АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/988/15 Справа № 204/8787/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року, постановлену щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганець Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В обґрунтування процесуального рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 станом на 10 квітня 2015 року відбув більше ? строку покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, призначеного вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2010 року. Однак, за час відбування покарання ОСОБА_7 допускав порушення вимог режиму утримання, мав двадцять стягнень, з яких одне не погашено, заохочень не мав. З 15 жовтня 2010 року ОСОБА_7 утримується в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. За період перебування в установі характеризується негативно, у відношенні до представників адміністрації установи не завжди ввічливий, виконує їх законні вимоги під суворим контролем, у програмах диференційованого впливу участі не приймає, вину усвідомив, але глибоко не кається, не працевлаштований. На переконання суду першої інстанції, зазначені обставини свідчать про те, що засуджений негативною поведінкою, численними порушеннями умов відбування покарання, відсутністю щирого каяття не довів свого виправлення.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду через її неправомірність та незаконність, а заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

В обґрунтування скарги захисник зазначила, що всі стягнення та відсутність ввічливих взаємовідносин з персоналом слідчого ізолятору засуджений отримав завдяки своєму прагненню поваги до його людської гідності, елементарного підвищення рівня санітарно-побутових умов та медичного обслуговування. Медична довідка про відсутність звернень за медичною допомогою протягом семи років є тому підтвердженням. Жодного разу при виникненні скарг на стан здоров`я, ОСОБА_7 не допускався до медичного працівника, а при наполяганні на вимозі надати медичну допомогу отримував чергове безпідставне стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити скаргу та заяву засудженого про його умовно-дострокове звільнення; прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, вивчивши доводи скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в інтересах засудженого щодо застосування до нього умовно-достроково звільнення, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; строк відбуття покарання - с 14 грудня 2007 року по 14 грудня 2015 року.

Також, із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подане клопотання, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно правових позицій, викладених в Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покаранняє не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Беручі до уваги, що за вироком суду ОСОБА_7 відбув більше ? строку призначеного покарання; водночас, вивчивши дані про особу засудженого, та з огляду на його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку вчинених злочинів, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, наявність факту притягнення до дисциплінарної відповідальності, яке не погашено, відсутність заохочень, що певним чином характеризують особу, наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку та на даному етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом України, для зміни або скасування рішення місцевого суду в ході апеляційного перегляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4