Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/546/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 186 КК Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2015 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0005700 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_12 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_13 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 та на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиханово Железинського району Павлодарскої області Казахської РСР, росіянина , громадянина РФ, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання:

-за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна;

-за ст. 186 ч. 3 КК України на 6 років позбавлення волі; На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 12 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

За ст. 185 ч. 2 КК України визнано невинуватим та виправдано; За ст. 185 ч. 3 КК України визнано невинуватим та виправдано;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженку смт. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, не одружену, із середньої освітою, не працюючу, проживаючу АДРЕСА_2 , не судиму,

визнано винуватою та призначено покрання ч. 3 ст.186 КК України покарання на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Кіровограда, українку, громадянку України, із середньою освітою, не одружену, не працюючу, проживаючу АДРЕСА_3 , не судиму,

визнано винуватою та призначено покарання за ч. 3 ст.186 КК України та 4 роки позбавлення волі.

Стягнуто на користь ОСОБА_16 майнову шкоду: з ОСОБА_11 - 351-33 грн., з ОСОБА_13 - 351-33 грн., з ОСОБА_12 - 351-33 грн.

Прийнято відмову потерпілої ОСОБА_17 від цивільного позову у сумі 2277,00 грн.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_18 у сумі 2600,00 грн., ОСОБА_19 у сумі 885,00 грн., ОСОБА_20 у сумі 238,70 грн., ОСОБА_21 у сумі 151,00 грн., ОСОБА_22 у сумі 600,00 грн., ОСОБА_23 у сумі 500,00 грн. - залишено без розгляду.

Стягнуто у доход держави процесуальні витрати за проведення експертиз: з ОСОБА_11 1628,94 грн., з ОСОБА_13 1628,94 грн., з ОСОБА_12 1628,94 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене з корисливих мотивів та відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення у житло, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 визнано винуватими та засуджено за відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення у житло.

