Справа №336/1937/15-к
пр.1-кп/336/351/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2015 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора: ОСОБА_3 , з боку захисту: захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 06.03.2015 року, які надійшли до суду із обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шебекіно Бєлгородської області Російської Федерації, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, який має на утриманні дітей - ОСОБА_6 , 2007 року народження та ОСОБА_7 , 2012 року народження, військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , призваного у зв`язку із мобілізацією 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , снайпера 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення військової частини № НОМЕР_1 , солдата,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_5 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого солдат ОСОБА_5 направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 . З 15 серпня 2014 року зарахований до списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, проходить службу на посаді снайпера 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення військової частини № НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

03 січня 2015 року під час ранкового шикування особового складу військової частини № НОМЕР_1 виявлено відсутність без поважних причин солдата ОСОБА_5 .

Під час перебування вдома за межами місця проходження служби у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу. В подальшому 03 січня 2015 року вказаний військовослужбовець не з`явився вчасно на службу.

18 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини № НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби та приступив до виконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби.

Зі слів ОСОБА_5 вбачається, що він не повернувся до військової частини № НОМЕР_1 та ухилявся від військової служби до 18 лютого 2015 року, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився у зв`язку із сімейними обставинами та доглядав за своїми двома синами.

Таким чином, зазначений військовослужбовець з 03 січня по 18 лютого 2015 року без поважних причин не виконував покладені на нього обов`язки військової служби.

Поважних причин для нез`явлення на службу та перешкод для прибуття до військової частини солдат ОСОБА_5 не мав. Пожежі за його місцем проживання, його близьких родичів не було та обставин непереборної сили не існувало.

Протягом періоду нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_5 підтверджуючих документів до командування військової частини не надавав, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтися на службу без поважних причин до 18 лютого 2015 року.

Згідно висновку військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_5 визнаний придатним для проходження військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу в посаді снайпера 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на автомобілях 2 батальйону оперативного призначення військової частини № НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , всупереч інтересам служби, діючи з прямим умислом, 03 січня 2015 року не з`явився до вказаної військової частини без поважних причин до 18 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, визнав в повному обсязі, пояснив обставини вчинення, не оспорюючи фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у скоєному. Зазначив, що дійсно є військовослужбовцем, не з`явився для проходження служби до В/ч № НОМЕР_1 у період з 03.01.2015 року по 18.02.2015 року у зв`язку із тим, що захворів син. Про сімейні обставини не повідомляв командування частини. Крім того, зазначив, що письмових доказів на підтвердження поважності причин неявки для проходження служби він не надавав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просив при призначенні покарання врахувати всі пом`якшуючі вину його підзахисного обставини, а саме визнання вини, щире розкаяння, наявність на утриманні малолітніх дітей, та всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, у зв`язку із чим призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу.

Оскільки учасники судового процесу не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, впевнившись в добровільності позиції обвинуваченого, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів в повному об`ємі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч.3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого, тяжкість кримінального правопорушення, яке віднесено до злочину середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, має посередню характеристику за місцем служби.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 за матеріалами провадження на обліку за станом здоров`я не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , крім того, згідно довідки від 12.06.2014 року, виданої УПСЗН Запорізької міської ради по Жовтневому району, перебуває на відповідному обліку в управлінні та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення трьох років з 02.06.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, сприяння судовому розгляду та встановленню істини в кримінальному проваджені. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів, враховуючи, що в період з 18.02.2015 року військовослужбовець продовжує проходження військової служби, не втрачений для суспільства, буде достатнім та необхідним покарання без реальної ізоляції від суспільства за умови призначення мінімального покарання з іспитовим строком відповідно до норми ст. 75 КК України, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2-3 ч.1 ст. 76 КК України.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Заходи забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідування не застосовувались. Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні. Майнова шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдана не була.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 392, 394-395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.п. 2-3 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджати за територію України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1