УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Колегія судців
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого Ладики
Я.І.,

суддів Томенчука
Б.М., Хруняка Є.В.,

з участю: прокурора Грищука
В.І.,

виправданого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_3,

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1,

розглянувши 27 березня 2007 року у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на вирок
Коломийського міськрайонного суду від 21
грудня 2006 року, -

встановила:

Вказаним вироком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1, освіта
8 класів,
одружений, непрацюючий, несудмий, громадянин України, -засуджений за
ст. 146 ч.2 КК
України на 2 роки обмеження
волі; за ст. 125 ч.1 КК
України на 120 годин
громадських робіт.

Згідно ст. 70 КК України йому
остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим -
2 роки обмеження волі.

Запобіжний захід
змінено ОСОБА_1 в суді з
підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Строк відбування
покарання визначено рахувати з 21
грудня 2006 року.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженець та мешканець АДРЕСА_2, освіта
середня, неодружений, непрацюючий, згідно ст. 89 КК України несудимий, громадянин України, -

засуджений за
ст. 146 ч.2 КК
України на 2 роки
обмеження волі; за ст. 122
ч.1 КК України на 1 рік
обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК України йому
остаточно визначено покарання за сукупністю

злочинів, шляхом
часткового складання призначених
покарань - 2 роки 6
місяців

позбавлення волі.

Справа № 11-102/2007р. Головуючий
у І інстанції Ілюк Б.В.

Категорія ст. 146 ч.2 КК України Доповідач
Ладика Я.Л.

2

Запобіжний захід
змінено ОСОБА_2 в суді
з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Строк відбування
покарання визначено йому рахувати з 21
грудня 2006 року.

В задоволенні
цивільного позову до ОСОБА_4 ОСОБА_1
та ОСОБА_2
відмовлено.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженець та
мешканець АДРЕСА_3, освіта
середня, одружений, пенсіонер, несудимий, громадянин України, виправданий за
ч.1 ст. 125 КК
України за відсутністю в його діях складу злочину.

За вирком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані
винуватими у тому, що 5 липня 2006 року, в АДРЕСА_1, на ґрунті давніх
неприязних відносин побили ОСОБА_4, завдаючи йому удари ногами та руками по
різних частинах тіла. Діючи у зговорі, зв'язали ОСОБА_4 руки і волоком потягли
на своє подвір'я. Продовжуючи побиття ОСОБА_4, прив'язали його руками до
бетонної огорожі, а ногами до металевого кілка і, позбавивши волі, протягом
тривалого часу утримували у підвішеному стані, чим завдавали ОСОБА_4 фізичних
страждань.

Від удару,
завданого ОСОБА_2 ногою у
грудну клітку, ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих
переломів 10 і 11 ребер зліва, а
ударами, завданими ОСОБА_1,
ОСОБА_4 заподіяно легкі тілесні ушкодження у виглядів синців та саден.

Цим же вироком
виправдано ОСОБА_4 в умисному заподіянні ОСОБА_2
легких тілесних ушкоджень під час конфлікту між ними, що мав місце 5 липня 2006 року в АДРЕСА_1.

В поданих
апеляціях ОСОБА_1 і ОСОБА_2, заперечуючи свою
причетність до злочинів, за які їх засуджено, посилаються на необґрунтованість
і незаконність вироку внаслідок невідповідності його висновків фактичним обставинам
справи. Вважають, що їх дії по відношенню до ОСОБА_4 є правомірними, оскільки
вони змушені були захищатися від ОСОБА_4, який завдавав їм удари навильником і
погрожував вбивством. Фактично, зв'язавши ОСОБА_4, вони здійснили затримання
правопорушника і припинили його протиправні дії. Окрім цього, в апеляціях
вказують, що органи досудового слідства істотно порушили вимоги
кримінально-процесуального закону, зокрема, ст. 97 КПК України. А тому просять вирок скасувати, справу щодо
них повернути на додаткове розслідування, а щодо ОСОБА_4 постановити новий
вирок, визнавши його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 125 КК України, і
призначивши йому справедливе покарання.