Так, ОСОБА_11 вдень 08.03.2009 року під час розпиття спиртних напоїв на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, запропонував останнім спільно скоїти крадіжку чужого майна з домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_5 , на, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які також знаходились у стані алкогольного сп`яніння, погодились, після чого вони в той же день, 08.03.2009 року близько 15 год., втрьох, прийшли до вказаного домоволодіння, через хвіртку проникли на подвір`я та підійшли до будинку, де ОСОБА_11 розбив вікно та проник до приміщення будинку, а ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , також проникли до приміщення будинку через вказаний віконний отвір, де почали оглядати кімнату приміщення для здійснення крадіжки чужого майна, а ОСОБА_11 , оглядаючи помешкання у пошуках майна, яке б могло становити матеріальну цінність, натрапив на власницю вказаного домоволодіння - особу похилого віку ОСОБА_24 , та розуміючи, що його дії з крадіжки майна та усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними та носять відкритий характер, з погрозою застосування насильства, почав вимагати гроші у ОСОБА_25 , а коли отримав у відповідь відмову, із застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс останній декілька ударів руками в область обличчя. При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи реальну змогу своїми активними діями перешкодити ОСОБА_26 вчиняти протиправні насильницькі дії відносно потерпілої, не зробили цього та продовжили відкрито викрадати майно потерпілої ОСОБА_25 в інших кімнатах, а ОСОБА_11 , керуючись виниклим умислом на убивство ОСОБА_25 , діючи з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи та заволодіння майном потерпілої, наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя потерпілої, а потім, узявши рукою фарфоровий графин, який знаходився в кімнаті, умисно наніс потерпілій ОСОБА_25 не менше 3-х ударів в область обличчя, чим завдав останній тілесні ушкодження у виді крововиливів в області очей (2), крововиливів в області обох щік (2), на спинці носа, рана в області верхньої губи, на підборідді, переламу кісток носу, альвеолярних відростків верхньої і нижньої щелеп, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 235 від 21.04.2009 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Вказані тілесні ушкодження спричинили смерть ОСОБА_25 внаслідок механічної асфіксії внаслідок аспірації вилитої крові. Після чого, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , заволодівши належним потерпілій ОСОБА_25 майном: золотими сережками вартістю 480 грн., чайним сервізом вартістю 300 грн., 5 кришталевими фужерами вартістю 20 грн. за 1 шт. загальною вартістю 100 грн., 6 скляними стаканами вартістю 5 грн. за 1 шт. загальною вартістю 30 грн., 6 металевими підстаканниками вартістю 15 грн. за 1 шт. загальною вартістю 90 грн., 4 столовими ложками вартістю 3 грн. за 1 шт. загальною вартістю 12 грн., 4 виделками вартістю 3 грн. за 1 шт. загальною вартістю 12 грн., 5 чайними ложками вартістю 3 грн. за 1 шт. загальною вартістю 15 грн., 3 столовими ножами вартістю 5 грн. за 1 шт. загальною вартістю 15 грн., оскільки їхні дії були викриті також і громадянином ОСОБА_27 , який зайшов у приміщення будинку., а всього на загальну суму 1054 грн. З місця скоєння злочину зникли викраденим розпорядились на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинуваченим, внаслідок його м`якості та постановити новий вирок суду, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України і ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у на 15 років з конфіскацією всього майна належного йому на праві приватної власності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі на 15 років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.
ОСОБА_13 визнати винною та призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на 10 років з конфіскацією всього майна, належного їй на праві приватної власності.
ОСОБА_12 визнати винною та призначити покарання ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на 10 років з конфіскацією всього майна, належного їй на праві приватної власності.
Посилаючись на те, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що своїми умисними протиправними діями, скоїв: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, також поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням у сховище; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.
ОСОБА_12 і ОСОБА_13 обвинувачуються в тому, що своїми умисними протиправними діями, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Вказав, що судом першої інстанції необґрунтовано перекваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_11 з ч.4 ст.187 на ч.3 ст.186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, оскільки в ході судового розгляду є доведеним той факт, що ОСОБА_11 перебуваючи в будинку та будучи виявленим потерпілою здійснив напад на останню саме з метою заволодіння належним їй майном, із застосуванням погроз та безпосередньо насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, спричинивши численні удари руками і керамічним предметом в життєво важливий орган - голову потерпілої ОСОБА_25 , які згідно висновку судово-медичної експертизи № 235 від 21.04.2009 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та вказані тілесні ушкодження спричинили смерть ОСОБА_25 . Так, в ході судового розгляду встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 були спрямовані на вчинення таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб з проникненням в житло, але під час скоєння таємного викрадення чужого майна, вже перебуваючи в житлі його дії перестали бути таємними так, як були помічені потерпілою ОСОБА_25 . Разом із тим, ОСОБА_11 продовжуючи реалізацію першочергового умислу направленого на заволодіння майном з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи здійснив напад на ОСОБА_25 спричинивши їй тілесні ушкодження від яких настала смерть останньої. Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_11 слід кваліфікувати саме за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України, як сукупність злочинів.
