Справа № 159/4847/14-к
Провадження № 1-кп/159/6/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 03 серпня 2015 року

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000005 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Сокаль, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше судимого 3.09.2014 року Ковельським міськрайонним судом за ст. 388 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 1 рік, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.164 ч.1, 358 ч.4 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи зобов`язаним відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухилявся від сплати аліментів.

Так, ОСОБА_4 ніде офіційно не працював, а якщо і працював, то про місце роботи державного виконавця не повідомляв, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, хоча попереджався державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів та необхідність працевлаштуватися, в результаті чого в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати по ст.164 ч.1 КК України.

Своїми умисними діями, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Органом досудового слідства ОСОБА_4 також повідомлено про підозру за ч.4 ст.358 КК України, а саме, що він маючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, котрий надає права або звільняє від обов`язків, а саме договору поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», перебуваючи у приміщенні відділення регіонального представництва Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», що за адресою: м. Луцьк вул. Л. Українки, 53, отримав споживчий кредит в сумі 182 580 грн. та для забезпечення повного і своєчасного виконання своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором CL/А00/1380DC/2008 разом з іншими документами подав договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», до котрого невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, внесено неправдиві відомості, а саме підроблено підписи ОСОБА_6 , 1972 р.н. у графі «Від поручителя» на титульній стороні та біля відповідного прізвища в графі «Поручитель» на зворотній стороні договору.

За ч.4 ст.358 КК України ОСОБА_4 слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки в судовому засіданні не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини за ст.164 ч.1 КК України не визнав та показав, що згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 року щодо нього відкрито виконавче провадження і стягуються аліменти в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а на даний час стягуються аліменти в розмірі 650,00 грн. Він не погоджується з обвинуваченням про те, що своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) він вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України , оскільки від сплати аліментів злісно не ухилявся , а в період з 31.07.2013 по 31.01.2014 не сплачував аліменти через відсутність доходів та важкий матеріальний стан.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що за відсутності в нього доходів від підприємницької діяльності у серпні 2013 року сплатив ОСОБА_6 263,00 грн., що стверджується випискою з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у Ковельській філії ПАТ «Ощадбанк» (Т.1, а.с. 118), він також сплатив заборгованість по аліментах за період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року в сумі 200,00 грн., що підтверджується квитанцією № 57296715. Обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що на момент зміни раніше повідомленої йому підозри та завершення досудового слідства його заборгованість по аліментах за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року становила не 2400,00 грн., а лише 2012,00 грн. На момент призначення до судового розгляду кримінального провадження його заборгованість за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року зменшилась на 588,00 грн. і становила 1812,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 також вважає, що в його діях відсутня ознака несплати ним аліментів протягом шести місяців,так як він в грудні 2013 року шляхом надсилання поштовим відправленням на адресу проживання ОСОБА_6 надав додатково грошові кошти в сумі 300,00 грн., що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_4 також пояснив, що він не спроможний був сплачувати в період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , так як на його утриманні перебуває повнолітня дочка, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, і він згідно картки розрахунків станом на 5.06.2015 року за навчання ОСОБА_10 за період 2012 2015 роки сплатив 14354,10 грн., а також за підключення та користування мережею «Інтернет» в період з червня 2012 року по 2.06.2015 року сплатив кошти в розмірі 4393,94 грн., тобто в розмірі 100,00 грн щомісячно.

Він вважає, що жодних даних, які б вказували на наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України не має, і тому просить його виправдати за відсутності складу кримінального правопорушення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст..164 ч.1 КК України повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_11 будучи зобов`язаним відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2012 року сплачувати в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини їхнього сина ОСОБА_7 в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року ухилявся від сплати аліментів і не сплачував визначеної судом суми, хоча в листопаді 2013 року отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, якого здав підприємцю ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що батько йому грошові кошти жодного разу не надавав, хоча час від часу з ним зустрічався.

