Справа № 1-25/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2007 року Деснянський
районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого -
судді Малиша В.В.

при секретарі -
Шидловській О.П.

з участю прокурора - Гапєєвої Н.П., Левченка А.В.

захисника -
адвоката ОСОБА_1

потерпілої -
ОСОБА_2

розглОСОБА_5вши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу по
обвинуваченню:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Чернігова, українки, громадянки
України, з базовою загальною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, що
має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимої, що мешкає за адресоюАДРЕСА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с Миколаївка Росія, росіянина, громадянина
України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого,
що має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого 21.04.1997 року
Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст.. 81 ч. 3, 222 ч. З КК
України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку
на 1 рік, 23.09.1998 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за
ст.. 81 ч. 3 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 2 роки та штрафом 680 грн., 15.12.1999 року Чернігівським
районним судом Чернігівської області за ст.. 81 ч.3 КК України (1960 року) до 3
років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 15.11.2002
року за постановою Машівського районного суду Полтавської області від 8.11.2002
року умовно-достроково на 4 місяці, зареєстрованого в АДРЕСА_2, що мешкає за
адресоюАДРЕСА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України -

ВСТАНОВИВ:

На початку березня 2006 року ОСОБА_3 будучи матір'ю неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 долонями
рук декілька разів вдарила в різні частини тіла свою малолітню дитину ОСОБА_7
спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді множинних ран, синців та
саден голови, обличчя, нижніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів
могли утворитися на протязі від 1 до
декількох діб до часу надходження

2

потерпілої
до стаціонару і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що
спричинило короткочасний розлад здоров'я.

Пізно ввечері 11.03.2006 року ОСОБА_6 перебуваючи за місцем свого мешкання
за адресою АДРЕСА_1 наніс руками малолітній ОСОБА_7 удари в область голови та
тримаючи дитину за одяг бив її о підлогу в результаті чого остання вдарялася
головою об тверду поверхню та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню, масивного
субарахноідального крововиливу лівої гемісфери головного мозку, які відносяться
до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в мить
спричинення.

Підсудний ОСОБА_6 допитаний в судовому засіданні свою вину у зміненому
прокурором обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України та цивільний позов
прокурора не визнав та показав, що дитині вночі стало погано, вона впала з
горщика і він злякався та приводив її до тями при цьому долонями декілька разів
приблизно 3-4 рази легенько вдарив по обличчю. Потім коли їй стало краще він
поклав її на диван з якого вона також впала і він знов приводив її до тями, а
вранці дитину стало судорожить, він розчіпляв їй рота вставляючи ложку, після
чого визвали швидку допомогу. Про хворобу дитини йому нічого не було відомо.
Дитину головою об підлогу він не бив.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_3 свою вину у зміненому
прокурором обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України визнала частково, та
показала, що вихованням /дітей займалася вона однак не впевнена, що спричиняла
їм тілесні ушкодження. Крім того вона бачила, як ОСОБА_6 бив ОСОБА_7 при цьому
наніс їй руками біля 5-7 ударів, чи бив ОСОБА_6 дитину головою об підлогу вона
не бачила. Цивільний позов прокурора вона не визнає.

Суд критично оцінює покази підсудних, оскільки вони не підтверджуються
іншими доказами по справі, що в своїй сукупності узгоджуються між собою.

Доводи підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про те, що вони до вчинення злочину не
причетні, спростовуються їх же показаннями даними на досудовому слідстві.

Так в своїх поясненнях ОСОБА_3 розповідала, що синці на тілі дочки ОСОБА_7
виникли тому, що вона її іноді наказує, б'є, коли та робить шкоду, (т.1 а.с.8,
18)

Аналогічні покази щодо побиття дитини ОСОБА_3 також давала і в ході її
допиту як підозрюваної (т.1 а.с.94-96)

Визнана по справі потерпілою ОСОБА_2 та допитана в судовому засіданні показала,
що вона подробиці вже не пам'ятає, однак бачила, як ОСОБА_6 бив дитину головою
об підлогу, ОСОБА_3 дитину об підлогу не била.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що дитина надійшла до
травмпункту в тяжкому стані, було багато синців на тілі, голові, обличчі,
ягодицях та ногах. Вона вважає, що з урахуванням хворобливого стану дитини така
травма може виникнути і від падіння з дивану, а синяки, мали різну ступінь
давності спричинення. Бабуся по телефону негативно висловлювалася про батьків та
казала, що дитину били головою об підлогу. Зі слів матері дитини їй

3

відомо,
що дитину приводили до тями та били легенько по щокам. Дитина на вигляд була
побитою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що про те,
що ОСОБА_6 бив дитину о підлогу, їй відомо зі слів своєї сестри ОСОБА_2, однак
особисто вона нічого не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що його двоюрідна
сестра ОСОБА_3 постійно вживає алкогольні напої, збирає у себе вдома багато
людей, а його тітка - ОСОБА_2 йому розповідала, що ОСОБА_6 бив дитину головою о
підлогу.

Допитаний в судовому засіданні представник служби у справах неповнолітніх
ОСОБА_11 показав, що сім'я ОСОБА_3 перебуває на обліку з 2003 року. При
перевірці житлових умов служба у справах неповнолітніх дала дозвіл на те щоб
забрати дитину ОСОБА_3 ОСОБА_7 з дитячого будинку. Він неодноразово відвідував
вказану сім'ю та ні разу не бачив батьків в нетверезому стані, дитина була
охайна, однак сусіди говорили, що її б'ють. Потім з лікарні надійшов лист, що
до них поступила дитина, яка вся побита, а потім ОСОБА_3 судом позбавили
батьківських прав.

Свідок ОСОБА_12, мати підсудного, показала, що вона ніколи не бачила, щоб
дитину хто-небудь бив, вона навіть сама наполягала, щоб її забрали з дитячого
будинку. Зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і свого сина їй відомо, що дівчина впала з
ліжка і їй стало погано, синяків на дитині вона не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона мешкає
поблизу з сім'єю ОСОБА_3 і вважає останню благополучною, діти доглянуті,
накормлені та обстірані. Синяків на тілі у дітей вона не бачила, а вважає ці
всі негаразди із-за боротьби за будинок.

Згідно оголошеного протоколу допиту свідка ОСОБА_14 дитина ОСОБА_7
відставала від свого розвитку і вона неодноразово направляла ОСОБА_3 на
консультацію до невропатологу, однак та ігнорувала її вимоги і на консультацію
не з'являлася. При ній дітей ніхто не сварив і не бив, діти були одягнені та
нагодовані, (а.с. 30-31)

Допитана в якості свідка у ході виконання судового доручення ОСОБА_15,
показання якої були оголошені у судовому засіданні показала, що вона працює
лікарем педіатром в спеціалізованому дитячому будинку. ОСОБА_3 ОСОБА_7 вона
знає з 2005 року яка мала відхилення в мовному розвитку. При видачі дитини
матері повідомлялися відомості про всі хвороби, які мала дитина. Повторно
дитина надійшла до будинку в серпні 2006 року та була ослаблена, худа, з
тілесними ушкодженнями на голові. Дітям ОСОБА_7 розповідала, що її била мама,
(т.2 а.с. 6)

Аналогічні покази дала також і свідок ОСОБА_16 згідно оголошеного її
протоколу допиту (т.2 а.с. 7)

Покази щодо наявності тілесних ушкоджень та побиття дитини батьками дали
також і допитана в якості свідків у ході виконання судового доручення ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 показання яких були
оголошені у судовому засіданні (т.2 а.с. 11-24)

Згідно висновку комісійної судово медичної експертизи № 77 від 30.03.2007
року, проведеної в ході виконання судового доручення, у ОСОБА_7, 2003
року народження мали місце
тілесні ушкодження у

