УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 01 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року,

встановила:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 01 липня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 у тому ж місті, раніше судимого за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого ухвалою Жотоводського міського суду Дніпропетровськоїобласті від 10 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 24 дні,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Вирішено питання про судові витрати й долю речових доказів.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_5 судові рішення щодо якого не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винними і засуджено за те, він 06 березня 2014 року, в період із 04.00 год до 06.00 год, за попередньою змовою із ОСОБА_5 , повторно проникли на охоронювану територію податкової інспекцію Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області

(пров. Універсальний, 12 у м. Дніпропетровську) звідки таємно намагалися викрасти належне вказаній установі 4 радіатори та мідні частини кондиціонерів загальною вартістю 801,75 грн, але з причин, що не залежали від їх волі, не довели злочин до кінця, оскільки були затримані біля паркану співробітниками міліції.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено, виключено вказівку суду про призначення ОСОБА_4 покарання на підставі

ст. 71 КК та постановлено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15

ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.
Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого про надмірну суворість призначеного покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з матеріалами кримінального провадження суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_4 покарання згідно з указаною нормою закону врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину обставини кримінального провадження, та дані про особу засудженого, зокрема те, що він на час затримання ніде не працював, постійного доходу не мав, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не мав, раніше судимий, має не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість. Крім того врахував суд обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, та відсутність таких, що його обтяжує і законно призначив

ОСОБА_4 мінімальне покарання передбачене санкцією статті за якою його засуджено.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, такі твердження про суворість призначеного покарання серед іншого, висловлював засуджений ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі. Колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання з урахуванням змін, внесених апеляційним судом є законним та обґрунтованим, тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3