Свідок ОСОБА_13 , який працює заступником начальника ВДВС, в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 за період з 1.08.2013 року по 31.08.2015 року заборгував по сплаті ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 в сумі 2400,00грн, в зв язку з чим ОСОБА_4 в лютому 2014 році попереджався ВДВС про кримінальну відповідальність за несплату аліментів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що він є приватним підприємцем, і ОСОБА_4 в 2013 році здав в його магазин холодильник для реалізації, який 25.10.2013 року був реалізований за 1300,00 грн., а 16.12.2013 року ОСОБА_4 отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, що стверджується його підписом в робочому зошиті.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив , що в наданому для огляду свідком ОСОБА_12 робочому зошиті стоїть його підпис.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину ), передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 (т.1 , а.с.48 ), копією виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012, згідно якого суд вирішив стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400 (чотириста) грн. щомісячно починаючи з 20 березня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.49); довідками про заборгованість по аліментах, виданими ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції ( Т.1, а.с.117,т.3 , а.с. 29 ) попередженням, адресованими ОСОБА_4 , про необхідність сплати аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина (т.2, а.с.183); довідкою, виданою ФОП ОСОБА_12 від 13.05.2013 (т.2, а.с. 17 );

З витягу з ЄРДР вбачається, що 7.02.2014 року надійшла заява ОСОБА_6 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 будучи зобов`язаний відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухиляється від сплати аліментів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність заяви потерпілої ОСОБА_6 про притягнення його до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КК України, оскільки при постановленні ухвали слідчим суддею від 15.04.2014 року, той в своїй ухвалі посилався на те, що відомості до ЄРДР були внесені на піставі подання заступника начальника ВДВС, і так як кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч. 1 КК України, тому при відсутності заяви ОСОБА_6 провадження має бути закрите, спростовуються витягом із ЄРДР , яким стверджується, що 7.02.2014 року надійшла заява ОСОБА_6 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 будучи зобов`язаний відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухиляється від сплати аліментів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що досліджена в судовому засіданні заява потерпілої ОСОБА_6 від 07.02.2014 року не зареєстрована, і тому відомості про кримінальне правопорушення щодо нього за ст. 164 ч.1 КК України безпідставно внесені до ЄРДР, а кримінальне провадження щодо нього за ст.164 ч.1 КК України має бути закрите, судом відхлиляються, оскільки при дослідженні цієї заяви в судовому засіданні було встановлено, що заява потерпілої ОСОБА_6 дійсно надійшла до Ковельського МВ УМВС України 7.02.2014 року, що стверджується витягом з ЄРДР, у якому викладено фабулу звернення заявника ОСОБА_6 , і зокрема у фабулі зазначено, що 7.02.2014 року надійшла заява ОСОБА_6 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 будучи зобов`язаний відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2012 року сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року злісно ухиляється від сплати аліментів.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 року стверджується, що ОСОБА_4 зобов`язано відповідно сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття

Копією виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 року стверджується, що суд вирішив стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Довідками про заборгованість по аліментах, виданими ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції від 06.02.2014 року та 26.06.2014 року стверджується про те, що в період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_4 не сплачував взагалі аліментів, в результаті чого за вказаний період утворилась заборгованість в сумі 2400,00 грн.

Попередженням ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції від 03.02.2013 року стверджується , що ОСОБА_4 виконавчою службою був попереджений про необхідність сплати аліментів та можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина.

Довідкою, виданою приватни підприємцем ОСОБА_12 від 13.05.2013 року стверджується, що ОСОБА_4 здав в його магазин холодильник марки «Норд», який був реалізований 25.10.2013 року за ціною 1000,00 грн., про що було повідомлено ОСОБА_4 і було передано йому кошти за реалізацію вище вказаного холодильника.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав судовому засіданні довідку ректора Східноєвропейського національного університету від 5.06.2015 року, як доказ неможливостіі сплачувати аліменти в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини їхнього сина ОСОБА_7 в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, оскільки сплачував за навчання дочки ОСОБА_10 , за напрямком підготовки «Соціологія» заочної форми навчання в Східноєвропейському національному університеті.

Із цієї довідки вбачається, що за навчання дочки обвинуваченим сплачені за 2010 2015 років грошові кошти в сумі 14354,10 грн., і зокрема за липень 2013 року сплачено 1135 грн., за вересень 2013 року сплачено 365,00 грн., за жовтень 2013 року сплачено 365,00 грн., за січень 2014 року сплачено 700,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 також заявив, що протягом 2012 року - 2015 років витрачено на телекомуніційні послуги в сумі 4939 гривень, і зокрема щомісячно він сплачує кошти за послуги Інтернету в сумі 100,00 грн.

