретельно перевірити факт смерті ОСОБА_14, який у справі визнаний потерпілим, та долучити до матеріалів відповідні документи з відділу реєстрації актів цивільного стану, про що обгрунтовано йдеться в апеляціях засудженого ОСОБА_11 та його захисників.

З огляду на матеріали справи засуджений ОСОБА_11 в судовому засіданні відмовився від показань, які давав під час досудового слідства, та пояснив, що обмовив себе вимушено, оскільки працівники міліції застосували до нього недозволені методи, зокрема, психологічне та фізичне насильство. Такі ж показання в судовому засіданні в 2007 році дав і ОСОБА_15, стверджуючи, що працівники міліції примушували його зізнатися у вбивстві потерпілого ОСОБА_13

Проте прокуратура Індустріального району м. Дніпропетровська провела перевірку тільки показань засудженого ОСОБА_11 у частині застосування до нього насильства з метою одержання визнання вини і за даним фактом відмовлено в порушенні кримінальної справи (т.7 а.с.34-37).

Про формальність проведених у справі перевірок (т.6 а.с.153,158, т.7 а.с.33-36) свідчать ті обставини, що скарги засуджених про застосування до них незаконних методів ведення слідства були розглянуті і перевірені тільки щодо ОСОБА_11 не прокурором, а слідчим, у провадженні якого знаходилася дана справа. До того ж, як убачається з матеріалів справи, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська неодноразово скасовував постанови слідчого щодо відмови в порушенні кримінальної справи через неповноту перевірок. Останній раз прокурор скасував таку постанову слідчого 13 квітня 2010 року, однак слідчий в той же день знову своєю постановою відмовив у порушенні кримінальної справи (т.7 а.с.33,34-36).

Суд, засуджуючи ОСОБА_11 і ОСОБА_15, не звернув на це уваги і сам не вжив заходів до грунтованої перевірки зазначених тверджень засуджених.

Отже, наведені вище обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, під час провадження досудового слідства та судового розгляду всупереч вимогам ст.ст.22 і 64 КПК України були поверхово досліджені і не знайшли своєї оцінки в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Тому колегія суддів не може даний вирок щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_15 визнати законним і обгрунтованим.

Оскільки органи досудового слідства допустили однобічність і неповноту, яку не було усунуто і не може бути усунуто в судовому засіданні з урахуванням особливостей судового розгляду, вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на додаткове розслідування.

Під час нового розслідування справи необхідно усунути недоліки, перелічені в описовій частині ухвали, за потреби провести інші слідчі дії, перевірити всі наявні у справі докази: як ті, що обвинувачують, так і ті, що виправдовують обвинувачених; дати їм належну оцінку з тим, щоб усунути всі сумніви, які можуть мати місце під час розгляду справи, і залежно від цього в установленому законом порядку вирішити питання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Питання, що стосуються обгрунтованості засудження ОСОБА_15 і ОСОБА_11 за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.187, п.п. 4,6,12 ч.2 ст.115 КК України, достовірності показань засуджених, потерпілих і свідків, а також мотивів дій, призначення покарання, наявності у справі численних порушень кримінально-процесуального закону тощо, про що йдеться в апеляційних скаргах прокурора, адвокатів ОСОБА_10, ОСОБА_18, захисника ОСОБА_1, засуджених ОСОБА_15 та ОСОБА_11, підлягають перевірці при новому розслідуванні та розгляду справи в суді.

За відсутності остаточної оцінки кожного доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи колегія суддів не знайшла підстав до задоволення апеляційних скарг у частині, в якій порушується питання про закриття справи щодо ОСОБА_15 і ОСОБА_11 за ч.4 ст.187, п.п.4,6,12 ч.2 ст.115 КК України.

З огляду на зазначені вище обставини вчинення злочину і дані про особу ОСОБА_11 колегія суддів не знаходить підстав для задоволення доводів апеляції адвоката ОСОБА_18 про необхідність скасування раніше обраного судом щодо цього засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

У той же час колегія суддів вважає з урахуванням обставин справи та наявності згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи у ОСОБА_15 тяжкого захворювання змінити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_18, захисника ОСОБА_1, засуджених ОСОБА_15 і ОСОБА_11 частково задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_15 скасувати, а справу направити прокурору Дніпропетровської області на нове розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 залишити попередній тримання під вартою.

Скасувати раніше обраний судом відносно ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Звільнити ОСОБА_15 з-під варти.

Судді