Крім того, вказав, що судом дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 необґрунтовано перекваліфіковані як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України. Вказав, що доведеним є те, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неодноразово завдавали потерпілій ОСОБА_25 тілесні ушкодження як в область голови так і тулуба потерпілої, що підтверджується дослідженими в суді доказами і зокрема, протоколами відтворення обстановки та обставин події за участі обвинувачених, протоколами очних ставок між ними. Крім того, перебування обвинуваченої ОСОБА_13 в кімнаті де виявлено труп ОСОБА_25 підтверджується висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 20 від 11.01.2012 року, згідно з яким з чотирьох придатних слідів рук, вилучених під час огляду місця події від 08.03.2009 року в приміщенні будинку АДРЕСА_5 , лише слід пальця руки (виявлений на склі тумбочки в кімнаті де виявлено труп), відкопійований на другому відрізку стрічки на першому аркуші - залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_13 , що свідчить про участь у розбійному нападі на потерпілу з метою заволодіння належним їй майном. Тілесні ушкодження спричинені потерпілій ОСОБА_25 обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були небезпечними для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_25 в момент заподіяння, оскільки потерпіла була особою похилого віку (на момент скоєння злочину їй виповнилося 81 рік), та особою, що потребувала сторонньої допомоги, вказане підтверджено допитаними у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_16 , свідками ОСОБА_28 , ОСОБА_29 . Отже, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_12 маючи умисел на крадіжку з проникненням в житло, проникнувши і перебуваючи в будинку, будучи поміченими потерпілою ОСОБА_25 і в подальшому ОСОБА_23 , продовжили реалізацію умислу, направленого на заволодіння чужим майном, але вже застосувавши насильство, небезпечне для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме потерпілої ОСОБА_25 , заволодівши належним майном останньої з місця злочину, з викраденим зникли, тим самим вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 187 КК України. Також, не погоджується із висновками суду про відсутність обставини, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - вчинення злочину відносно особи похилого віку. Також вказав, що судом необґрунтовано враховано обставину, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 -щире каяття, оскільки в ході судового розгляду обвинувачені вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а так само і у відкритому заволодінні чужим майном не визнали, жодним чином матеріальні збитки потерпілій не відшкодували та саме ставлення до вчиненого обвинуваченими не може свідчити про їх щире каяття. Крім того, вказав, що судом необґрунтовано виправдано ОСОБА_11 за ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України, оскільки останній органом досудового розслідування обвинувачується у скоєнні низки крадіжок, вину у вчиненні яких визнавав у повному обсязі, зміну показань ОСОБА_11 в суді і не визнання провини слід розцінювати як спробу пом`якшення своєї провини і засобом захисту від пред`явленого обвинувачення. Згідно досліджених в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження вина ОСОБА_11 підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколами явок з повинною останнього і поясненнями до них, протоколом відтворення обстановки та обставин події від 27.01.2012 року, в ході проведення якого ОСОБА_11 детально відтворив обстановку і обставини скоєних ним крадіжок, з конкретним зазначенням на місце і обставини скоєних злочинів; висновками судово-товарознавчих експертиз. Вказані докази є належними та допустимими і в свою чергу свідчать про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.185 КК України. А показання свідка ОСОБА_30 про те, що обвинувачений працював у нього на господарстві не доводять невинність обвинувачуваного так, як свідок не зміг з точністю сказати в якому саме році він взяв на роботу ОСОБА_11 , і це могло бути як за рік до подій скоєних ним крадіжок (2009 рік), так і після, оскільки ОСОБА_11 затриманий в 2012 році.
Також, вказав, що при призначенні покарання судом, в порушення вимог ст.65 КК України, не враховано, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в скоєному не розкаялися, свою вину не визнали, характеризуються вкрай негативно, страждають алкоголізмом, не працювали, не мають постійних соціальних зв`язків, що також свідчить про підвищену суспільну небезпеку їх особистостей. Крім того, судом не враховано наявність декількох обтяжуючих покарання обставин і відсутність пом`якшуючих. У такому випадку мета покарання не може бути досягнута.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_31 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 просила вирок суду першої інстанції змінити, дії обвинуваченої ОСОБА_12 перекваліфікувати з ч.2 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, призначивши мінімальну міру покарання в межах санкції статті, посилаючись на те, що в ході численних судових засідань протягом декількох років, в тому числі і при останньому розгляді судом кримінального провадження, в 2014 - 2015 роках, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 категорично стверджували, що до будинку потерпілої вони попрямували з ініціативи ОСОБА_11 , який увійшов у довіру до малознайомих дівчат і запропонував їм забрати свої особисті речі за адресою де він раніше проживав. При цьому, переконував дівчат, що необхідно забрати його туфлі, оскільки туфлі в яких він був, дуже тиснули. Погодившись з пропозицією ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 прибули до будинку АДРЕСА_6 , будучи впевненими в тому, що ОСОБА_11 дійсно бажає забрати там свої особисті речі. На стук ОСОБА_11 з дому ніхто не відповів у зв`язку з чим у нього виник умисел на вчинення таємного викрадення майна, що він запропонував дівчатам, вибивши вікно і проникнувши в будинок. Як ОСОБА_12 так і ОСОБА_13 стверджували, що ОСОБА_11 вказав їм на кімнату, з якої запропонував що-небудь викрасти, в інші кімнати в будинку вони не заходили.

