ВИРОК

іменем України

14 червня 2013 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю прокурора: Місюка П.І.

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_2

перекладача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський кримінальне провадження № 000036 про обвинувачення: ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1

року народження, уродженця м. Тепліце Чеської Республіки,

чеха, громадянина Чеської Республіки, фактично

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

працюючого директором фірми ТзОВ «Маляр» (м.

Гостоміце. Чеська Республіка), одруженого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України,-

в с т а н о в и в:

Громадянин Чеської Республіки ОСОБА_4, 12.04.2013 року, перебуваючи на території Чеської Республіки, на прохання громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5 (ОСОБА_5), погодився здійснити незаконне переправлення громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_6 через українсько-польський кордон в районі с. Ізов Володимир - Волинського району Волинської області за грошову винагороду у сумі 2 000 євро, яку мав отримати від ОСОБА_5 після незаконного переправлення громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_6 на територію Республіки Польща.

На виконання спільного злочинного наміру, ОСОБА_4 обговорив з організатором вказаного злочину - громадянином ОСОБА_5 деталі та обставини його вчинення.

В подальшому, громадянин ОСОБА_4 прибув 14.04.2013 у місто Київ, де зустрівся з ОСОБА_6 і повідомив останнього про свою домовленість з ОСОБА_5, щодо незаконного його (ОСОБА_6) переправлення через українсько-польський кордон.

Цього ж дня громадянин ОСОБА_4, діючи на виконання єдиного умислу з громадянином ОСОБА_5, перевіз громадянина ОСОБА_6 автомобілем-таксі у місто Львів, оплативши водію послуги за дане перевезення.

Після прибуття у зазначене місто, 14.04.2013 ОСОБА_4 поселив громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам у готелі «Львів», де разом з ним перебував приблизно до 2-ої години ночі 15.04.2013.

В подальшому громадянин ОСОБА_4 автомобілем-таксі перевіз ОСОБА_6 до с. Ізов Володимир - Волинського району Волинської області, розрахувавшись з водієм даного транспортного засобу грошовими коштами у сумі 200 євро.

Після цього громадянин ОСОБА_4 вказав ОСОБА_6 напрямок подальшого руху та особисто супроводив останнього вздовж залізничної колії до лінії інженерно-технічних споруд державного кордону України з Республікою Польща, в район прикордонного знаку №900, що знаходиться на відстані 1000 метрів від державного кордону України, на території обслуговування прикордонної застави «Пархоменкове» Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

У даному місці ОСОБА_4 розтягнув металевий провід зазначеної лінії інженерно-технічних споруд державного кордону України, з метою подальшого незаконного переправлення на територію Республіки Польща громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам, і дав вказівку останньому рухатися в напрямку Республіки Польща.

Однак, громадянин ОСОБА_6 відмовився вчиняти вказані дії і вирушив у зворотньому напрямку, оскільки хотів, щоб на територію Республіки Польща його супроводжував особисто ОСОБА_4, на що останній не погодився.

Після вказаних дій 15.04.2013, близько 1 1 год. 10 хв., зазначені особи були затримані військовослужбовцями Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, визнав повністю. Суду показав, що він дійсно, перебуваючи на території Чеської Республіки, на прохання громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5, погодився здійснити незаконне переправлення громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_6 через українсько-польський кордон в районі с. Ізов Володимир - Волинського району Волинської області за грошову винагороду у сумі 2 000 євро, яку мав отримати від ОСОБА_5 після незаконного переправлення громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_6 на територію Республіки Польща. На виконання цього, ОСОБА_4 обговорив з ОСОБА_5 деталі та обставини його вчинення та в подальшому прибув 14.04.2013 у місто Київ, де зустрівся з ОСОБА_6 і повідомив останнього про свою домовленість з ОСОБА_5, щодо незаконного його переправлення через українсько-польський кордон, після чого перевіз громадянина ОСОБА_6 автомобілем-таксі у місто Львів, оплативши водію послуги за дане перевезення. Після прибуття у зазначене місто, 14.04.2013 він поселив громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам у готелі «Львів», де разом з ним перебував приблизно до 2-ої години ночі 15.04.2013, а в подальшому автомобілем-таксі перевіз ОСОБА_6 до с. Ізов Володимир - Волинського району Волинської області, розрахувавшись з водієм даного транспортного засобу грошовими коштами у сумі 200 євро. Після цього він вказав ОСОБА_6 напрямок подальшого руху та особисто супроводив останнього вздовж залізничної колії до лінії інженерно-технічних споруд державного кордону України з Республікою Польща. У даному місці він особисто розтягнув металевий провід зазначеної лінії інженерно-технічних споруд державного кордону України, з метою подальшого незаконного переправлення на територію Республіки Польща громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам, і дав вказівку останньому рухатися в напрямку Республіки Польща, однак, громадянин ОСОБА_6 відмовився вчиняти вказані дії і вирушив у зворотньому напрямку, оскільки хотів, щоб на територію Республіки Польща його супроводжував особисто ОСОБА_4, на що останній не погодився. Після чого вони були затримані прикордонним нарядом. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати, фактичні обставини не оспорює.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з'ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз»яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у керівництві незаконним переправленням через державний кордон України та сприянні його вчиненню вказівками і наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_6, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 332 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом'якшують його покарання за відсутності обтяжуючих його покарання обставин.

Злочин, вчинений обвинуваченим, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом'якшують його покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю даного злочину.

Обвинувачений характеризується позитивно, злочин вчинив вперше, є громадянином іноземної держави, шкоди внаслідок його протиправних дій не завдано, а тому з урахуванням двох пом»якушуючих його покарання обставин, з урахуванням даних про його особу та позиції прокурора, суд призначає йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі, яке на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Речові докази - мобільний телефон марки NOKIA моделі 1202-2, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім-карткою оператора мобільного зв»язку Life з маркуванням НОМЕР_2 - конфіскувати в дохід держави.

Запобіжний захід, обраний раніше щодо ОСОБА_4 - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-

засудив:

ОСОБА_4 (ОСОБА_4) визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік і шість місяців.

Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з дня його проголошення, з 14 червня 2013 року, зарахувавши у строк відбутого покарання за цим вироком час тримання ОСОБА_4 під вартою з часу його затримання, з 08 травня 2013 року по 14 червня 2013 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся, речові докази - мобільний телефон марки NOKIA моделі 1202-2, ІМЕІ НОМЕР_1 з сім-карткою оператора мобільного зв»язку Life з маркуванням НОМЕР_2 - конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому його копії. Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту вручення його копії обвинуваченому, якщо не буде оскаржений.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий: / підпис / О.В.Лященко

З оригіналом вірно:

Суддя Володимир-Волинського міського суду О.В.Лященко