Ухвала

іменем україни

28 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Тельнікової
І.Г.,

суддів Лагнюка
М.М., Літвінова Є.В.,

при секретарі Лукашеві Р.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0002530 за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

та

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця та жителя АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187
КК України,

за участю прокурора Міщенко Т.М.,

захисника ОСОБА_3,

за касаційною скаргою прокурора на
ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування ухвали
апеляційного суду та призначення
нового розгляду в суді апеляційної
інстанції через істотні порушення
вимог кримінального процесуального
закону, неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості вчинених
правопорушень та особам засудженим.
Вважає, що апеляційний суд при
призначенні покарання не врахував
вчинення засудженими за короткий
проміжок часу двох епізодів тяжких
злочинів, а злочинну діяльність
припинено лише за втручання
потерпілого ОСОБА_4 та його батьків.
Зазначає, що злочини вчинено у стані
алкогольного сп'яніння, заподіяна
шкода відшкодована не в повному обсязі.
Вказує, що ОСОБА_2 вчинив нове
кримінальне правопорушення,
передбачене ч. 2 ст. 15, п. 6, п. 12, ч. 2 ст. 115
КК України, по якому йому повідомлено
про підозру. Призначене обом
засудженим покарання із застосуванням
ст. ст. 69, 75 КК України вважає
невиправдано м'яким.

В запереченнях на касаційну скаргу
адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого
ОСОБА_2 та засуджений ОСОБА_1 ухвалу
апеляційного суду вважають законною і
обґрунтованою, просять залишити без
зміни, а скаргу прокурора - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думки
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу та захисника ОСОБА_3, який в
інтересах засудженого ОСОБА_2
заперечував доводи касатора,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вироком Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 грудня 2013 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено кожного за
ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією майна,
яке є власністю засуджених.

Вирішені питання про речові докази та
цивільні позови у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року цей вирок
суду змінено в частині призначеного
покарання. Ухвалено вважати
засудженими:

- ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5
років позбавлення волі. На підставі ст.
75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування призначеного покарання з
випробуванням, встановлено іспитовий
строк 3 роки та покладено обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України;

- ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5
років позбавлення волі. На підставі ст.
ст. 75, 104 КК України ОСОБА_2 звільнено від
відбування призначеного покарання з
випробуванням, встановлено іспитовий
строк 2 роки та покладено обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України;

В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, 15 липня 2013 року
приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 за
попередньою змовою з неповнолітнім
ОСОБА_2, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння біля буд. № 14 по
вулиці Чехова у місті Вінниці, помітили
раніше незнайомого їм ОСОБА_4 З метою
заволодіння чужим майном, підбігли до
нього та збили з ніг, внаслідок чого він
впав на землю. Продовжуючи свої
злочинні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із
застосуванням насильства небезпечного
для життя чи здоров'я особи, яка зазнала
нападу, яке виразилось у тому, що вони
нанесли по два і більше ударів руками
та ногами по голові і тулубу ОСОБА_4,
спричинили останньому середньої
тяжкості тілесні ушкодження, при цьому
відкрито заволоділи його майном на
загальну суму 885,83 грн. та трьома
банківськими картками «Приватбанк».

Крім того, 15 липня 2013 року приблизно о 22
год. 45 хв. ОСОБА_1 за попередньою змовою
з неповнолітнім ОСОБА_2, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння біля буд.
№ 54 по вулиці Немирівське шосе у місті
Вінниці, помітили раніше незнайомого
їм ОСОБА_5, підбігли до нього, збили з
ніг, внаслідок чого він впав на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_1
та ОСОБА_2 із застосуванням насильства
небезпечного для життя чи здоров'я
особи, яка зазнала нападу, яке
виразилось у тому, що вони нанесли по
два і більше ударів руками та ногами по
голові і тулубу ОСОБА_5, чим спричинили
останньому легкі тілесні ушкодження та
відкрито заволоділи його майном на
загальну суму 4180 грн.

Винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
вчиненні інкримінованих кримінальних
правопорушень та кваліфікація їх дій
за ч. 2 ст. 187 КК України у касаційній
скарзі не оспорюються.

Що стосується покарання, призначеного
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то колегія суддів
дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України,
підставою для скасування або зміни
вироку є, зокрема, невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого.

Відповідно до ст. 414 КПК України
невідповідним ступеню тяжкості
кримінального правопорушення та особі
обвинуваченого визнається таке
покарання, яке хоч і не виходить за
межі, встановлені відповідною статтею
(частиною статті) закону України про
кримінальну відповідальність, але за
своїм видом чи розміром є явно
несправедливим через м'якість або
через суворість.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження вчинення нею нових
злочинів.

У кожному конкретному випадку суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.

Суд апеляційної інстанції не в повній
мірі дотримався вимог ст. 65 КК України
щодо загальних засад призначення
покарання, через які реалізуються
принципи його законності і
справедливості.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України,
призначення основного покарання,
нижчого від найнижчої межі,
передбаченої законом за даний злочин,
або перехід до іншого, більш м'якого
виду основного покарання, або не
призначення обов'язкового додаткового
покарання, може мати місце лише за
наявності декількох (не менше двох)
обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи
винного.

Призначаючи ОСОБА_2, ОСОБА_1 покарання
нижче від найнижчої межі за ч. 2 ст. 187 КК
України, суд апеляційної інстанції,
крім пом'якшуючих обставин, які
врахував місцевий суд, послався на
думку потерпілих не позбавляти волі
винуватих та наявність у ОСОБА_2
малолітньої дитини.

Разом з тим, апеляційний суд не
зазначив, яким чином ці обставини
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину.

Колегія суддів вважає, що апеляційний
суд не навів переконливих мотивів
призначення засудженим покарання
нижче від найнижчої межі, передбаченої
санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Висновки апеляційного суду про
призначення покарання обом засудженим
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням
ст. 75 КК України також не відповідають
вимогам закону, не є переконливими.

Так, апеляційний суд не звернув уваги
на точні положення закону, згідно з
якими слід належним чином досліджувати
і оцінювати всі обставини, які мають
значення для справи, та враховувати, що
вказані норми кримінального закону
застосовується лише в тому разі, коли
для цього є умови і підстави.

Як вбачається з ухвали, апеляційний суд
не в повній мірі врахував ступінь
суспільної небезпеки вчинених двох
епізодів тяжкого злочину, дані про
особи винних, вчинення ними тяжкого
злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, при застосуванні ст. ст. 69, 75
КК України суд фактично послався на
одні й ті ж обставини, не навів
переконливих мотивів про можливість
виправлення засуджених без ізоляції
від суспільства, дійшов
необґрунтованого висновку про
недоцільність відбування ними
призначеного покарання.

За таких обставин, застосування судом
щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ст. ст. 69, 75 КК
України колегія суддів не може визнати
обґрунтованим і таким, що відповідає
вимогам ст. 65 КК України, внаслідок
м'якості.

З огляду на викладене, доводи
касаційної скарги прокурора про
м'якість призначеного апеляційним
судом покарання із застосуванням ст.
ст. 69, 75 КК України є слушними, а
касаційна скарга такою, що підлягає
задоволенню.

З огляду на викладене, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
з призначенням нового розгляду в суді
апеляційної інстанції, під час якого
необхідно врахувати наведене та
прийняти рішення, яке буде відповідати
вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та
призначити новий розгляд в суді
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.Г.Тельнікова М.М.Лагнюк Є.В.Літвінов