АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/1532/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/501/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 02 вересня 2015 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 6-х неповнолітніх дітей, з середньою освітою, раніше не судимого, працюючого водієм в ТОВ «СТИКС КОМПАНІ»,
якого було визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання, із випробуванням строком на два роки.
У відповідності до ст.. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 були покладені обов`язки:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертизи технічного стану транспортних засобів в сумі 922 гривні 35 копійки та за проведення судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 58/27-43 від 19.02.2015 року в сумі 1106 гривень 82 копійки.
Питання з речовими доказами вирішене.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7

потерпіла - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить змінити вирок суду , в частині призначення додаткового покарання , виключивши з нього посилання на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами , строком на два роки.
Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, просить змінити вирок суду , в частині призначення додаткового покарання , виключивши з нього посилання на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами , строком на два роки.
Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 23 січня 2015 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, керуючи технічно несправним автомобілем «КРАЗ 256Б1», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить громадянину ОСОБА_10 , та згідно з довіреністю від 13.04.2012 передано в користування товариству з обмеженою відповідальністю «Стикс Компані», де водій ОСОБА_6 працює найманим працівником, рухався по вул. Коротченко Жовтневого району м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, з боку мікрорайону Індустріального в напрямку вул. Тухачевського.
Під час руху, по проїжджій частині дороги вул. Коротченко, з боку мікрорайону Індустріального в напрямку вул. Тухачевського, поблизу зупинки громадського транспорту «Молодіжна», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком п.5.35.1 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України, водій ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність щодо дорожньої обстановки та її змінам, не зменшив своєчасно швидкості руху автомобіля «КРАЗ 256Б1» та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, тим самим створивши небезпеку для руху, внаслідок чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по вказаному пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «КРАЗ 256Б1».
Своїми діями ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б) та 18.1. Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення водієм ОСОБА_6 п. 18.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на малолітнього пішохода ОСОБА_11 .
Невиконання водієм ОСОБА_6 вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої малолітньому пішоходу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садна, забійної рани обличчя, шиї, кистей рук, лівої нижньої кінцівки; осколкових переломів лівих тім`яної і скроневої кісток, лобової та потиличної кісток зліва, кісток правої гомілки, кісток носу; лінійних переломів верхньої щелепи, відростків величних кісток, правої лопатки, 2-8 ребер зліва по косій лінії між передньо-пахвовою та середньо-ключичною лініями, 7,8 ребер зліва по лопатковій лінії, 9,10,11 ребер зліва по хребетній лінії, лобкового симфізу, лівого клубово-крижового зчленування; ушкодження оболонок та речовини мозку лівої лобової частки, дифузно обмежений субарахноїдальний крововилив лівої півкулі головного мозку, кров у шлуночках мозку; ушкодження печінки, капсули селезінки та лівої легені.
Виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та в даному випадку призвели до настання смерті, що має прямий причинено наслідковий зв`язок з дорожньо-транспортної пригодою.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.65 КК України, призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання. Так, ОСОБА_6 вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів.Також суд належним чином не оцінив та не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки вчиненого. Призначене судом покарання , з застосуванням вимог ст..75 КК України ,не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого , є явно несправедливим внаслідок його м`якості.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 , посилаються на те , що суд позбавляючи обвинуваченого права керування транспортними засобами , не прийняв до уваги дані про особі обвинуваченого , який вперше притягується до кримінальної відповідальності , позитивно характеризується , повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілій , працює на посаді , яка вимагає від нього наявності права на керування транспортними засобами , він працює весь час водієм, та не має іншої професії. ОСОБА_6 ,в разі позбавлення його права керування транспортним засобом , буде позбавлений можливості прогодувати та утримувати свою велику родину , яка складається з п`ятьох власних малолітніх дітей , однієї прийомної дитини та непрацюючої дружини,що перебуває у відпустці по догляду за дітьми.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_8 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили змінити вирок суду , не позбавляти ОСОБА_12 права керування транспортними засобами,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню, апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого,потерпілу і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст.286 КК України, в апеляційних скаргах прокурором, захисником ОСОБА_9 та потерпілою ОСОБА_8 також не оскаржується.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції в даному провадженні має керуватися статтями 412 - 414 КПК України. Відповідно до змісту вказаної норми закону, підставами для скасування або зміни зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_6 судом першої інстанції м`якого покарання, то вони, на думку колегії суддів , є непереконливими.
З огляду на положення ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснення які наведені в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Виходячи з вимог ст. 75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дотримався зазначених вище вимог кримінального закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного, конкретні обставини по справі, які впливають на призначення покарання, й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.
Зокрема, суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідно до ст. 12 КК України, злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 є злочином тяжким, який був скоєний з необережності. ОСОБА_6 раніше не судимий (а.кп.7 т.2), на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває ( а.кп.8-9 т.2); за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно (а.кп.10-11т.2).
Крім того , при обрані міри покарання судом першої інстанції було правомірно враховано , що ОСОБА_6 одружений та має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, п`ять яких є його рідними дітьми ОСОБА_13 , 2003 року народження, ОСОБА_14 , 2005 року народження, ОСОБА_15 , 2008 року народження, ОСОБА_16 , 2010 року народження, ОСОБА_17 , 2013 року народження (а.кп.16-22 т.2). Також дружина обвинуваченого ОСОБА_18 є опікуном неповнолітньої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає разом із ними (а.кп.26 т.2).
Крім того , потерпіла ОСОБА_8 , як при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду , наполягала на призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 не суворого покарання, не пов`язанного з позбавленням волі , просила надати обвинуваченому можливість виховувати його дітей, та дитини сироти.
Обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся в скоєному кримінальному правопорушенні , про що також свідчить повне відшкодування потерпілій ОСОБА_8 завданних злочином збитків, претензій матеріального та морального характеру потерпіла до обвинуваченого не має.
Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованного висновку про те , що вказані обставини, відповідно до ст.. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, про можливість звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, з випробуванням є мотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому в задоволені апеляційної скарги прокурора , в частині обрання обвинуваченому більш суворої міри покарання ,необхідно відмовити.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, вироком суду ОСОБА_6 було визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання, із випробуванням строком на два роки.
Відповідно до ст..75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців , обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років ,враховуючи тяжкість злочину,особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ст.77 КК України передбачено , що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу,позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю .

