Справа № 11a-588/2007 p. Головуючий
у 1-ій інстанції -Свірідова В.В.
ч.2КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Макойди З.М.

суддів Калиняк О.М.,
Брух Б.І.

з участю
прокурора Білінської Н.Й. засудженого
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185 КК України за
апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова
від 14 травня 2007 року,

встановила:

Вироком
Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2007 року

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_7, раніше
судимий:

1. 27.12.2001 року Галицьким районним

судом м.
Львова за ч.1 ст. 229-6 КК України 1960 року, ст.15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185
КК України на 4 роки позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі
01.09.2003 року на підставі ст. 2 Закону України „Про амністію" від
11.07.2003 року;

2. 10.12.2003 року Сихівським
районним судом м.

Львова за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки

позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення

волі 14.10.2005 року після відбуття покарання,

засуджений за ч.2 ст. 185 КК України на 2 /два/ роки 6
місяців позбавлення волі. ОСОБА_1 за ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України
виправданий. Запобіжний захід - взяття під варту засудженому залишено без
зміни. Строк відбуття покарання засудженим рахується з 28 березня 2007 року, з
часу його фактичного затримання.

Суд не вправі
був підходити формально до визнання підсудним вини, а після допиту підсудного
мав би прийти до висновку про необхідність дослідження доказів у повному обсязі
та повно, всебічно й об'єктивно дослідити всі обставини справи.

Порушення судом першої інстанції порядку визначення обсягу доказів призвело
також до неповноти та однобічності судового слідства, коли залишилися
недослідженими такі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для
правильного вирішення справи в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185 КК
України, а також до того, що апеляційний суд позбавлений можливості перевірити
ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні оспорює засуджений, але
стосовно яких докази не досліджувались.

В ході судового слідства ні підсудний, ні потерпілий з
приводу кількості та вартості викраденого майна допитані не були (а.с.172-174,
протокол судового засідання від 14.05.2007 року).

Засуджений
фактично оспорює кількість та вартість викраденого майна. Так, в апеляції
засуджений стверджує, що потерпілому все майно повернуто. В матеріалах справи
містяться документи, які суд першої інстанції залишив без дослідження, а саме:
протокол від 28.03.2007 року вилучення (добровільної видачі), у потерпілого ОСОБА_2 майна, яке було
в нього викрадене та в подальшому повернуте (а.с.14), протокол від 29 березня
2007 року огляду цього майна (а.с.64-69), розписка потерпілого ОСОБА_2 про одержання
ним майна (а.с.72). Виходячи з цих матеріалів справи, потерпілому ОСОБА_2 із викраденого в
нього 27 березня 2007 року були повернуті документи, а також барсетка, дві
пластикових картки „Приватбанку", одна пластикова картка „Ощадбанку",
читацький квиток у Львівську наукову бібліотеку ім. ОСОБА_3, обкладинка для
водійських прав, срібний хрестик з розп'яттям. Відповідно до обвинувального
висновку вартість повернутих потерпілому речей становить 187 грн. (барсетка -
100 грн., три пластикових картки банку - ЗО грн., срібний хрестик з розп'яттям
- 40 грн., читацький квиток - 17 грн.), а неповернутого майна - 849 грн. (1036
грн. -187 грн.).

З огляду на викладене залишається незрозумілим, з яких розрахунків виходив
суд першої інстанції, визначаючи розмір майнової шкоди, яка цідлягає стягненню
із засудженого на користь потерпілого, в 1 000 (одну тисячу) грн. Зважаючи на
часткове визнання засудженим вини, дані докази підлягають дослідженню та оцінці
в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки мають важливе значення для
встановлення обставин, що входять в предмет доказування відповідно до ст. 64
КПК України.

Отже, при розгляді справи суд першої інстанції в порушення вимог закону не
перевірив, яке саме майно і якої вартості було викрадене у потерпілого ОСОБА_2,
відповідно не визначив розмір завданої злочином шкоди та розміру її
відшкодування, не дав у вироку оцінки показанням засудженого та не навів
доводів в обґрунтування цивільного позову.

Таким чином суд першої інстанції допустив істотне порушення
кримінально-процесуального закону, яке перешкодило суду повно та всебічно
розглянути справу, постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок,
відповідно допустив неповноту і однобічність судового слідства, що тягне за
собою скасування вироку та повернення справи на новий судовий розгляд.

