АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/4729/14 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/378/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 02 грудня 2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним провадженням №00000261 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буфарік Алжирської Народної Демократичної Республіки, алжирця, громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, не працюючого, раніше не судимого, з вищою освітою, одруженого, маючого одну неповнолітню дитину, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.1 ст.286 КК України до арешту строком на 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначених основного та додаткового покарань, призначених за даним вироком на підставі ст.1 п.В Закону України «Про амністію у 2014 році».
Стягнуто з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 7767 грн. 69 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 : у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. 00 коп.; у відшкодування витрат на правову допомогу 1500 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 294 грн. 84 коп.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

представник потерпілої ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2015 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за наступних обставин.

3 березня 2014 року приблизно о 17 годині 35 хвилин в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по проїжджій частині дороги пр. Гагаріна з боку майдану Маяковського в напрямку майдану Горького рухався автомобіль «ВАЗ 217030» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , який між опорами освітлення №3 та №5, попередньо не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п.10.1 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виконав маневр перестроювання, зміщуючи керований ним автомобіль ліворуч, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода похилого віку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що переходила проїжджу частину дороги пр. Гагаріна зліва направо по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 була травмована.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №770 від 18.04.2014 року, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді рваної рани правого скокового суглобу, закритого перелому зовнішньої щиколотки праворуч зі зміщенням та підвивихом стопи зовні, які за своїм характером відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №58/27-94 від 14.04.2014 року в діях водія ОСОБА_7 з керування автомобілем «ВАЗ 217030» вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, котрі з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що настала.
Між порушенням ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України і наслідками, що настали спричинення потерпілій ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, вбачається прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що в ході досудового розслідування точне місце контакту автомобіля і потерпілої не встановлено. Однак точно встановлено, що автомобіль обвинуваченого рухався в другій смузі руху під час контакту, про що вказано в обвинувальному акті, а не виїжджав на проїзну частину. Підставою для обвинувачення ОСОБА_7 досудове слідство вказує проведений слідчій експеримент, а також висновок автотехнічної експертизи, в якій вказано, що в діях обвинуваченого вбачається невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України. Вказана експертиза була проведена на підставі слідчих експериментів з обвинуваченим та потерпілою. Але вказані експерименти різні та пояснення в них не співпадають. Крім того, слідчій експеримент, проведений з обвинуваченим, неможливо вважати належним та допустимим доказом, оскільки слідчім було грубо порушено його право на захист, оскільки слідчій експеримент та інші слідчі дії були проведені за відсутності перекладача. Також встановлена невідповідність в показах потерпілої, яка на слідчому експерименті показала, що автомобіль не бачила, а в судовому засіданні пояснила, що автомобіль бачила, так як він то рухався, то зупинявся. Крім того, фактично експерту було задане одне запитання невідповідність яких вимог ПДР порушив обвинувачений, що говорить про обвинувальний нахил досудового слідства, оскільки слідчім не задані експерту ряд інших важливих запитань, які могли би вплинути на результат експертизи. Одним із таких питань є чи мав технічну можливість водій ОСОБА_7 уникнути контакту з пішоходом. Також, допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали що саму ДТП не бачили, а вже бачили, що потерпіла була на асфальті, пояснили, що якісь автомобілі були як на узбіччі, так і на проїзній частині, але, які саме, не пам`ятають. Свідок ОСОБА_13 , дав пояснення, які фактично підтверджують покази обвинуваченого, однак суд дані пояснення відмовився приймати до уваги. Також, в ході судового засідання, стороною захисту заявлялося клопотання, про призначення повторної експертизи, але суд в цьому клопотанні безпідставно відмовив. Крім того, в судовому засіданні був заявлений цивільний позов, страхова компанія фактичного його визнала і надала суду розрахунок сум, однак вказала, що не проводила ніякі виплати, оскільки потерпіла до них не зверталась. Завдана моральна шкода в повному обсязі була стягнута з обвинуваченого, а не з страхової компанії, не зважаючи на те, що страхова компанія позов визнала. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим та ухваленим з порушенням принципу змагальності сторін, оскільки суд не призначив повторну експертизу, стягнув моральну шкоду в повному обсязі не зі страхової компанії, а з обвинуваченого, не враховуючи вину самої потерпілої. Також при призначенні покарання, суд не врахував, що обвинувачений хворіє на цукровий діабет. Крім того, ряд слідчих дій на досудовому слідстві були проведені за відсутності перекладача.