Справа № 308/2633/14-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

03.02.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/536/2015 (11 кп/777/25/2016) за апеляційними скаргами обвинувача прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 і представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2015 року.
Цим вироком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з освітою 9 класів, непрацюючий, що перебуває в громадянському шлюбі, не судимий, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання в виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком три роки та з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінальновиконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено: стягнути з ОСОБА_6 2002 грн. 48 коп. на користь держави за проведення експертиз, повернути йому, як власнику, автомобіль «Opel Vektra - B» SKS0393AR, а також повернути ОСОБА_8 одяг та взуття потерпілого ОСОБА_11 ..
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 30.12.2013 приблизно о 13:30, керуючи легковим автомобілем «Opel Vektra - B» SKS0393AR під час руху по вул. Ужанській в м. Ужгороді в напрямку вул. Гранітної, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.10 «г», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України: на швидкості 95,3 102 км/год, яка перевищувала максимально допустиму, не забезпечив безпеку руху, в момент виникнення небезпеки для руху не вжив заходів до зменшення швидкості та вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину зліва направо, після чого, не зафіксувавши розташування слідів пригоди та положення транспортного засобу, відвіз потерпілого до закладу охорони здоров`я.
Внаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Суд, на його думку, не взяв до уваги, що внаслідок злочину загинула малолітня дитина, що обвинувачений не примирився з потерпілою, не відшкодував завданих злочином збитків.
Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує, що розкаяння ОСОБА_6 не є щирим, а вжиті ним заходи відшкодування шкоди: перекази на адресу потерпілої на загальну суму 950 грн., які потерпіла відмовилась отримати, та визнання ним батьківства неповнолітньої ОСОБА_12 , в дійсності були направлені на ухилення від тримання під вартою та від кримінальної відповідальності через спробу застосування амністії. Просить скасувати вирок в частині призначення покарання і визначити ОСОБА_6 ту саму міру покарання без застосування приписів ст.ст. 75 та 76 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_13 подали на апеляційну скаргу представника потерпілої заперечення, в якому зазначили, що в ній не вказано, в чому полягає незаконність вироку, а також, що ОСОБА_6 вчинив злочин уперше, негайно доправив потерпілого до закладу охорони здоров`я, визнає вину, щиро намагався відшкодувати завдані збитки, має на утриманні дружину і трьох дітей, позитивно характеризується.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промови прокурора, потерпілої і її представника на підтримання апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_6 і захисника, які заперечили проти апеляційних вимог та просили залишити вирок без змін, за клопотанням прокурора і представника потерпілої дослідив дані про особу ОСОБА_6 , заслухав судові дебати, останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін, потерпілої, її представника і приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і його кваліфікація за статтею кримінального закону в апеляційних скаргах не оспорюються.
Зазначення в мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_6 на порушення пункту 2.10 «г» Правил дорожнього руху України «...попередньо не зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, перемістив автомобіль з місця його зупинки та відвіз потерпілого до лікувального закладу своїм транспортним засобом» Апеляційний суд з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключає, оскільки ці діяння ОСОБА_6 не перебувають в причинному зв`язку з суспільно-небезпечними наслідками, що настали.
Отже, Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_6 на порушення пунктів 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, 30.12.2013 приблизно о 13:30, керуючи легковим автомобілем «Opel Vektra - B» SKS0393AR під час руху по вул. Ужанській в м. Ужгороді в напрямку вул. Гранітної, на швидкості 95,3 102 км/год, яка перевищувала максимально допустиму, не забезпечив безпеку руху, в момент виникнення небезпеки для руху не вжив заходів до зменшення швидкості та вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину зліва направо, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть.
Юридична кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.
Відповідно до засад, визначених у ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 керуючи транспортним засобом, перевищив швидкість в межах населеного пункту при якій не зміг контролювати його рух, а отже створив небезпеку для інших його учасників, вчинив наїзд на малолітнього і це призвело до тяжких наслідків смерті потерпілого.
Покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції цієї статті, але не в повній мірі врахував обставини справи, зокрема наслідки кримінального правопорушення і ставлення до нього обвинуваченого. Наведені судом у вироку мотиви звільнення його від відбування покарання з випробуванням є суперечливими, а тому непереконливими.
Так, суд зазначив, що враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та «позицію осіб, які потерпіли від злочину», як підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке «є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів», і водночас як підстави для визнання можливим його виправлення без відбування покарання. При цьому, згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_8 матері малолітнього ОСОБА_11 , на які суд послався у вироку, вона просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Про те, що вона наполягає саме на реальному покаранні ОСОБА_6 , зазначено і в апеляційній скарзі представника потерпілої.
Заходи, вжиті ОСОБА_6 щодо відшкодування завданої злочином шкоди: вибачення і надіслання переказів на загальну суму 950 грн., Апеляційний суд вважає недостатніми для того, щоб визнати їх свідченням щирого розкаяння.
Тому Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора і представника потерпілої щодо м`якості призначеного покарання заслуговують на увагу, а вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування.
Обговорюючи питання про міру покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Апеляційний суд виходить з того, що частина 2 статті 286 КК України визначає кваліфікуючими ознаками передбаченого нею злочину смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, тобто різні за ступенем суспільної небезпечності наслідки. У той же час санкція цього кримінального закону передбачає основне покарання від трьох до восьми років позбавлення волі.
Враховуючи, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого, який, до того ж, був малолітнім, що обвинувачений не вжив адекватних заходів до добровільного відшкодування завданого збитку, Апеляційний суд не знаходить можливим обмежитись основним покаранням, наближеним до найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 286 КК України або звільненням від відбування більш суворого основного покарання з випробуванням і вважає необхідним приєднати до основного покарання додаткове: позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, Апеляційний суд враховує визнання обвинуваченим своєї вини, його сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, наявність у нього малолітньої дитини і вважає, що це певною мірою знижує ступінь його суспільної небезпечності. З огляду на сукупність цих обставин Апеляційний суд знаходить можливим не призначати ОСОБА_6 основне покарання наближене до вищої межі, передбаченої законом за такий злочин.
Через відсутність клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу такий Апеляційним судом не обирається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 420 КПК України, Апеляційний суд
У Х В А Л И В:
апеляційні скарги обвинувача прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 і представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2013 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.
Виключити з формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, вказівку на порушення п. 2.10 «г» Правил дорожнього руху, слова «...після чого, попередньо не зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, перемістив автомобіль з місця його зупинки та відвіз потерпілого до лікувального закладу своїм транспортним засобом.», а також посилання на щире каяття, як на обставину, що пом`якшує покарання.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням на три роки права керувати транспортними засобами.
В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07.09.2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: