Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 03 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_17,

суддів: ОСОБА_18, ОСОБА_19,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_20,

розглянувши кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003688 від 27 вересня 2013 року та

№ 0003992 за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ізмаїла Одеської області, росіянина, громадянина України, не одруженого, працюючого на будівництві робочим, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2009 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільненого 18 січня

2013 року після відбуття покарання,

за ч. 2 ст. 185 КК,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Старої Некрасівки Ізмаїльського району Одеської області, росіянина, громадянина України, неодруженого, такого, що не має судимості,

за ч.1 ст. 185, ч. 2 185 КК,

за участю прокурора ОСОБА_21,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильність кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і про направлення справи на новий апеляційний розгляд через істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особам засуджених внаслідок м'якості. На думку прокурора, місцевий суд не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, кількість епізодів крадіжки, а також дані про особи засуджених, і дійшов помилкового висновку про можливість призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК, на що не звернув уваги апеляційний суд і незаконно залишив апеляційну скаргу прокурора в цій частині без задоволення.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

20 січня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_2 - за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК; ОСОБА_3 - за ч. 1

ст. 185 КК - на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати.

15 квітня 2014 року апеляційний суд Одеської області частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінив, виключив із його резолютивної частини вказівку про те, що відповідно до пунктів 2, 3, 4 ст. 76 КК

ОСОБА_2 зобов'язаний: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та доповнив цю ж частину вироку вказівкою про зобов'язання ОСОБА_2 відповідно до пунктів 2, 3, 4

ст. 76 КК не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Також з резолютивної частини вироку суду виключив вказівку про стягнення процесуальних витрат із засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 7041 грн та доповнив резолютивну частину вироку вказівкою про стягнення процесуальних витрат із засуджених за проведення експертиз: ОСОБА_2 -1660,40 грн; ОСОБА_3 - 2640,60 грн; солідарно з

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - 880,20 грн. В решті вирок суду залишив без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими і засуджено за те, що вони кожен окремо, а також за попередньою змовою в м. Ізмаїлі Одеської області таємно викрали майно, а саме:

- 26 вересня 2013 року приблизно о 23:00 ОСОБА_2 повторно по

вул. Радянської Міліції, 27 з автомобіля марки «Мазда 929» (реєстр. № НОМЕР_1) - належне ОСОБА_4 майно на загальну суму 570 грн;

- 29 вересня 2013 року приблизно о 00:30 ОСОБА_2 повторно по

вул. Шевченка, 1 з автомобіля марки «Опель Рекорд» (реєстр. № НОМЕР_2) - належне ОСОБА_5 майно на загальну суму 590 грн;

- 30 жовтня 2013 року в період часу з 11.00 до 11.30 ОСОБА_2 повторно по вул. Савицького, 62 з автомобіля марки «ЗАЗ 11028» (реєстр. № НОМЕР_3) - належне ОСОБА_6 майно на загальну суму 815 грн;

- 02 листопада 2013 року приблизно о 01:00 ОСОБА_3 по

просп. Леніна, 7а з автомобіля марки «ВАЗ 2106» (реєстр. № НОМЕР_4) - належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 600 грн;

- 11 листопада 2013 року приблизно о 23:00 ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_3 повторно по вул. Чернишевського, 38 з автомобіля марки «ВАЗ 21-01» (реєстр. № НОМЕР_5) - належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 1785 грн;

- 03 листопада 2013 року приблизно об 11:00 ОСОБА_3 повторно на розі вул. Котовського та ОСОБА_9 з автомобіля марки «ВАЗ 2106» (реєстр. № НОМЕР_6) - належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 5500 грн;

- 05 листопада 2013 року приблизно о 15:00 ОСОБА_3 повторно по вул. Гоголя, 63 з автомобіля марки «ВАЗ 2104» (реєстр. № НОМЕР_7) - належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 400 грн;

- 06 листопада 2013 року в період із 10.00 по 11.00 ОСОБА_3 повторно на розі вул. Савицького та вул. К. Маркса з автомобіля марки «ВАЗ 21011» (реєстр. № НОМЕР_8) - належне ОСОБА_13 майно на суму 300 грн;

- 09 листопада 2013 року в період часу з 09.00 по 10.45

ОСОБА_3 повторно по вул. Котовського, 85 з автомобіля марки «ВАЗ 2106» (реєстр. № НОМЕР_9) - належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 300 грн;

- того ж дня приблизно о 19:00 ОСОБА_3 повторно біля під'їзда № 7 по вул. Клушина, 2б з автомобіля марки «ВАЗ 21061» (реєстр.

№ НОМЕР_10) - належне ОСОБА_15 майно на загальну суму 500 грн;

- того ж дня приблизно о 21:30 ОСОБА_3 повторно по

вул. Клушина, 5/1 з автомобіля марки «ВАЗ 2106» (реєстр. № НОМЕР_11) - належне ОСОБА_16 майно на загальну суму 300 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 75 КК, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Доводи прокурора, наведені у касаційній скарзі, про необґрунтоване звільнення районним судом на підставі ст. 75 КК засудженого

ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає безпідставними.

При вирішенні цього питання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 злочинів, дані про його особу, із яких убачається, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства.

Зазначені доводи прокурора перевірялися і судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Разом із тим, доводи прокурора, наведені у касаційній скарзі, про необґрунтоване звільнення районним судом на підставі ст. 75 КК засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Так місцевий суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням достатньою мірою не врахував того, що останній був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, і вкотре звільнившись із місць позбавлення волі після відбуття покарання він на шлях виправлення не став і у період непогашеної судимості повторно через незначний проміжок часу знову вчинив чотири епізоди крадіжки.

Як убачається з ухвали, апеляційний суд доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ОСОБА_2 ступеню тяжкості та особі засудженого внаслідок м'якості ретельно не перевірив і не проаналізував, переконливої відповіді на них не дав.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий апеляційний розгляд, за наслідками якого, якщо апеляційний суд дійде висновку про доведеність вини засудженого в інкримінованому йому злочині, то звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати невідповідним тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року щодо ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19