Справа № 191/2114/15-к
Провадження № 1-кп/191/268/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Навоі, Узбецької РСР, громадянина України, узбека, не працюючого, не одруженого, освіта неповна середня, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 18.02.2008 року Синельниківським міськрайонним судом по ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним терміном на 3 роки;

2) 20.01.2010 року Синельниківським міськрайонним судом по ч. 1 ст. 185, ст. 304 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 25.01.2013 року на підставі постанови Ленінського районного суду, м. Дніпропетровськ умовно-достроково на 1р. 3 міс. 2 дні, на підставі ст.. 81 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

а також за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
Повторно, 24.04.2015 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно, умисно, на власну користь, із корисних мотивів підійшов до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, таємно, навмисно, з корисливих спонукань, на свою користь викрав з паркану вказаного домоволодіння металеву хвіртку розмірами 0,8x2 м, що належить ОСОБА_5 та з викраденим з місця вчинення злочину зник, після чого розпорядився ним на власний розсуд, продав за 150 грн., витративши гроші на власні потреби.

Згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 2276-15 від 21.05.2015 року ОСОБА_4 своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 744 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та пояснив, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Потерпілий ОСОБА_5 був його однокласником. Коли проходив біля його будинку, вирішив зняти хвіртку, яку поніс в руках на вул.. Шевченко на пункт прийому металу. За хвіртку отримав 150 грн. Після крадіжки працівникам міліції він повідомив, що хвіртку здав на пункт прийому металу. Даний злочин скоїв у зв`язку з відсутністю коштів, бо на той час ніде не працював. Зараз працює у приватного підприємця різноробочим, але офіційно не працевлаштований, оскільки ще не отримав паспорту.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, судимість не знята та непогашена в установленому законом порядку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення майна.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимого ст. 66 КК України - є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, та з врахуванням заяви потерпілого, який матеріальних претензій до обвинуваченого не має, згоден на проведення судового розгляду в порядку ст.. 349 КПК України та просив суд суворо не карати обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без його ізолювання від суспільства, а покарання йому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст. 75, п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_5 (а. с. 15), залишити в його володінні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1