Справа № 363/1409/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1125/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000306 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Вишгородського району Київської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)вироком Іванківського районного суду Київської області від 31 січня 2005 року за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до одного року позбавлення волі;

2)вироком Іванківського районного суду Київської області від 23 лютого 2005 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі;

3)вироком Іванківського районного суду Київської області від 20 лютого 2008 року за ч. 2 ст. 289, 71 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі;

4)вироком Іванківського районного суду Київської області від 20 червня 2008 року за ч. 3 ст. 187, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду, 4 лютого 2015 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 щоб дізнатися в мешканців будинку напрямок дороги до м. Києва. Перебуваючи на території даного домоволодіння ОСОБА_8 помітив велосипед марки «Водан», і в нього виник умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна - вказаного велосипеда, вартістю 985 грн. Для досягнення зазначеної мети, ОСОБА_8 викотив велосипед за територію домоволодіння, тим самим незаконно заволодів ним. Після вчинення крадіжки, сів на викрадений велосипед та поїхав по дорозі.

Приблизно через 200 метрів власник викраденого велосипеду ОСОБА_10 та його брат ОСОБА_11 наздогнали ОСОБА_8 та затримали останнього безпосередньо після вчинення ним злочину.

В результаті крадіжки потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальної шкоди на суму 985 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та постановити виправдувальний вирок щодо нього. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у справі відсутні докази його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, а покази потерпілого ОСОБА_10 та його родичів не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки таким чином потерпілий намагається уникнути відповідальності за вчинений ним злочин, а саме, він був жорстоко побитий потерпілим ОСОБА_10 , про що ним подана відповідна заява та внесені відомості до ЄРДР. Крім того вказує, що при його затриманні велосипед у нього вилучено не було та взагалі жодних велосипедів поблизу не було.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить скасувати вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та постановити новий вирок, яким виправдати його за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. При цьому вказує, що вирок суду щодо нього від 27.07.2015р. є незаконним, оскільки ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так суд, як на доказ щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди послався на довідку, видану ФОП ОСОБА_12 , яка не містить дати її складання, номеру реєстрації вихідної кореспонденції та матеріали провадження не містять даних про те, що ФОП ОСОБА_12 може надавати інформацію про вартість такого майна. За таких обставин вказана довідка є недопустимим доказом та, відповідно, у справі не встановлений обсяг спричиненої матеріальної шкоди, що на підставі п.3 ч.1 ст.91 КПК України є обставиною, яка підлягає обов`язковому доказуванню.

Крім того, у справі наявний протокол огляду місця події від 05.02.2015р., який не містить підпису понятого ОСОБА_13 , та містить підпис понятого ОСОБА_14 , який є родичем потерпілого та проживає разом з ним за однією адресою. При цьому, як вбачається з вказаного протоколу, виявлений під час огляду велосипед було вилучено, однак відсутні будь які дані про огляд та опечатування даного велосипеду після вилучення. За таких обставин вказаний доказ також є недопустимим, однак суд не дав йому належної оцінки. Також суд послався як на доказ вини обвинуваченого, на постанову про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 05.02.2015р., а саме, велосипеда марки «Водан». Однак, в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що даний велосипед після визнання його речовим доказом та вилучення слідчим під час ОМП 05.02.2015р. повертався потерпілому ОСОБА_10 , а тому не зрозуміло, огляд якого велосипеду проведено за місцем проживання потерпілого 25.02.2015р.

Також вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження містяться протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2015, які складені за участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 , та які проведено з 10 години 32 хвилин до 11 години 04 хвилини в м. Вишгород, проте саме 05.02.2015 потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_15 допитувались в с. Демидів о 09 год. 40 хвилин. Дані протоколи свідчать про неможливість присутності потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 одночасно в різних місцях при проведенні слідчих дій, тому повинні бути визнані судом як недопустимі докази.

Крім того зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту, складений з порушенням норм КПК, також вказує, що суд безпідставно критично поставився до його показів, наданих в суді та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину, судом не враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які подану обвинуваченим апеляційну скаргу з доповненнями підтримали, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених в сукупності та наведених у вироку доказах, а саме, показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даними протоколів пред`явлення для впізнання, постановою про визнання та приєднання речових доказів та інших доказах, досліджених в судовому засіданні.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він велосипед не викрадав, тобто не вчиняв кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так допитані судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_11 ствердно вказали на обвинуваченого, як на особу, яка заходила до них на подвір`я, а в подальшому їхав на викраденому велосипеді. Крім цього, інших осіб, крім обвинуваченого, на подвір`ї як до так і після зникнення велосипеда потерпілий та свідки не бачили, раніше з обвинуваченим вони знайомі не були, а тому підстав оговорювати обвинуваченого не мають.

Доводи обвинуваченого про те, що покази потерпілого ОСОБА_10 та його родичів не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки таким чином потерпілий намагається уникнути відповідальності за те, що він його безпідставно побив, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме, витягів з кримінального провадження (а.с.13, 187), заява потерпілого ОСОБА_10 про вчинення крадіжки велосипеда була внесена в ЄРДР 05.02.2015р. за №0000162, а заява ОСОБА_8 з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень внесена до ЄРДР 01.04.2015р. за №0000437.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки велосипеда. Виходячи з установлених судом обставин, слід визнати, що викладені у апеляційній скарзі доводи про недоведеність винуватості обвинуваченого не відповідають дійсним обставинам події та зібраним у справі доказам, які були детально досліджені у судовому засіданні і наведені у вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не надав оцінки протоколам огляду від 05.02.2015р. та від 25.02.2015р., згідно яких було оглянуто велосипед марки «Водан», та протоколам пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2015р., є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження та вироку суду, суд першої інстанції зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані досудовим слідством та стороною обвинувачення та прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_8 наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що довідка про вартість велосипеда є недопустимим доказом, та відповідно, у справі не встановлено обсяг спричиненої матеріальної шкоди, не ґрунтуються на вимогах ст. 86 КПК України, відповідно до якої доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009р., розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій одиниці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доказів, які свідчили про іншу вартість викраденого майна, а саме, велосипеда, ніж та, яка зазначена у довідці, суду не надано. Крім того, як вбачається з матеріалів провадження викрадений велосипед повернуто потерпілому, цивільний позов у справі не заявлявся.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, та які б тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено, підстав для закриття провадження, передбачених ст. 417 КПК України також не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, також враховано відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин та вірно призначив йому покарання, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого та досягненню мети, передбаченої ч.2 ст. 50 КК України.

Таким чином, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і належним чином мотивованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає, а тому залишає апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4