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі захисника вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілої в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просив відмовити захиснику ОСОБА_6 в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при проведенні як досудового, так і судового слідства були грубі порушення закону є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_16 . Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, та пояснив, що дійсно 3 березня 2014 року знаходячись в автомобілі «ВАЗ» стояв на пр. Гагаріна в м. Кривому Розі, автомобіль був розташований передньою частиною в напрямку пл. Горького. Далі почав рух, в цей момент з середини дороги вийшла потерпіла з дитиною, в напрямку його руху. Не встиг зупинитися та збив потерпілу. Коли стояв, попереду нього на відстані 1 метру стояв мікроавтобус, а позаду якийсь автомобіль. Була темна пора доби, йшов дощ, пасажирів в автомобілі не було. Коли почав рух, виїхав на другу смугу руху, було ввімкнуте ближнє світло фар. Коли лише виїхав, то побачив потерпілу з дитиною. З того моменту, коли почав рух, і до того, як трапилася ДТП, пройшло приблизно 20 секунд. Коли збив потерпілу, то керований ним автомобіль знаходився приблизно напроти середини мікроавтобуса. Потерпіла впала не від контакту з автомобілем. На третій смузі руху були розташовані автомобілі, потерпіла проходила між ними, а саме мікроавтобусом «Газель» та легковим автомобілем. Коли побачив потерпілу, відстань між потерпілою та керованим ним автомобілем, складала 2 метри, став гальмувати, потерпіла впала на керований ним автомобіль. З міста пригоди потерпіла пішла самостійно. На керованому ним автомобілі пошкоджень не було, посвідчення водія при собі не мав. З місця події уїхав, щоб зробити укол, так як страждає на цукровий діабет. Не розумів що робить, допомогу потерпілій не надавав. Керував автомобілем на підставі довіреності, як саме та ким йому був переданий автомобіль, не пам`ятає.
При визнанні винним ОСОБА_15 суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_15 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що близько 18 години 03 березня 2014 року тримаючи за руку правнучку ОСОБА_17 переходила дорогу по пр. Гагаріна, таким чином, що зліва від неї була пл. Горького. Бачила, що автомобіль, який її потім збив, стояв. Коли відстань до автомобіля була невелика, обвинувачений поїхав в напрямку пл. Горького та збив її, вдаривши автомобілем в праву ногу. Потім стороння особа надала допомогу, викликала швидку медичну допомогу. Переходила дорогу не по пішохідному переходу. Коли почала переходити, то ані справа, ані зліва автомобілів, які рухаються, не було. Коли дійшла до середини дороги, подивилася в правий бік та продовжила переходити. Попереду автомобіля, яким керував обвинувачений, ніяких інших транспортних засобів не було. Посередині дороги не було автомобілів, які стояли в напрямку пл. Горького. На той момент вулиця була освітлена ліхтарями, у автомобіля, яким керував обвинувачений, фари ввімкнуті не були. Її, потерпілу, обвинувачений збив, коли до бордюру, в напрямку якого рухалася, була відстань 1-1,5 метри. Травма завдавала біль, лікувалася 3,5 місяці;
- поясненнями свідка ОСОБА_18 про те, що в той день, увечері, коли були сумерки, він знаходився на тротуарі на пр. Гагаріна в м. Кривому Розі, на лівій частині проспекту, якщо дивитися на пл. Горького. Як були розташовані автомобілі на лівій частині проїзної частини, не пам`ятає. Побачив як потерпіла впала та не може встати, перебуваючи приблизно на середній частині проїзної частини, якщо рухатися в напрямку пл. Горького. Бачив, як автомобіль «ВАЗ» від`їхав від потерпілої назад, об`їхав потерпілу та заїхав у двір. Проїзна частина, не була освітлена. З того місця, з якого побачив ДТП, добре бачив потерпілу, ніяких перешкод для огляду не було. На протилежній від нього стороні, біля обочини, були якісь автомобілі, рух по проїзній частині був невеликий. На обочині, де знаходився він, також стояли автомобілі, але не високі, оглядовість проїзної частини с того місця, де знаходився, не мала перешкод. Поряд з потерпілою також була дівчина;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що знаходився в день події на пр. Гагаріна в м. Кривому Розі, йшов в напрямку пл. Горького по правій частині тротуару. Почув звук удару з проїзної частини, побачив потерпілу та побачив, як проїхала в бік пл. Горького автомашина сірого кольору. В першій смузі, якщо рухатися в напрямку пл. Горького, стояли автомобілі, чи були автомобілі в другій смузі, не пам`ятає. Перешкод для огляду лівої частини проспекту з того місця, де знаходився не було;
- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що обвинуваченого знає, останній є другом сім`ї з 1995-1996 року. В день події, завчасно домовившись з обвинуваченим, зустрівся з останнім на пр. Гагаріна в м. Кривому Розі. При зустрічі також був чоловік на ім`я « ОСОБА_21 » та ще одна людина. Після спілкування обвинувачений сів в автомобіль, а він, свідок, залишився на тротуарі. На правій смузі, якщо рухатися в напрямку пл. Горького, на відстані 10 метрів попереду від автомобіля, в якій сів обвинувачений, стояв автомобіль «Газель». Бачив, як потерпіла вибігла із-за передньої частини автомобіля, автомашина, якою керував обвинувачений, вдарила потерпілу. Обвинувачений перед початком руху ввімкнув ближнє світло автомобіля. В той момент ліва смуга була зайнята, була «пробка». Після ДТП обвинувачений заїхав у двір, він, свідок, пішов до обвинуваченого, повернулися на місце події через 15-20 хвилин. Перед ДТП автомобіль, яким керував обвинувачений, стояв біля бордюру, автомобіль «Газель» стояв в третій смузі руху в напрямку пл. Горького, в першій смузі попереду автомобіля, яким керував обвинувачений, стояв вантажний автомобіль, а між вказаними автомобілями знаходився ще один. На другій смузі зупинився легковий автомобіль, який пропускав автомобіль, яким керував обвинувачений. Попереду цього легкового автомобіля проїзна частина була вільна. Автомобіль «Газель» рухався.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_15 повною мірою доведена поясненнями потерпілої та свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи потерпілу та свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення зазначених потерпілих та свідків є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_15 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_15 також підтверджується вивченими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом огляду, згідно якого 3 березня 2014 року о 18 год. 25 хв. на проїзній частині напроти будинку №3 по пр. Гагаріна у м. Кривому Розі, транспортних засобів, слідів не виявлено, ширина проїзної частини складає 21 м, в кожному напрямку руху мається по три смуги, ширина розділової смуги рівняється 0,3 м. (том 2 а.кп.6-10);
- протоколом огляду, згідно якого при огляді 5 березня 2014 року автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідів не виявлено. При огляді встановлено, що у автомобіля рульове управління та система гальмування справні (том 2 а.кп.22-26);
- протоколом слідчого експерименту, згідно якого ОСОБА_15 вказав, що 3 березня 2014 року на пр. Гагаріна в м. Кривому Розі автомобіль «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед початком руху стояв таким чином, що переднє праве колесо знаходилося на відстані 0,25 метрів від правого бордюру дороги та 12,2 метрів за опорою освітлення №5; місце наїзду знаходиться на відстані 23,0 метра за опорою №5 та на відстані 4,35 метри від правого бордюру від місця початку руху до місця наїзду автомобіль подолав шлях по дузі довжиною 11,2 метрів за час рівний 4,8 сек. ОСОБА_7 вказав, що пішоходів виявив в той час, коли ті були на відстані 1,3 і 23,0 метра за опорою №5 (том 2 а.кп.46-53);
- повідомленням, згідного якого 3 березня 2014 року в м. Кривому Розі захід сонця був о 17 год. 33 хв., сумерки закінчилися о 18 год. 04 хв. (том 2 а.кп.54);
- картою виїзду швидкої допомоги, згідно якої о 17 год. 39 хв. бригада швидкої допомоги з пр. Гагаріна оглянула та о 18 год. 41 хв. помістила на стаціонарне лікування в міську лікарню №1 ОСОБА_8 з діагнозом «Відкритий перелом нижньої третини правої голені», яка пред`явила скарги на головокружіння, слабкість, болі в місці нижньої третини правої голені (том 2 а.кп.55);
- повідомленням, згідно якого 3 березня 2014 року зовнішнє освітлення було ввімкнено о 17 год. 55 хв., аварійного вимкнення по пр. Гагаріна в районі будинку №3, не було (том 2 а.кп.56);
- протоколом слідчого експерименту, згідно якого ОСОБА_8 вказала, що 3 березня 2014 року місце наїзду знаходиться на пр. Гагаріна на відстані 23,0 метра за опорою №5 та на відстані 4,35 метри від правого бордюру; місце, де зупинялася ОСОБА_8 при переході дороги знаходиться на відстані 6,45 метрів від місця наїзду; ОСОБА_8 рухалася з такою швидкістю, що подолала 6,45 метрів за 6,2 секунди (том 2 а.кп.58-63);
- висновком судової авто-технічної експертизи, згідно якої в діях водія ОСОБА_15 з керування 3 березня 2014 року автомобілем «ВАЗ-217030», вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 «Правил дорожнього руху» України, котрі з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що настала (том 2 а.кп.58-63).
Крім того, як пояснив допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 , висновки проведеної ним по даній справі авто-технічної експертизи він підтверджує. Вважає, що правильно зазначив, що обвинувачений порушив пункт 10.1. «Правил дорожнього руху», оскільки обвинувачений почав рух при наявності об`єкту, який переходив дорогу, вважає, що обвинувачений вчиняв маневр, а саме перестроювався з однієї смуги на іншу. Виходячи з тих вихідних даних, які були надані при проведенні експертизи, обвинувачений міг бачити пішоходів;
- висновком судово-медичної експертизи, згідно якого у потерпілої ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рваної рани правого скокового суглобу, закритого перелому зовнішньої щиколотки праворуч зі зміщенням та підвивихом стопи зовні, які за своїм характером відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля, давність їх виникнення може відповідати 3 березня 2014 року (том 2 а.кп.80-82).
Що стосується доводів захисника обвинуваченого стосовного того, що слідчій експеримент, проведений з обвинуваченим, неможливо вважати належним та допустимим доказом, оскільки слідчім було грубо порушено його право на захист, оскільки слідчій експеримент був проведений за відсутності перекладача, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно ч.3 ст.29 КПК України, слідчій суддя, суд, прокурор, слідчій забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись, у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу слідчого експерименту від 27 березня 2014 року, слідчім було в повному обсязі виконано вимоги вказаної статті, а саме експеримент був проведений за участю свідка ОСОБА_15 російською мовою, якою він вільно володіє та за результатами якого було складено протокол, відповідно також російською мовою. Крім того, слідчій експеримент проводився за участю захисника (том 2 а.кп.44-47).