Згідно ст.199 ч.1 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 було відомо, що згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.04.2012 року він зобов`язаний сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в сумі 400,00 грн., але з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року він не сплачував визначених судом аліментів , і вказує, як одну з причин несплати аліментів, що він в цей період проводив оплату за навчання повнолітньої дочки ОСОБА_14 , то обвинувачений ОСОБА_4 мав би розуміти, що в першу чергу він повинен був сплатити аліменти на неповнолітнього сина, а після цього, якщо в нього залишалась можливість надати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, і яка перебуває в шлюбі та якій повинен надавати матеріальну допомогу її чоловік, він може таку допомогу надати.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що за відсутності в нього доходів від підприємницької діяльності у серпні 2013 року сплатив ОСОБА_6 263,00 грн., що стверджується випискою з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у Ковельській філії ПАТ «Ощадбанк» (Т.1, а.с. 118), він також сплатив заборгованість по аліментах за період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року в сумі 200,00 грн., що підтверджується квитанцією № 57296715. Обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що на момент зміни раніше повідомленої йому підозри та завершення досудового слідства його заборгованість по аліментах за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року становила не 2400,00 грн., а лише 2012,00 грн. На момент призначення до судового розгляду кримінального провадження його заборгованість за період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року зменшилась на 588,00 грн. і становила 1812,00 грн.

Судом даний доказ відхиляється, оскільки згідно виписки з поточного рахунку № НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_6 , відкритого у Ковельській філії ПАТ «Ощадбанк» в серпні 2013року 263,00 грн. на рахунок потерпілої не поступало, а така сума була знята нею з рахунку.

Обвинувачений ОСОБА_4 також вважає, що в його діях відсутня ознака несплати ним аліментів протягом шести місяців, так як він в грудні 2013 року шляхом надсилання їх поштовим відправленням на адресу проживання ОСОБА_6 надав додатково грошові кошти в сумі 300,00 грн., що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 .

Судом даний доказ ОСОБА_4 відхиляється, оскільки в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 не підтвердила того, в грудні 2013 року поштовим відправленням від ОСОБА_4 вона отримала зазначену суму.

До показів свідка ОСОБА_8 , на яку посилається ОСОБА_4 , і яка в судовому засіданні підтвердила про те , що ОСОБА_4 в грудні 2013 року було надіслано поштовим відправленням потерпілій ОСОБА_6 300,00 грн. матеріальної допомоги для брата ОСОБА_9 , суд відноситься критично , оскільки та в своєму поясненні вказала, що після розірвання шлюбу між батьками вона з матір`ю не спілкується та проживає з батьком, а тому суд розцінює її покази, як намаганням дочки, в якої складні відносини з матір`ю, допомогти батькові уникнути відповідальності, і тому ці покази судом відхиляються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не спроможний був сплачувати в період з 1.08.2013 року по 31.01.2014 року аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , так як на його утриманні перебуває повнолітня дочка, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, і він згідно картки розрахунків станом на 5.06.2015 року за навчання ОСОБА_10 за період 2012 2015 роки сплатив 14354,10 грн., а також за підключення та користування мережею «Інтернет» в період з червня 2012 року по 2.06.2015 року сплатив кошти в розмірі 4393,94 грн., тобто в розмірі 100,00 грн щомісячно, судом також відхиляються, оскільки повнолітня дочка ОСОБА_14 перебуває в шлюбі і про її утримання повинен піклуватись її чоловік, а батько може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці за умови, що в нього є така можливість, а від послуг «Інтернет», коли не сплачені аліменти на неповнолітнього сина, ОСОБА_4 в період з 1 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року міг би відмовитись, і плату за отримані послуги « Інтернет» скерувати на оплату аліментів для сина.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що батько постійно надає брату ОСОБА_9 гроші на кишенькові витрати приблизно 50,00 грн. і цікавиться його життям.

Покази свідка ОСОБА_8 про надання ОСОБА_4 грошей сину ОСОБА_9 на кишенькові витрати спростовані показами сомого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні вказав, що батько жодної матеріальної допомоги йому не надавав, і тому судом відхиляються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що ним передано у власність неповнолітнього сина нерухоме майно, на думку суду не звільняє його від сплати аліментів, і не є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст.. 164 ч.1 КК України.

