Ухвала

іменем україни

30 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Марчук Н.О.,

суддів: Шилової Т.С., Широян Т.А.,

при секретарі Зінорук В.В.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001323, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_2 та засудженого на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року,

за участю прокурора Саленка І.В.,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції, ухваленим щодо ОСОБА_1, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі її підзахисного внаслідок суворості, просить його змінити, застосувавши положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначення міри покарання, в недостатній мірі врахував усі обставини справи та обставини, що пом'якшують покарання.

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції, ухваленим щодо нього, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та його особі внаслідок суворості, яка за своїм змістом є аналогічна доводам касаційної скарги його захисника, просить його змінити та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням грошовими коштами та іншими цінностями, на строк 1 рік,

- за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням грошовими коштами та іншими цінностями, на строк 2 роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням грошовими коштами та іншими цінностями, на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

04 лютого 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання та ухвалив новий, за яким останньому призначив за ч. 2 ст. 191 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 1 рік, за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 2 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 2 роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 23 квітня 2008 року, будучи завідувачем касою відділення ПАТ «КРЕДІ АГРИКОЛЬ БАНК» у м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, тобто службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, у порушення посадової інструкції та договору «Про повну матеріальну відповідальність», зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, без відома клієнта провів безготівкове списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_4 на суму 26 400 грн., якими розпорядився на власний розсуд, заподіявши тим самим ПАТ «КРЕДІ АГРИКОЛЬ БАНК» матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, у період часу з листопада 2008 року по 18 квітня 2011 року ОСОБА_1, зловживаючи своїм службовим становищем, реалізуючи свій умисел на розтрату ввіреного йому чужого майна, з корисливих мотивів, повторно провів безготівкове списання та зняття грошових коштів без відома клієнтів банку, а саме - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з їх рахунків на загальну суму 445 519 грн. 08 коп., якими розпорядився на власний розсуд, заподіявши тим самим ПАТ «КРЕДІ АГРИКОЛЬ БАНК» матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених з дотриманням вимог кримінального процесуального кодексу України, які в касаційних скаргах засудженим та його захисником не оспорюються.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання за апеляційною скаргою прокурора, допустив порушення вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Так, судом апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_1 розміру покарання було порушено вимоги ч. 2 ст. 416 КПК України, відповідно до якої після скасування вироку судом апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження посилення призначеного засудженому покарання допускається тільки за умови, якщо попередній вирок щодо нього було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2013 року ОСОБА_1 було визнано винуватим за ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України. Призначено ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. та на підставі ст. 49 КК України звільнено його від призначеного покарання у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Призначено ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 191 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням грошовими коштами та іншими цінностями, на строк 2 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року вказаний вирок було скасовано через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, при цьому з питання призначення покарання апеляційний суд своїх висновків не зробив.

Між тим, при повторному розгляді суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_1, ухвалений за результатом нового розгляду, всупереч положенням ч. 2 ст. 416 КПК України призначив засудженому покарання за ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України за ті ж самі злочини у тому самому обсязі обвинувачення без застосування ст. 75 КК України, чим погіршив становище останнього, призначивши йому більш суворе покарання, що є неприпустимим.

Так само суд першої інстанції при повторному розгляді всупереч вимогам ст. 416 КПК України призначив ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України суворіше покарання, ані ж було призначено за першим вироком.

З огляду на викладене, саме в даному провадженні колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироків апеляційного суду та в порядку ст. 433 КПК України - суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 шляхом пом'якшення покарання за ч. 2 ст. 191 КК України, призначеного з урахуванням ст. 69 КК України, та застосування положень ст. 75 КК України по відношенню до основного покарання, визначеного за сукупністю злочинів, виходячи виключно з вимог ст. 416 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року щодо ОСОБА_1 та в порядку ст. 433 КПК України вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року змінити.

За ч. 2 ст. 191 КК України пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 850 грн ).

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 191 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком, збереженням і розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 2 роки.

За сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України визначити ОСОБА_1 остаточно 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з обліком, збереженням і розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування основного призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 в період іспитового строку без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи та періодично з'являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Звільнити ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук Т.С. Шилова Т.А. Широян