Таким чином ОСОБА_12 , визнавала себе винною у скоєнні крадіжки (викрадене по шляху було викинуто), категорично стверджувала про свою непричетність до розбійного нападу і до якого-небудь насильства по відношенню до потерпілої. Спростовуючи свої первинні свідчення після затримання 14.12.2011 року, ОСОБА_12 стверджувала, що стосовно неї було грубим чином порушено право на захист, як з боку оперативних працівників, так і з боку слідчого і запрошеного ним у нічний час захисника, про що вона неодноразово скаржилася і детально, правдиво повідомляла слідству і судам. Крім того, в ходу судового розгляду було встановлено, що відтворення обставин події в будинку потерпілої виконати органу слідства у 2012 році практично не було можливості, тому будинок після його продажу повністю переобладнаний. Вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_12 та інших за ч. 3 ст. 186 КК України суд ігнорував показання всіх обвинувачених у справі про непричетність ОСОБА_12 і ОСОБА_13 до відкритого заволодіння майном. Висновок суду про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 хоча і не застосовували насильства до потерпілої ОСОБА_25 , проте не перешкодили ОСОБА_11 у скоєнні протиправних дій і продовжували відкрито викрадати майно є явно надуманий і при повній відсутності пояснень свідків та іншої доказової бази спростовується показаннями всіх обвинувачених у справі. При винесенні обвинувального вироку судом були ігноровані положення ст.ст. 94, 95 КПК України. Посилання суду на протоколи слідчих дій 2011-2012 рр. (до набрання чинності нового КПК України з 19.11.2012 року) - явне і неприпустиме порушення Закону, принципів гуманності та справедливості, оскільки ст. 21 КПК України за новим Кодексом, кожному гарантовано право на справедливий розгляд і вирішення справи. Суд зобов`язаний був не перераховувати у вироку старі протоколи слідчих дій, до того ж отримані незаконним шляхом, з грубим порушенням права на захист, внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантовані Конституцією України, а відповідно до ст.87 КПК України визнати такі « докази » неприпустимими. Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_32 стверджував, що тілесні ушкодження на трупі потерпілої ОСОБА_25 були тільки в області голови, більше того, заподіяні одним єдиним предметом, оскільки якого були виявлені в ранах на обличчі (не вилучене по недогляду експерта) і поряд з трупом, що прямо вказує на непричетність ОСОБА_12 до описаних експертом тілесних ушкоджень. Не може бути визнано доказом висновок біологічної експертизи (Т.2 а.с. 157) про те, що на фрагменті тканини, вилученої з місця події, могла бути кров ОСОБА_11 або ОСОБА_12 , оскільки інші судові експертизи однозначно стверджують, що у ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_25 і ОСОБА_33 одна група крові. Вказала, що судом не було добуто неспростовних доказів причетності ОСОБА_12 ні до тілесних ушкоджень, небезпечним в момент їх заподіяння, ні до інших тілесних ушкоджень, її твердження про скоєнні нею спільно з ОСОБА_13 таємного викрадення майна в будинку потерпілої - ніким і нічим не були в суді спростовані. Також вказав, що як особистість ОСОБА_12 характеризується позитивно, раніше не судима і чекає справедливого вирішення своєї долі в умовах ізоляції вже протягом 3,5 років.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_13 просив змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_13 з ч.3 ст. 186 на ч.3 ст. 185 КК України, в іншій частині, вирок залишити без змін. Посилаючись на те, що як під час досудового слідства, так і під час розгляду справи в районному суді його підзахисна вказувала на те, що у неї був умисел на проникнення в житло з метою вчинення крадіжки і до моменту її затримання вона не знала про наявність у будинку на момент крадіжки кого-небудь, тим більше скоєння вбивства потерпілої. Зазначив, що суд першої інстанції при винесенні вироку вказав, на докази провини його підзахисної за ч.3 ст. 186 КК України, докази, які не є ні прямими ні непрямими і жодним чином не підтверджують її провину.