4

вигляді
закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню,
масивного субарахноідального крововиливу лівої гемісфери головного мозку, котрі
виникли від дії тупих предметів могли утворитися 11.03.2006 рок і
відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для
життя в мить спричинення. Також у неї мали місце множинні рани, синці та садна
голови, обличчя, нижніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів, могли
утворитися на протязі від 1 до декількох діб до часу надходження потерпілої до
стаціонару і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я. Враховуючи характер виявленої черепно-мозкової
травми та локалізацію субарахноідального крововиливу, а саме наявність його
тільки в лівій гемісфері головного мозку і відсутність справа дана
черепно-мозкова травма за наявності у потерпілої вродженої патології не могла
утворитися як при падінні її з дивану на підлогу, так і в результаті нанесення
ударів долонями по обличчю при приведенні дівчини до тями, (т.2 а.с.26-30)

Вина підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_6 також підтверджується і іншими доказами
по справі: рапортом (т.1 а.с. 4), протоколом огляду місця події від 12.03.2006
року (т.1 а.с.5), актом судово-медичного дослідження та висновком експерта щодо
наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 102-105)

Оцінюючи зібрані та перевірені докази, суд приходить до висновку, що
обвинувачення пред'явлене підсудній органом досудового слідства знайшло своє
підтвердження в судовому засіданні і вважає, що постанова прокурора про зміну
обвинувачення є обґрунтованою.

Умисні дії підсудної ОСОБА_3 що виразились в умисному нанесенні легких
тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров'я правильно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Умисні дії підсудного ОСОБА_6 що виразилися в спричиненні умисних тяжких
тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння правильно
кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Версію підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про те, що вони не били дитину і
доглядали за ними, суд вважає як захисну.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 420 від
26.05.2006 року у ОСОБА_3 клінічних ознак психічного захворювання або розладу
психічної діяльності не виявлено (т. 1 а.с. 111-113)

Обставин, які пом'якшують покарання підсудним ОСОБА_3 та ОСОБА_6 судом не
встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суд визнає вчинення
злочину щодо малолітньої особи.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудній ОСОБА_3, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, її вік, раніше не
притягувалась до кримінальної відповідальності, формально позитивно
характеризується за місцем мешкання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей
і вважає за необхідним застосувати до неї покарання у вигляді громадських робіт
що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

5

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному ОСОБА_6, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік, сімейний стан -
смерть батька, стан здоров'я, наявність тяжкої хвороби, раніше не притягувався
до адміністративної відповідальності та неодноразово притягувався до
кримінальної, формально позитивно характеризується за місцем мешкання, має на
утриманні одну неповнолітню дитину та хвору матір і вважає, що є всі підстави
обрати покарання не лише в межах мінімальної санкції закону, а і враховуючи
вище перелічені обставини, які суд визнає такими, що пом'якшують його покарання
та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи
підсудного призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від
найнижчої межі, встановленої санкцією закону, що є необхідним і достатнім для
його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням матеріалів справи суд вважає, що позов прокурора м. Чернігова
в інтересах держави в особі управління охорони здоров'я Чернігівської обласної
державної адміністрації за лікування потерпілої підлягає задоволенню частково в
частині лікування у відділенні анестезіології і неврологічному відділенні та
підлягає стягненню з підсудних в частці відповідно до ступеня вини кожного.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України і призначити їй покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті
сорок годин.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 час її утримання під вартою
з 24.04.2007 року з розрахунку один день утримання під вартою за вісім годин
громадських робіт, вважати покарання відбутим.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту ОСОБА_3 скасувати, звільнивши
її з під варти в залі суду.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і
призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4
(чотирьох) років позбавлення волі.

Змінити засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід підписку про невиїзд на утримання
під вартою, взявши його під варту в залі суду та обчислювати строк відбування
покарання з 8.05.2007 року тобто з часу його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 600 грн., а з ОСОБА_6 2991 грн. 18 коп. на користь управління
охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації за лікування
потерпілої, в іншій частині позову відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської
області протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженому, який перебуває
під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.