Отже, колегія суддів, не вбачає в діях слідчого жодних порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_16 .

Також, не знаходять свого підтвердження доводи апеляції захисника ОСОБА_6 з приводу того, що мала місце невідповідність в показах потерпілої, яка на слідчому експерименті показала, що автомобіль не бачила, а в судовому засіданні пояснила, що автомобіль бачила, так як він то рухався, то зупинявся.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 07 квітня 2014 року, потерпіла ОСОБА_8 пояснювала, що коли вона переходила проїжджу частину, дійшовши до середини дороги вона зупинилась, подивилась праворуч, транспортні засоби були в районі перехрестя з вул. Єсеніна, при цьому біля протилежного від неї бордюру стояло кілька автомобілів. Як рухався автомобіль, яким керував обвинувачений, вона не бачила (том 2 а.кп.58-59). Під час допиту в судовому засіданні потерпіла пояснила, що бачила, що автомобіль, який її потім збив, стояв. Коли почала переходити проїжджу частину, то ані справа, ані зліва автомобілів, які рухаються, не було (том 3 а.кп.21).
Будь-яких суттєвих протиріч, які могли би бути підставою для визнання доказу неналежним або недопустимим, колегією суддів в поясненнях потерпілої не встановлено, оскільки під час обох допитів, вона пояснювала, що коли знаходилась посередині проїжджої частини, автомобілів, які рухаються не бачила. Крім того, в обох випадках потерпіла пояснювала, що біля протилежного від неї бордюру стояло кілька автомобілів та те, що автомобіль, який її потім збив, стояв.
Також, безпідставними є доводи апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_6 відносно того, що при призначенні експертизи, фактично експерту було задане одне запитання невідповідність яких вимог ПДР порушив обвинувачений, що говорить про обвинувальний нахил досудового слідства. В зв`язку з цим, в ході судового засідання, стороною захисту заявлялося клопотання, про призначення повторної експертизи, але суд в цьому клопотанні безпідставно відмовив.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 20 лютого 2015 року про відмову стороні захисту в клопотанні про призначення повторної авто-технічної експертизи, оскільки відсутні підстави вважати висновки проведеної на досудовому слідстві експертизи необґрунтованими. (том 2 а.кп.197-198).