Однак судом не було враховано , що звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується тільки призначеної судом основної міри покарання,передбаченої ст..75 КК України, а саме позбавлення волі. Призначені судом додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню.

Звільнення від відбування призначених згідно ст. 77 КК України додаткових покарань можливе лише відповідно до закону про амністію.

Всупереч зазначених вимог закону, вироком суду, на підставі ст.75 КК України суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання,як основного так і додаткового , із випробуванням строком на два роки.
За таких обставин, вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 підлягає зміні, в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст. 413 КПК України.
Посилання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 на те , що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання , з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на два роки , не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки в разі позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами він буде позбавлений можливості прогодувати та утримувати свою велику сім`ю , колегія суддів вважає необгрунтованими.
Ст.65 КК України передбачено , що особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання , з позбавленням його права керування транспортними засобами на певний строк, прийшов до правильного висновку про те , що додаткове покарання необхідно застосувати, оскільки, не зважаючи на великий склад сім`ї обвинуваченого, та необхідність утримувати дітей та дружину, яка не працює, обвинувачений ОСОБА_6 знаючи, що автомобіль «КрАЗ-256Б1» має технічні несправності, а саме робочу гальмову систему та рульове керування, все таки розпочав працювати, хоча мав можливість відмовитися від керування несправним транспортним засобом, т.я. зобов`язаний розуміти, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, тим паче несправний.
Судом також було прийнято до уваги , що ОСОБА_6 грубо порушив Правила дорожнього руху України, а сааме допустив наїзд на пішохода на нерегульованому пішохідному переході і наслідком зазначеного порушення стала смерть малолітньої ОСОБА_11 , 2003 року народження.
З висновками суду першої інстанції також погоджується і колегія суддів.
Тому , обране обвинуваченому ОСОБА_6 покарання , з позбавленням його права керування транспортними засобами ,є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити частково,апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 ,в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення .

Вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного йому покарання.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання , в виді позбавлення волі строком на п`ять років, із випробуванням строком на два роки.
Додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4