провадження № 1-кп/200/78/2015 справа № 200/7351/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2015 року липня 27 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2014 04 064 0001060, справу за висунутим обвинуваченням проти:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у м. Дніпропетровську, українця за національністю, з неповною середньою освітою, неодруженого, маючого середньомісячний дохід з підрядних робіт до 3 000 гривень на місяць, який фактично проживає в АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованим на АДРЕСА_2 , раніше згідно з ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 309 КК України,
встановив:
В м. Дніпропетровську на початку вересня 2013 року з метою задоволення особистих потреб, тобто без мети збуту, ОСОБА_4 за місцем свого тимчасового мешкання на АДРЕСА_3 , в обстановці й в часі, точно встановити які виявилося неможливим, умисно шляхом висушування та подрібнення руками дикорослих рослин конопель, зірваних ним у лісосмузі поблизу селища Мирне, незаконно виготовив суміш зеленої речовини масою 19,673 г ("марихуани"), що в перерахунку на суху речовину містить 18,515 г забороненого в обігу особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який став умисно незаконно зберігати у себе в паперовому згортку, що на шляху його слідування 11 березня 2014 року близько 20 години 50 хвилин поблизу будинку на АДРЕСА_4 , виявила і присікла міліція.

Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєному діянні, щиросердно розкаявся та засудив вчинене і, будучи допитаним в судовому засіданні, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Пояснив суду, що восени 2013 року неподалік селища Мирне у лісосмузі випадково натрапив на дикорослу коноплю, декілька рослин якої він зірвав з метою подальшого особистого вживання шляхом паління суміші з «марихуани», що в сучасній лексиці арго дістала назву «шмалі». З цією метою, як вбачається з показань підсудного, зірвані рослини він приніс для висушування до свого житла на АДРЕСА_3 , де мешкав нетривалий час. Зі слів ОСОБА_4 , висушену рослину він перетер руками та склав у газетний згорток, який в день його викриття взяв з собою для особистого вживання під час проведення дозвілля, і не неподалік БК «Шинник» на вулиці Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську цей газетний згорток з «марихуаною» виявила та вилучила міліція під час його особистого догляду у зв`язку з адміністративним правопорушенням в формі розпивання пива в громадському місці. ОСОБА_4 про неявку на виклики суду пояснив, що не проживає за місцем реєстрації внаслідок неприязних стосунків з тіткою, яка після засудження його матері чинить йому перешкоди в користуванні житлом, а на АДРЕСА_3 , через неприязні стосунки зі своїм вітчимом він близько чотирьох років не проживає ні постійно, ні переважно. Стверджував про своє попереднє ув`язнення під вартою внаслідок затримання з 12 годин 22 липня до 07 години 24 липня 2015 року.

Окрім зізнання підсудного, його вина у вчинені злочину підтверджується сукупністю достатніх даних, здобутих за допомогою зібраних доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не заперечується, на підставі чого фактичні обставини у судовому засіданні з`ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України. Зокрема, сторони обвинувачення і захисту не оспорюють фактичні дані огляду 11.03.2015 під протокол особистих речей пійманого «на гарячому» ОСОБА_4 (а.с. 7-9), що доводять зберігання ним у зовнішній лівій кишені одягненої на ньому куртки в паперовому згортку суміші сухої подрібненої зеленої речовини рослинного походження, яка у підсумку описаного хімічного дослідження за висновком експерта № 70/10-590 від 02.04.2014 (а.с. 17-19) містить тетрагідроканабінол та суміш канабіноїдів, будучи особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом.

Оцінивши показання ОСОБА_4 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, належить дійти переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудним добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

За приміткою до списку № 1 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМ України № 770 від 06.09.2000, наркотиковмісні рослини коноплі підлягають тим же заходам контролю, що і наркотичний засіб канабіс, на значення яких для розуміння збирання таких дикорослих рослин на пустирях, інших подібних місцях в судовій практиці незаконним придбанням наркотичного засобу звертав увагу Пленум Верховного Суду України в абзаці шостому п. 3 постанови № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин обвинувачення в їх сукупності, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 та обставини ним скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а його умисні дії, що виразилися у придбанні, виготовленні та зберіганні забороненого в обігу особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує середню тяжкість триваючого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, відповідальність за який має профілактичний характер. Вивченням особи підсудного з`ясовано, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, схвально характеризується за фактичним місцем постійного проживання. За повного визнання підсудним своєї вини до пом`якшуючих покарання обставин суд згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України відносить активне сприяння розкриттю вчиненого злочину та проявлене в судовому засіданні щире каяття.

Відповідно, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням характеру і тяжкості вчиненого злочину, особи винного, його віку, сімейного стану і освітньо-кваліфікаційного рівня, суд за стійким внутрішнім переконанням в силу ст. 65 КК України знаходить за необхідне для його виправлення призначити у виді покарання позбавлення волі, визначивши достатній для попередження нових злочинів строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а підсудного спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 309 КК України.

Як вбачається з кримінальної справи, внаслідок неповного вивчення органом досудового слідства даних про обставини сімейного та особистого життя винної особи в обвинувальному акті були зазначені неточні відомості про її місце проживання, оперативні підрозділи міліції належних заходів для її приводу в судове засідання на виконання ухвали суду від 23.07.2014 не вжили, а винна особа за ухвалою суду від 11.09.2014 оголошувалася в розшук.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину в сукупності з даними про особу винного, стан його здоров`я та сімейний стан, спираючись на встановлені обставини справи, слід прийняти до уваги проявлені під виховним впливом судового процесу зміни в особистості ОСОБА_4 , що вказують на його готовність до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення підсудного без відбування покарання із звільненням від такого згідно з ст. 75 КК України з випробуванням протягом іспитового строку.