Суд вважає, що в період з 01 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 злісно ухилявся від сплати аліментів і не сплачував визначеної судом суми, хоча в листопаді 2013 року отримав 1000,00 грн. від реалізації холодильника, якого здав підприємцю ОСОБА_12 , мав інші доходи, про що свідчить оплата ним в зазначений період за навчання повнолітньої дочки та оплата за послуги « Інтернету»,так як під злісним ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані не невиконання рішення суду про стягнення з неї в користь дитини визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (прихованні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягнення аліментів, тощо.

Таким чином, суд аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази прийшов до висновку, що своїми умисними діями, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Органом досудового слідства ОСОБА_4 також повідомлено про підозру за ч.4 ст.358 КК України, а саме, що він маючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, котрий надає права або звільняє від обов`язків, а саме договору поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», перебуваючи у приміщенні відділення регіонального представництва Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», що за адресою: м. Луцьк вул. Л. Українки, 53, отримав споживчий кредит в сумі 182 580 грн. та для забезпечення повного і своєчасного виконання своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором CL/А00/1380DC/2008 разом з іншими документами подав договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», до котрого невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, внесено неправдиві відомості, а саме підроблено підписи ОСОБА_6 , 1972 р.н. у графі «Від поручителя» на титульній стороні та біля відповідного прізвища в графі «Поручитель» на зворотній стороні договору.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини за ч.4 ст.358 КК України не визнав, просив його виправдати за відсутності складу кримінального правопорушення та з приводу повідомленої підозри за ч.4 ст.358 КК України показав, що обставин укладення договору поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» він не пам`ятає, так як пройшло з часу укладення даного договору більше семи років. Він не пам`ятає чи подавав договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» вже підписаним , чи можливо цей договір був підписаний пізніше.

ОСОБА_4 також вказав, що по даному факту було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи , а в подальшому кримінальне провадження було закрите.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що до укладення договору поруки № SR - А 00/138 вона не має ніякого відношення, вона в цей день з ОСОБА_4 була в м. Луцьку, але в банк не заходила, а була з дітьми. Вона вважає, що цей договір за неї підписав ОСОБА_4 .

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які на той час працювали в банку і займались оформленням договорів із ОСОБА_4 , в судовому засіданні показали, що обставин укладення договору поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» вони не пам`ятають, так як з того часу минуло багато часу.

Згідно висновку судово почеркознавчої експертизи № 82 від 27.03.2012 року та № 175 від 03.05.2012 року встановити ким, ОСОБА_4 , чи іншою особою, виконані підписи від імені ОСОБА_6 в договорі поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» не виявилось можливим

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається від 16.11.2012 року, що в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України відмовлено в зв`язку з тим, що минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2013 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000005 від 20.11.2012 року було закрите у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, оскільки відсутні докази для доведеності винуватості ОСОБА_4 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Із листа керуючого відділенням АТ «ОТП Банк» в м. Луцьку вбачається, що відео спостереження із приміщення відділення АТ «ОТП Банк» в м. Луцьку за 23.05.2008 рік відсутнє, в зв`язку із закінченням терміну давності.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що сторона обвинувачення не довела в судовому засіданні та не надала доказів, які свідчили б про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України і враховуючи, що вичерпані можливості отримати ці докази, ОСОБА_4 слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Призначаючи покарання, суд, у відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставини суд не вбачає.

Приймаючи до уваги вік, стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, який одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак не отримує прибутків від своєї діяльності, частково сплачує алімени, суд вважає , що відносно ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді громадських робіт.

Оскільки за цим вироком ОСОБА_4 признечено реальну міру покарання, то поглинання чи складання за ч.4 ст.70 КК України із покаранням призначеним ОСОБА_4 згідно вироку Ковельського міськрайонного суду від 03.09.2014 року за ст.388 ч.1 КК України у виді обмеження волі із застосованням ст.75 КК України, не допускається , і в даному випадку кожний вирок виконується окремо.