Також, суд вказав на свідчення експерта ОСОБА_34 , який був допитаний судом і показав суду цікаві факти, а саме те, що він був присутній при огляді місця події, а після проводив судово-медичні експертизи, а саме експерт № 235 від 21.03.2009 р (Т. 1 ст. 157), в якій зазначено, що у загиблої були виявлені тілесні ушкодження виключно в області обличчя, тілесних ушкоджень на інших частинах тіла виявлено не було. У п. 17 експертизи зазначено, що весь комплекс пошкоджень міг утворитися від дії одного і того предмета. У своєму вироку суд вказав, що вина обвинувачених так само доводиться протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину, а також протоколом очних ставок. В судовому засіданні сторона захисту неодноразово вказувала на те, що протоколи відтворення обстановки та обставин події злочину є неприпустимими доказами оскільки, відтворення проводилося в будинку вже після продажу та перепланування, а тому брати його за основу вироку незаконно, оскільки обвинувачені приїхавши на місце не могли точно вказати розташування кімнат і де знаходилися всі учасники. Крім того вказав, що очні ставки це по суті показання підозрюваного, які він давав на досудовому слідстві, у зв`язку з чим суд не міг їх брати як доказ, оскільки, як вказувалося раніше відповідно до ст. 95 КПК України суд може застосовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, що вказує на незаконність і необ`єктивність суду, який бере одні докази і навіть не аналізує інші. Крім того, ігноруючи норми права суд не дав оцінки свідченнями обвинувачених які вони надали в суді, не мотивував чому він не бере до уваги, побудував свій вирок лише на тих матеріалах, які були незаконним способом отримані на досудовому слідстві, що призвело до винесення рішення яке має явний обвинувальний ухил, є необ`єктивним, а висновки суду такими які не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив скасувати вирок суду першої інстанції, в частині визнання ОСОБА_11 винним у скоєнні злочину передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, в іншій частині, вирок залишити без зміни. Посилаючись на те, що у вироку, суд зазначає, як на докази вини ОСОБА_11 у вчиненні ним вбивства, на свідчення численних свідків: ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ..

Аналізуючи свідчення даних свідків, і приймаючи їх як незаперечні докази провини ОСОБА_11 , суд не врахував, що вказані свідки вказують лише на факт вбивства ОСОБА_37 , але ні в якому разі на провину його підзахисного, а тому суд не мав права ставити їх в основу вироку.

В порушенні норм права та принципів судочинства, суд у своєму вироку не відобразив свідчення, які в судовому засіданні дав ОСОБА_23 , а саме, що 08.03.2009 року, він прийшов до домовласникові ОСОБА_37 , в момент відкриття він отримав удар в область голови, від чого втратив свідомість. Після того, як він отямився ні в хаті ні біля будинку нікого не побачив.

Після чого, він повідомив про смерть ОСОБА_37 потерпілу і міліцію.

