Ухвала

іменем україни

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000366, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Костопіль Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом Закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону. Зазначає про однобічність висновків апеляційного суду, безпідставну перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України. Наголошує, що в суді першої інстанції справа розглядалася в порядку ст. 349 КПК України, засудженому роз'яснювався її зміст та наслідки, разом з цим в апеляційному порядку вирок оскаржувався з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. За таких обставин, прийнявши апеляційні скарги до розгляду всупереч КПК України, апеляційний суд безпідставно зробив висновок про їх відповідність вимогам ст. 396 КПК України. Наголошує, що суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення показаннями свідка ОСОБА_2 під час досудового розслідування, однак вона безпосередньо під час апеляційного розгляду судом не допитувалася.

В надісланих запереченнях захисники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 вважають законною та обґрунтованою і просять залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 4 листопада 2013 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Стягнуто із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 81000 грн. та витрати на правову допомогу 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року вирок змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України та призначено покарання за даним законом 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 25 травня 2013 року в період часу з 2 год. 40 хв. до 3 год. 10 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на АДРЕСА_2, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_6, після нанесеного ОСОБА_6 удару ззаду каменем по голові, умисно завдав останньому один удар ножем в область правої половини спини, спричинивши проникаюче поранення в правий заочеревенний простір з ушкодженням судин правої нирки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та не менше семи ударів по голові фрагментом облицювального каменю, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з чисельними ранами, саднами волосистої частини голови та обличчя і крововиливами під м'яку мозкову оболонку головного мозку, які у своїй сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_6

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд дійшов висновку, що досудовим розслідуванням та судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини вчиненого злочину, однак дали їм неправильну юридичну оцінку та перекваліфікував дії винного з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України і відповідно призначив покарання за цим законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Переглядаючи справу за апеляціями потерпілої, засудженого та його захисників, апеляційний суд зазначив, що орган досудового слідства та суд першої інстанції правильно встановили фактичні обставини вчиненого злочину, однак дали йому неправильну юридичну оцінку, що призвело до неправильної кваліфікації дій винного і дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_1 на ст. 116 КК України.

Таке рішення суду, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам кримінального закону з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, перекваліфікував дії засудженого з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК України, тобто встановив, що ним вчинено умисне вбивство в стані сильного душевного хвилювання.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд зазначив, що удар першим спричинив потерпілий, ситуація, яка передувала вчиненню злочину, і супроводжувалася заподіянням тілесного ушкодження, почуттями приниження гідності, образи і зневажливого ставлення сприяли накопиченню в обвинуваченого негативних емоційних переживань, що призвели до подальшої реалізації його емоційної розрядки та стану раптово виниклого сильного душевного хвилювання, викликаного як попередніми, так і вчиненими у той момент неправомірними діями потерпілого, у якому його дії були раптовими, зумовленими безпосередньою реакцією на дії ОСОБА_6

На обґрунтування такого рішення суд апеляційної інстанції послався на висновок стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, яка призначена апеляційним судом за клопотанням сторони захисту засудженого, показання ОСОБА_1, а також свідка ОСОБА_2 (показання якої знаходяться в матеріалах кримінального провадження).

Як убачається з матеріалів справи, за змістом акту судово-психіатричного експерта № 70, на який послався апеляційний суд, засуджений ОСОБА_1 в період інкримінованих йому дій психічним захворюванням чи недоумством не страждав, але виявляв ознаки стану часткової декомпенсації імпульсивного типу емоційно-нестійкого розладу особистості. Наявні у нього в цей період значне порушення контролю над імпульсивністю, масивні суб'єктивно значимі емоційні переживання мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у даній ситуації, а тому в період інкримінованих йому дій, ОСОБА_1 не повною мірою був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В момент інкримінованих йому дій ОСОБА_1 у стані фізіологічного афекту не перебував.

Таким чином, апеляційний суд, пославшись на один із висновків судово-психіатричної експертизи, дав іншу оцінку діям засудженого. За наявності у провадженні двох суперечливих експертиз, апеляційний суд не призначив додаткову експертизу, не викликав експертів в судове засідання.

Крім того, розцінивши дії ОСОБА_1 як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, суд обмежився узагальненням про необхідність перекваліфікації дій засудженого на цю норму кримінального закону. Проте, з наведенням відповідних мотивів повинен був зазначити у своїй ухвалі, внаслідок яких конкретних дій потерпілого виникло таке хвилювання, як того вимагає диспозиція ст. 116 КК України та за якою кваліфіковано дії засудженого. Отже, формулювання обвинувачення, визнаного апеляційним судом доведеним, не узгоджується з чинним кримінальним законом.

Також, відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався, оскільки в своїй ухвалі послався на наявні в матеріалах провадження показання свідка ОСОБА_2

За таких обставин, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, а тому вона підлягає скасуванню.

Під час нового апеляційного розгляду слід врахувати наведене, виконати вимоги Кримінального процесуального закону і постановити законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9