Так, згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Отже, з аналізу матеріалів кримінального провадження, у тому числі висновку експерта, на який посилається захисник ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що призначена на досудовому слідстві експертиза була проведена з дотриманням встановлених вимог закону та будь-яких підстав для призначення повторної експертизи не вбачає. А той факт, на якому наголошує захисник, з приводу того, що експерту для дослідження були поставлені не всі необхідні питання, не є підставою для призначення повторної експертизи.

Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 з приводу того, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав пояснення, які фактично підтверджують покази обвинуваченого, однак суд дані пояснення відмовився приймати до уваги, колегія суддів вважає, що вони не знайшли свого підтвердження, оскільки пояснення вказаного свідка, які він давав під час допиту в судовому засіданні, повністю, послідовно та чітко висвітлені у вироку. Суд оцінив його покази та дослідив, визнавши їх належним доказом відповідно до ст.ст.85, 94 КПК України.

Також, доводи апеляції захисника ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції були порушені вимоги закону при вирішенні цивільного позову, оскільки завдана моральна шкода була стягнута на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_15 , без урахування того, що саме страхова компанія повинна нести відповідальність по відшкодуванню завданої потерпілим моральної шкоди, є хибними та не ґрунтується на вимогах закону.
За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Так, досудовим слідством встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_15 знаходився за кермом автомобіля «ВАЗ 217030» під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Цей факт обвинуваченим також не заперечується. Отже, ОСОБА_15 є належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, який і повинен відповідати за позовом.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Крім того, відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
Також, не відповідають дійсності посилання в апеляції захисника на ті обставини, що страхова компанія погодилася виплатити потерпілій моральну шкоди та визнала позов в повному обсязі, оскільки згідно заперечення ПАТ «Страхова група «ТАС» на позовну заяву потерпілої, представник СК просив відмовити потерпілій в задоволенні позову в повному обсязі, з посиланням на ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю (том 2 а.кп.227-232).
Таким чином, доводи захисника ОСОБА_6 про те, що саме страхова компанія повинна нести відповідальність по відшкодуванню завданої потерпілій моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки наявність страхового поліса не позбавляє обвинуваченого ОСОБА_15 права звернутися до страхової компанії з вимогою відшкодувати йому (або за нього) такі витрати в порядку цивільного судочинства.
Тому колегія суддів критично ставиться до пояснень обвинуваченого ОСОБА_15 щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, та приходить до висновку, що не визнання ним вини, викликане бажанням обвинуваченого ухилитися від кримінальної відповідальності.

Також, доводи викладені в апеляції захисника ОСОБА_6 про неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому того факту, що він хворіє на цукровий діабет, не є обґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки жодного документального підтвердження вказаного захворювання суду першої інстанції ані захисником, ані обвинуваченим надано не було.

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_15 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, при цьому застосувавши Закон України «Про амністію у 2014 році».

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії обвинуваченого ОСОБА_15 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступіню тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим в той самий строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4