Суд повинен був дати оцінку зазначеним свідчення, відобразити їх у вироку, чого зроблено не було, і вказує на необ`єктивність розгляду справи нехтування нормами закону. Показання ОСОБА_23 викликають сумніви в їх правдивості, оскільки відповідно до висновку експерта у нього були виявлені тілесні ушкодження які могли утворитися від не менш 3 травматичних впливів (висновок Т. а.с. 184), що вказує на те, що він отримав не один удар, до моменту втрати свідомості. Також вказав, що на локалізація ушкоджень наявних у ОСОБА_23 , також вказує на невідповідність його показань фактичним обставинам справи. Крім того, ОСОБА_23 був останньою людиною, який був у будинку після обвинувачених і що він там робив так і не було з`ясовано. Також, суд послався у своєму вироку як надоказ, на свідчення експерта ОСОБА_34 , який був допитаний судом та показав суду цікаві факти, а саме те, що він був присутній при огляді місця події, а після проводив судово-медичні експертизи, а саме експертизу № 235 від 21.03.2009 року (Т. 1 ст. 157), в якій зазначено, що у загиблої були виявлені тілесні ушкодження виключно в області обличчя, тілесних ушкоджень на інших частинах тіла виявлено не було. У п. 17 експертизи зазначено, що весь комплекс пошкоджень міг утворитися від дії одного і того ж предмета. Суд у вироку посилається на те, що ОСОБА_11 проник в будинок загиблої завдав їй численні удари руками і керамічним предметом. Вказані висновки суперечать, як показаннями експерта так і наданими висновками, в яких чітко вказано про утворення тілесних ушкоджень від дії одного предмета. Крім того, ОСОБА_38 вказав на те, що в ранах на обличчі загиблої були виявлені керамічні осколки, але з невідомої причини вони не були вилучені, не було встановлено їх групову приналежність до осколків графина, знайденого на місці злочину, на яких не було знайдено жодного відбитку рук. Зазначив, що у вироку суд вказав, що вина обвинувачених так само доводиться протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину, а також протоколом очних ставок. В судовому засіданні сторона захисту неодноразово вказувала на той факт, що протоколи відтворення обстановки та обставин події злочину є неприпустимими доказами оскільки, відтворення проводилося в будинку вже після продажу та перепланування, а тому брати його за основу вироку незаконно, оскільки обвинувачені приїхавши на місце не могли точно вказати розташування кімнат і де знаходилися всі учасники.

Також вказав, що очні ставки це по суті показання підозрюваного, які він давав на досудовому слідстві, у зв`язку з чим суд не міг їх брати як доказ, оскільки, як вказувалося раніше відповідно до ст. 95 КПК України суд може застосовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання. Ігноруючи норми права суд не дав оцінки свідченнями обвинувачених які надано в суді, не мотивував чому він не бере до уваги, побудував свій вирок лише на тих матеріалах, які були незаконним способом здобуті на досудовому слідстві, що призвело до винесення рішення яке має обвинувальний ухил, є необ`єктивним, а висновки суду такими які відповідають обставинам справи. Вважає, що при вирішенні справи судом був відкинутий такий принцип судочинства, як принцип всебічного, повного і об`єктивного об`єктивного дослідження обставин. Вказав, що під час судового розгляду не було встановлено достатніх доказів для визнання винуватості ОСОБА_11 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_13 просила змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати її дії з ч. 3 ст. 186 на ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Посилаючись на те, що з висновком суду про доведеність її вини у вчиненні грабежу групою осіб, вчинене 08.03.2009 року вона не згодна у зв`язку з тим, що відносно неї було грубо порушено право на захист, у зв`язку з чим вона була вимушена давати під впливом психологічного та фізичного тиску працівників міліції та в стані алкогольного сп`яніння на відтворені обстановки та обставин події 15.12.2011 року, що зафіксовано на відео. Під впливом психологічного тиску працівників міліції вона була вимушена оговорити себе та своїх співучасників, оскільки потерпілої ОСОБА_25 вона не бачила та нічого не чула. Однак, вона визнає факт проникнення до домоволодіння та вчинення крадіжки. Вказала, що протиправних дій відносно потерпілої ОСОБА_25 не вчиняла, дізналася про нею від працівників міліції. Зазначила, що прямих фактів, які б вказували на її причетність до розбійного нападу немає. Суд повинен був визнати недопустимими доками пояснення обвинувачених, наданих ними на під психологічним впливом на досудовому слідстві.

В апеляційні скарзі обвинувачена ОСОБА_12 спросила перекваліфікувати її дії з ч. 3 ст. 186 на ч. 3 ст. 185 КК України. посилаючись на те, що була затримана працівниками міліції 14.12.2011 року та доставлена до відділення міліції де працівники міліції застосовували до неї психологічний тиск, у зв`язку з чим вона була змушена сказати, що бачила потерпілу. Вказала, що пізно ввечері її привели до слідчого, який дав їй документ та продиктував, що вона вимагає участі адвоката ОСОБА_39 про якого вона раніше нічого не чула. Однак, згодом даний адвокат обманув її та кинув на призволяще. Також, вказала, що не бачила потерпілої ОСОБА_25 та не наносила їй тілесних ушкоджень.