Процесуальні витрати згідно ст. 124 КПК України належить віднести на рахунок підсудного.

Затримання обвинуваченого (підсудного) в ч. 2 ст. 176 КПК України віднесене до тимчасового запобіжного заходу, що застосовується з ув`язненням особи у встановленому порядку в ізоляторі тимчасового тримання відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення». Форми фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження визначені згідно з ст. 103 КПК України, чому відповідають вимоги про обов`язковість складання протоколу про затримання особи та її звільнення відповідно до ст.ст. 3, 6, 16 Положення про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, затвердженого Указом Президії Верховної Ради СРСР № 4203-IX від 13.07.1976, що за постановою ВР України № 1545-XII від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» підлягає застосуванню в тій частині, яка не суперечить чинному КПК України.

Проте, всупереч ст. 3 зазначеного Положення суду не надано жодного протоколу затримання, який з урахуванням застосовуваних на засадах рівності перед законом правил ч.ч. 4, 5 ст. 208 КПК України відповідав би йому за формою та змістом, так само відсутня розписка ОСОБА_4 про негайне вручення копії ухвали суду про дозвіл на його затримання згідно з ч. 5 ст. 191 КПК України. Звідси, згідно з ст.ст. 84, 86 КПК України слід дійти висновку, що у цій справі ніщо не спростовує твердження ОСОБА_4 про його затримання за ст. 209 КПК України в момент операції захоплення о 12 годині 22 липня 2015 року, а поданий суду в копії рапорт співробітника оперативного підрозділу міліції від 22.07.2015 про затримання особи з огляду на відомості про його адресата і підстави складення належить оцінювати виконанням вимог ст. 210 КПК України про негайну реєстрацію в найближчому підрозділі органу досудового розслідування доставляння затриманого 22 липня 2015 року о 17 годині 52 хвилини.

Крім того, гарантії законності, передбачені ст.ст. 9, 92 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», вимагають заведення тільки однієї оперативно-розшукової справи на особу, яка переховується від суду, з винесенням про це постанови, яка затверджується начальником або уповноваженим заступником начальника органу внутрішніх справ, про що протягом доби письмово мав бути повідомлений прокурор, інакше проводити будь-які оперативно-розшукові заходи імперативно заборонено. Однак прокурор не має в розпорядженні жодних даних про будь-яку оперативно-розшукову справу категорії «розшук», заведену відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону на підставі ухвали суду від 11.09.2014 про оголошення розшуку ОСОБА_4 , а в наявному рапорті, яким підтверджується сам факт проведення оперативно-розшукових заходів, відсутні дані про дату заведення і номер такої справи, яка ведеться у кожному випадку, тоді як за тяжкістю злочину обмежується застосування лише певних видів заходів за ст. 8 зазначеного Закону, що потребують за ухвалою слідчого судді погодження чи дозволу.

З`ясовані вище обставини за відсутності допустимої довідки про час перебування затриманого в ІТТ або ж протоколу його звільнення переконують суд в незаконності затримання ОСОБА_4 протягом 43 годин до 07 години 24 липня 2015 року, тобто більше передбачених в ч. 1 ст. 191 КПК України 36 годин, а так само в незаконності проведеної операції захоплення оголошеного в розшук обвинуваченого за відсутності оперативно-розшукової справи, про що належить відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України серед інших відомостей ухвалити рішення у цьому вироку, забезпечуючи за практикою Європейського Суду з прав людини в § 41 рішення від 22.02.1996 у справі «Putz v. Austria» ефективність способу правового захисту відповідно до ст. 13 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод.

Відповідно, з метою ефективного захисту права ОСОБА_4 на свободу та особисту недоторканність, незалежно від зарахування за ч. 5 ст. 72 КК України попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з ст. 73 цього Кодексу за два дні позбавлення волі, проведені міліцією оперативно-розшукові заходи і затримання за практикою Європейського Суду з прав людини в § 40 рішення від 10.06.1996 у справі «Benham v. the United Kingdom» (скарга № 19380/92) підлягають визнанню свавільним втручанням, несумісним з гарантіями п. 1«с» ст. 5 зазначеної Конвенції.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчинені злочину за ч. 1 ст. 309 КК України, призначивши у виді покарання один рік позбавлення волі, від відбування якого згідно ст. 75 КК України звільнити під умовою, що він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_4 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Оперативно-розшукові заходи по захопленню ОСОБА_4 та подальше його затримання визнати проведеними Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з порушенням права ОСОБА_4 на свободу і особисту недоторканність за п. 1«с» ст. 5 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод.

Речові докази:

паперовий згорток з "марихуаною" масою 19,173 г, переданий до камери зберігання речових доказів Бабушкінського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області за квитанцією № 000033, знищити;

протоколи допитів та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави на розрахунковий рахунок 0004, відкритий УДКС в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська () в ГУДКС України у Дніпропетровській області (МФО 805012), 393 гривень 12 копійок з призначенням платежу: «за послуги НДЕКЦ, висновок експерта № 70/10-590», поклавши процесуальні витрати на рахунок підсудного.

Домашній арешт ОСОБА_4 і покладені на нього судом пов`язані з цим обов`язки продовжити до набрання вироком законної сили, залишивши запобіжний захід без змін.

Зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_4 під вартою з 12 годин 22 липня до 07 години 24 липня 2015 року за два дні позбавлення волі.

Вирок, за виключенням підстав заперечення обставин, дослідження яких під час судового розгляду визнано недоцільним, підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку вручити підсудному та прокурору негайно.
Головуючий