По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди по епізоду використання завідомо підробленого документа за ч.4 ст.358 КК України, які вона понесла на довіреність адвокату в сумі 150,00 грн., на правову допомогу по цивільній справі в сумі 3500,00 грн. на транспортні витрати у вигляді заправки автомобіля, яким вона прибувала на судовий розгляд справи в м.Луцьк в сумі 444,87 грн., витрати по сплаті держмита, інформаційно технічного забезпечення розгляду справ у Ковельському і Луцькому міськрайонних судах на загальну суму 2434 грн. 50 коп., втрата заробітної плати через вимушену відпустку в зв`язку з тиском на неї банку в сумі 2000,00грн. Всього, сума матеріальної шкоди за цим епізодом становить 8529,37 грн. Потерпіла ОСОБА_6 вказала, що цим кримінальним правопорушенням їй заподіяно моральну шкоду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 просила стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 8529,37 грн. та моральну шкоду з підстав викладених в позовній заяві.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 вважає себе за ч.4 ст.358 КК України невинуватим, а тому просить у позові ОСОБА_6 відмовити.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив , що всі перелічені цивільним позивачем понесені витрати стосуються розгляду цивільних справ, а тому мали бути вирішені при розгляді цивільних справ по яких вони понесені.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України виправданий на підставі ст.284 ч.1 п.3 КПК України, так як під час судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, то відповідно до ст.129 ч.3 КК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду .

Отже, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягення матеріальної і моральної шкоди за ч.4 ст.358 КК України слід залишити без розгляду.

Цивільним позивачем ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої заборгованістю аліментів в сумі 9820,00 грн. та неустойки розмір якої позивачка не визначила, мотивуючи зазначені вимоги тим, що ОСОБА_4 внаслідок того, що злісно ухилявся від сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_9 заборгував ій сплату аліментів і вона змушена була самостійно утримувати сина, обмежуючи себе в повноцінному харчуванні та купівлі речей, які були надзвичайно необхідними. Позивачка також просить стягнути з цивільного відповідача моральну шкоду, яку за двома епізодами оцінила в 70000,00 грн.

Позивачка ОСОБА_6 зазначені вимоги в судовому засіданні підтримала повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 вважає дані вимоги безпідставними і просить суд у задоволенні цих вимог відмовити, оскільки ОСОБА_6 за ч.1 ст.164 КК України не є потерпілою.

Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до висновку, що позовні вимоги про стягення матеріальної шкоди спричиненої заборгованістю аліментів в сумі 9820,00 грн. та неустойки розмір, якої позивачка не визначила, слід залишити без розгляду відповідно до ст. 207 ч.1 п.8 ЦПК України, оскільки провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, так як позивачка не визначила суму неустойки і в порушення ст.128 КК України заявила вимоги, що виходять за межі кримінального правопорушення.

Роз`яснити цивільному позивачу ОСОБА_6 , що з приводу цих вимог вона вправі звертатися в порядку цивільного судочинства.

Суд також вважає, що вимога позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає до задоволення частково.

Суд вважає, що вимога цивільного позивача ОСОБА_6 про відшкодування їй моральної шкоди спричиненої злочином є підставною, оскільки відповідно до вимог ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала.

ОСОБА_4 судом визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, а отже цим злочином цивільному позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях цивільного позивача в зв`язку з порушенням нормального способу життя , а тому враховуючи тяжкість і тривалість цієї моральної шкоди, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд оцінює моральну шкоду завдану потерпілій ОСОБА_6 діями обвинуваченого ОСОБА_4 в розмірі 1200,00 грн.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі за проведення судової-почеркознавчої експертизи , в розмірі 1528,80 грн. віднести на рахунок держави, оскільки за ч.4 ст.358 КК України ОСОБА_4 виправдано.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді 120 (сто двадцяти)годин громадських робіт.

За ч.4 ст.358 КК України ОСОБА_4 виправдати на підставі ст.284 ч.1 п.3 КПК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Речові докази: кредитний договір CL/А00/1380DC/2008 від 23.05.2008 року, договір поруки № SR - А 00/138 ODC/2008 від 23.05.2008 року, договір застави автотранспортного засобу PCL A 00138DC/ 2008 від 23.05.2008 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових-почеркознавчих експертиз в розмірі 1528,80 грн. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з часу отримання ним копії вироку.
Головуючий:ОСОБА_1