Також зазначила, що знаходиться під вартою 3 роки 4 місяці та згодна на строк відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі. Просила врахувати те, що раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, проживаю по місцю реєстрації з батьками, позитивно характеризується, розкаюється у вчиненому, за час перебування під вартою у неї було достатньо часу все зрозуміти та переосмислити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України, посилаючись на те, що в судовому засіданні ними були дані показання в яких вони вказували на те, що дані ними на досудовому слідстві показання є недійсними, оскільки відібрані з застосуванням психологічного та фізичного тиску. Незгоден з протоколами судових засідань, оскільки вони були як на початку так і в подальшому змінені та не взяті до уваги показання свідків, потерпілої та обвинувачених. Протоколи судових засідань складено з порушенням вимог КПК України. Суд не взяв до уваги грубі порушення Конституційних норм та процесуального законодавства України, що призвело до засудження його за злочин, якого він не вчиняв. Вказав, що вирок є незаконним та необґрунтованим, так як по кримінальному провадженню допущено порушення вимог КПК України на стадії досудового та судового слідства. Висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи. В порушення вимог ст. 67 та ч. 3 ст. 323 КПК України суд не оцінив всебічно та об`єктивно докази в повному обсязі з урахуванням всіх обставин справи. Зазначив, що ніхто із обвинувачених не вказував на те, що вони планували вбивство з метою розбійного нападу чи грабежу потерпілої. Свідки також про це не вказували. Обвинувачені ОСОБА_40 та ОСОБА_41 до завершення крадіжки залишалися ніким не помічені. Свідок манько, який раптово опинився на порозі будинку в якому вони вчиняли крадіжку бачив лише його ОСОБА_11 . Також вказав, що ні ОСОБА_40 ні ОСОБА_41 не знали про те, що в будинку була господарка ОСОБА_37 , не говорячи про те, що хтось з них бачив бійку між ним та потерпілою. Вказав, що дана крадіжка нічим не нагадувала розбій чи грабіж, все відбувалося після того, як у них появилась впевненість в тому, що в будинку нікого немає. В ході крадіжки вони розійшлися в різні боки. Він опинився біля однієї двері в кімнату та намагався її відчинити, але двері були зачинені. Після чого, подумав, що оскільки двері зачинено то там може бути щось цінне та вирішив відкрити двері сильним ударом ноги після чого двері відчинилися. Трохи затримавшись зайшов до кімнати та побачив, що навприсядки обпершись об диван чи ліжко сиділа людина. В кімнаті було темно тому ні віку ні статі розібрати не міг. Спочатку його охопив страх, оскільки він не очікував такого. ОСОБА_42 сиділа і йому здалося, що вона держалася, долонями закриваючи обличчя. Прийшовши до тями він, ОСОБА_43 , запитав хто вона. Побачивши, що ніяких протестів та обурення в його бік зі сторони особи, яка перебувала в кімнаті не було він, ОСОБА_43 , прийшов до висновку, що ніякої загрози від даної особи не було. Можливо дана особа сама злякалася його. Після чого, вирішив продовжити крадіжку. Переборовши страх запитав особу де гроші, у відповідь почув незрозуміле бормотання. Він продовжив шукати, припідняв край постільної білизни на ліжку, оскільки це ліжко було прим`яте, а тому він подумав, що там щось заховано. Потім почув, що його хтось кличе, вийшов із кімнати та побачив ОСОБА_44 , яка протягнула йому черевики і сказала, що він спробував приміряти їх, оскільки в нього було мале взуття. При зустрічі з ОСОБА_45 та ОСОБА_46 раніше казав, що йому необхідно змінити взуття. Він, ОСОБА_43 , запропонував дівчатам піти до його знайомого ОСОБА_47 , з яким він працював та коли затримувалися на роботі допізна він залишався на роботі допізна, оскільки він знімав флігель. Завжди казав, що в нього зла власниця будинку і якщо вона побачить сторонню людину то вижене його, а тому приходилося заходити через хвіртку з заднього двору. Коли приміряв взуття, то звернув увагу на вузли. Коли одягнув взуття вирішив перевірити ці вузли не розв`язуючи та намацав якийсь предмет це був графин. В цей час відкрились двері і увійшов здоровий мужик і він, ОСОБА_43 , кинув графин в сторону. Він, ОСОБА_43 , не чув та не бачив куди останній впав і чи розбився він взагалі. Він встав та направився на зустріч цьому чоловіку, який подивився на нього та запитав хто він. Він, ОСОБА_43 , також задав йому це ж запитання. Чоловік кинувся на нього та схопив обома руками. Вони стали боротися. Чоловік був більше нього, ОСОБА_48 , і в рості і в вазі, з його порожнини рота йшов запах самогону, сала та часнику. В ході судових засідань він, ОСОБА_43 , цього не заперечував та навіть підтвердив, що був напідпитку. Будь-яких ударів в ході боротьби він, ОСОБА_43 , не наносив у зв`язку з відсутністю можливості та у зв`язку з тим, що цілю було вирватися та втекти. Врешті вони впали на підлогу, як з`ясувалося згодом їх штовхнули ОСОБА_40 та ОСОБА_41 коли тікали з будинку. Опинившись в коридорі перед входом до будинку він, ОСОБА_43 , запропонував чоловіку надати їм можливість піти, тоді вони його не чіпатимуть. Чоловік запитав скільки їх на, що він, ОСОБА_43 , повідомив, що їх троє. Можливо злякавшись чоловік погодився. Він, ОСОБА_43 , відчув, що руки чоловіка ослабли, швидко встав та покинув будинок. Все, що він взяв з будинку це взуття, яке він одягнув в будинку. Ківеріну та ОСОБА_49 ніхто не бачив ні господарка будинку ні п`яний вечірній візитер. Ківеріна та ОСОБА_41 бачили лише чоловіка з яким він, ОСОБА_43 , боровся в коридорі. За весь час перебування в будинку він нікому не наніс удару. Всі показання свідка мають ряд протиріч, невідповідностей та розбіжностей. Розглядаючи висновки експерта з приводу травм потерпілої виникає сумнів, ствердження, що він, ОСОБА_11 графином вдарив потерпілу тричі по голові абсурдно. Зазначив, що судом не взято до уваги докази, зібрані під час додаткового розслідування слідчим ОСОБА_50 та під час судового розгляду. Вказав, що висновок експерта від 08.03.2009 року (Т. 1 а.с. 160-161) доказує, що потерпіла отримала удари від дверей, від яких залишилися сліди на обличчі. Вказаний висновок експерта свідчить про те, що він вдарив лише один раз двері. З висновку судово-медичної експертизи ( Т. 1 а.с. 184) вбачається, що ОСОБА_51 не міг отримати при падінні травми, що спростовує твердження ОСОБА_51 , що його вдарили один раз і можливо при падінні він вдарився об щось, що говорить про те, що ОСОБА_51 намагається ввести в оману, вказуючи, що він втратив свідомість. Також вказав, що в своїх показаннях експерт ОСОБА_32 говорив, що проводячи огляд місця події він не зазначив, що уламків керамічного предмету в ранах потерпілої не було знайдено, причини, чому ним не було зазначено раніше про уламки він в суді пояснити не міг. Зазначив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були затримані в 2011 році і після примусового визнання своєї вини в побитті потерпілої, що спростовує висновок експерта від 08.03.2009 року. Експерт ОСОБА_52 в 2011 році намагається змінити дані проведеної експертизи на підставі відібраних незаконним шляхом показаннях ОСОБА_53 та ОСОБА_54 , чим порушив правила проведення експертизи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляцію та заперечив проти апеляційних скарг адвокатів та обвинувачених, обвинувачену ОСОБА_12 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , обвинувачену ОСОБА_13 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляції та заперечили проти апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 слід задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_13 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України, в мотивувальній частині зазначається 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та при ухваленні вироку, та положення закону яким керувався суд; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
При цьому згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений.