В зв'язку із скасуванням вироку в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185
КК України, колегія суддів не розглядає апеляційні доводи засудженого щодо
призначеного йому покарання.

При розгляді справи суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону всебічно, повно та об'єктивно дослідити
обставини справи, в тому числі перевіривши та давши оцінку показанням
підсудного в сукупності з іншими доказами у справі.

В частині виправдання ОСОБА_1 за ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357
КК України вирок суду слід залишити без зміни.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000
(одну тисячу) грн. відшкодування майнової шкоди.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 27 березня 2007 року близько 14 год. 45 хв. на вул.
Волинській у м. Львові повторно таємно викрав із салону автомобіля марки ЗАЗ
110307, номерний знак НОМЕР_1 майно власника автомобіля ОСОБА_2, а саме: барсетку
вартістю 100 грн., гроші в сумі 400 грн., мобільний телефон „Нокіа"
вартістю 250 грн. та інше майно, всього на загальну суму 1 036 грн.

На вирок суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить вирок
змінити, при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України та звільнити
його від відбування покарання з випробуванням. В обгрунтування апеляційних вимог
покликається на те, що він має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, вину у
вчиненні злочину визнав, потерпілий в суді пояснив, що претензій до нього не
має, так як майно йому повернуто, і просив звільнити його від відбування
покарання з випробуванням.

При розгляді справи апеляційною інстанцією засуджений ОСОБА_1 пояснив, що
вину у вчиненні крадіжки він визнав частково, все викрадене майно потерпілому
повернуто, а грошей у такій сумі, срібного медальйону та мобільного телефону
серед викрадених речей не було і такі ж показання він давав у суді першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, думку прокурора про
залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, обговоривши наведені в
апеляції доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляцію слід задоволити частково.

Вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185 КК України та вирішення
цивільного позову підлягає скасуванню, а справа в цій частині поверненню на
новий судовий розгляд, виходячи з наступного.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив однобічність і неповноту
судового слідства та істотне порушення кримінально-процесуального закону, що
відповідно до п.1, п.3 ст. 367 КК України є підставами для скасування вироку.

За змістом ч.1 ст. 370 КПК України та відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в п.7 постанови № 1 від 15.05.2006 року
„Про практику постановления
судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному
порядку", якщо суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів
із порушенням вимог ст. 299 КПК України, апеляційний суд повинен за наявності
до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції в зв'язку з істотним
порушенням кримінально-процесуального закону та направити справу до цього суду
на новий судовий розгляд.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 14 травня 2007 року
(а.с.172-174), суд визначив обсяг доказів та порядок їх дослідження відповідно
до ч.3 ст. 299 КПК України. При цьому суд в порушення вимог ч.3 ст. 299 КПК
України не з'ясував, які саме фактичні обставини та розмір цивільного позову не
оспорюються, і не з'ясував, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники
судового розгляду зміст цих обставин.

Вказівка у вироку на повне визнання засудженим своєї вини не відповідає
фактичним обставинам справи. В суді першої інстанції підсудний пояснив: „Все,
що знаходилося в барсетці, я оглянув пізніше, коли зайшов у під'їзд. Гроші,
срібні вироби, телефону там не було" (а.с.173, протокол судового засідання
від 14.05.2007 року).

На досудовому слідстві при допиті його як обвинуваченого
ОСОБА_1 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, також
визнавав частково і пояснив, що викрав барсетку, в якій було 300 грн., а не 400
грн., не було срібного медальйону та телефону (а.с. 121-122).

Зважаючи на дані підсудним в судовому засіданні пояснення
(який фактично вину визнав частково), його часткове визнання вини та пояснення
на досудовому слідстві, суду першої інстанції слід було діяти відповідно до вимог
ч.4 ст. 299 КПК України.

Керуючись ст.ст.
365, 366, п.1, п.3 ст. 367, ст.ст. 368, 370 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задоволити частково.

Вирок
Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2007 року в частині
засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185 КК України, задоволення цивільного позову та
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000
грн. скасувати, а справу в цій частині повернути на новий судовий розгляд в той
же суд в іншому складі суду.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 14
травня 2007 року в частині виправдання ОСОБА_1 за ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК
України залишити без зміни.