Згідно ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді після скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції при розгляді справи фактично не виконані вказівки наведені в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 28.08.2014 року, якою було скасовано вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.04.2014 року, у зв`язку із допущенням судом першої інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону.
Так, в ухвалі апеляційного суду від 28.08.2014 року колегія суддів вказала, що суд при розгляді кримінального провадження суд допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення(Т.124-132).
Зокрема, колегія суддів вказала, що ОСОБА_55 виправданий по шести епізодам скоєння крадіжок у потерпілих ОСОБА_17 29.04.2009 року, ОСОБА_56 11.07.2009 року, ОСОБА_19 27.07.2009 року, ОСОБА_20 27.07.2009 року, ОСОБА_57 16.08.2009 року, ОСОБА_22 15.09.2009 року у зв`язку із відсутністю складу злочину в його діях.
При цьому, в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині вироку районний суд не вказав, по яким саме епізодам крадіжок виправданий обвинувачений ОСОБА_11 , пославшись лише на ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, що являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, колегія судів в ухвалі вказала, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду справи. Висновки суду, викладені в судовому рішенні та покладені в його основу, мають суттєві протиріччя, тобто суд допустив порушення вимог ст.ст.409,411, 412 КПК України.
Зокрема, колегія суддів, дійшла висновку, що перекваліфікація дій ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з ч.3 ст.187 КК України, розбою скоєного за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло на ч.2 ст.186, грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб, не підтверджена доказами, дослідженими під час судового розгляду справи. Оскільки дії останніх були направлені на досягнення єдиного умислу поєднаного із насильством для потерпілої ОСОБА_58 , і є небезпечними для життя в момент заподіяння особи, яка зазнала нападу, що підтверджено доказами, які досліджені судом і наведені у вироку.
Крім того, колегія суддів вказала, що суд не взяв до уваги тих обставини, що потерпіла ОСОБА_58 є особою похилого віку, 1928 року народжена, і тому нападники повинні були усвідомлювати, що застосування у відношенні останньої навіть незначного фізичного чи психологічного тиску, при даних обставинах можуть привести до тяжких наслідків.
Проте, колегією суддів встановлено, що при новому розгляді справи суд першої інстанції фактично не виконав вказівки викладені в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 28.08.2015 року, які згідно ч.3 ст.415 КПК України, є обов`язковими для виконання та ухвалив вирок.
Більше того, суд допустив інші істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Так, як вбачається із мотивувальної частини вироку, суд встановив та визнав доведеним вчинення ОСОБА_11 скоєння шести епізодів крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_17 29.04.2009 року, ОСОБА_56 11.07.2009 року, ОСОБА_19 27.07.2009 року, ОСОБА_20 27.07.2009 року, ОСОБА_57 16.08.2009 року, ОСОБА_22 15.09.2009 року, із зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінальних правопорушень. Тобто суд першої інстанції у своєму вироку встановив, що діяння мали місце.
Проте, в подальшому у мотивувальній частині вироку, вказав, що ОСОБА_11 слід виправдати за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, але не вказав та не мотивував, по яким саме епізодам останнього слід виправдати.
Також, в порушення п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку не вказав, по яким саме епізодам крадіжок виправданий обвинувачений ОСОБА_11 , пославшись лише на ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, тобто допустив протиріччя, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, суд першої інстанції не виконав вищевказані вказівки ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 28.08.2014 року, у вироку перекваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з ч.3 ст.187 України, напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний зі насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло на ч.3 ст.186 КК України, відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло.
Проте, при цьому, суд послався на докази вчинення грабежу, з яких вбачається, що дії обвинувачених були направлені на досягнення єдиного умислу - вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством для потерпілої, небезпечним для життя в момент заподіяння особи, яка зазнала нападу (розбій), чим допустив істотні протиріччя.
При цьому, перекваліфіковуючи дії усіх обвинувачених з розбою на грабіж суд вказав, що доказів розбійного нападу із застосуванням насильства безпосередньо ОСОБА_13 і ОСОБА_12 на потерпілу ОСОБА_58 не встановлено.
Проте, як вбачається із доказів, які покладені в основу вироку і, зокрема: із відтворень обстановки та обставин події, із застосуванням відео зйомки, за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (Т.4, а. с, 16, 17, 18 71), останні в присутності професійних захисників - адвокатів, розповіли та показали на місці про обставини вчинення кримінального правопорушення і, зокрема, про ролі кожного, як з ціллю заволодіння майном проникли в будинок потерпілої ОСОБА_58 , як при цьому усі наносили удари останній, що є насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з урахуванням віку потерпілої могли привести до тяжких наслідків. Дане підтверджується також іншими доказами, які досліджені судом і наведені у вироку.
Також, оцінюючи докази по епізоду скоєння обвинуваченим ОСОБА_11 вбивства потерпілої ОСОБА_58 суд прийняв у якості доказів протокол відтворення обстановки та обставин події за його участю. Разом із тим, по епізодам вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 інкримінованих йому крадіжок чужого майна протоколи відтворення обстановки та обставин події суд оцінив критично та не взяв їх до уваги. При цьому цей висновок не взагалі не мотивував, тобто висновки суду з цього приводу є невмотивованими та протирічливими.
Крім того, судом у вироку взагалі не надано оцінки діям ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , щодо обставин зазначених в обвинувальному акті з приводу нападу на ОСОБА_23 , який є потерпілим по кримінальному провадженню, та нанесення останнього тілесних ушкоджень, у вигляді садна в тім`яно-скроневій ділянці голови зліва, на лівій щоці, синця в лобно-тім`яній ділянці, декілька зліва, які відповідно до висновку експерта №323 від 10.03.2003 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, за наслідками яких останній втратив свідомість, чим також допущено істотні порушення кримінального процесуального закону.
Разом із тим, згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон і з фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 слід задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_13 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, вирок суд першої інстанції слід скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.
Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно виконати усі вказівки вказані в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 28.08.2014 року та в даній ухвалі колегії суддів, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі та перевірити всі доводи апеляційних скарг прокурора, обвинувачених та їх захисників та надати цим доводам належну правову оцінку та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, колегія суддів, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та обставини справи, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишити тримання під вартою, продовживши його на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_15 , обвинуваченої ОСОБА_13 та в її інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2015 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати, призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - залишити без зміни, тримання під вартою, продовживши його на 60 днів до 03 січня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4