Заслухавши
доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та їх захисника, які підтримали свої апеляції, пояснення
виправданого ОСОБА_4, який не згідний з доводами апелянтів і просить залишити
їхні апеляції без задоволення, обґрунтування прокурора, який вважає апеляції
ОСОБА_1, ОСОБА_2 безпідставними, а вирок
законним і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали справи, мотиви
і доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не
підлягають з таких підстав.

Суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у незаконному
позбавленні волі та заподіянні легких і середньої тяжкості тілесних ушкоджень
ґрунтується на належно зібраних і досліджених в судовому засіданні достовірних
доказах.

Показаннями
потерпілого ОСОБА_4 встановлено, що він тривалий час перебуває з сім'єю ОСОБА_1
у неприязних відносинах. 5
липня 2006 року,
ввечері, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 гнали свою
худобу через його земельну ділянку. Він зробив їм зауваження, а вони у
відповідь накинулись на нього і стали завдавати удари

3

руками і ногами
по різних частинах тіла. Від удару ногою у грудну клітку зліва, якого завдав
йому ОСОБА_2, він
відчув сильний біль. Дружина просила ОСОБА_1 припинити його побиття, але
останні на її та його прохання не реагували. Більше того, зв'язали його шнуром
і 200 метрів
волоком тягли на своє подвір'я. Там прив'язали до бетонної огорожі і тривалий
час утримували у підвішеному стані, чим завдавали йому фізичної болі і
страждань. Навіть на вимогу дільничного інспектора та його помічника ОСОБА_2 відмовився його
звільнити. Тільки згодом, коли на місце події прибула голова сільської Ради,
ОСОБА_2,ОСОБА_1 його звільнили. Внаслідок насильницьких дій ОСОБА_1, йому були
заподіяні легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_5,
як в судовому засіданні, так і на досудовому слідстві, дала аналогічні
показання. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_2
погрожував їй та синові ОСОБА_8 вилами, категорично не бажав відв'язати
ОСОБА_4 від огорожі.

Показаннями
свідка ОСОБА_10 встановлено, що 5
липня 2006 року,
ввечері, вони з донькою ОСОБА_12 почули крики ОСОБА_5 про допомогу. З почутого
зрозуміла, що вбивають її чоловіка. Підбігши до господарства ОСОБА_3, побачила,
що за ОСОБА_5 біжить із шнуром в руці ОСОБА_1,
а його син ОСОБА_2 кричав в її бік: „Марш звідси, якщо хочеш жити".
ОСОБА_4 в цей час лежав на землі, біля нього стояв ОСОБА_2 Донька ОСОБА_12
відразу побігла до сина ОСОБА_3 Романа, щоб повідомити його про цю подію.
Згодом з боку подвір'я ОСОБА_1 довго було чути крики ОСОБА_4 про допомогу.

Свідок ОСОБА_9
своїми показаннями в суді підтвердив, що 5
липня, ввечері, до нього, як помічника дільничного інспектора, прибіг
ОСОБА_6 і повідомив, що ОСОБА_2 прив'язали батька до бетонної огорожі та
металевого кілка і знущаються над ним. Разом з дільничним інспектором ОСОБА_8
вони приїхали до подвір'я ОСОБА_1, де побачили прив'язаного до огорожі ОСОБА_4,
який скаржився на біль та просив його звільнити. Виконати їх вимогу, ОСОБА_2
відмовився і тільки після прибуття на місце події сільського голови ОСОБА_4
було звільнено. Останній не міг стояти і самостійно рухатися. Вони допомогли
йому піднятися, вивели під руки з двору ОСОБА_1. ОСОБА_6 розповів їм, що його
побили ОСОБА_2, а потім прив'язали до огорожі за руки, а ногами до металевого
кілка.

Аналогічні
показання дав у судовому засіданні дільничний інспектор ОСОБА_8 При цьому
зазначив, що ОСОБА_2 не скаржилися на протиправні дії ОСОБА_4

Показаннями
свідка ОСОБА_7 встановлено, що 5
липня 2006 року,
приблизно о 22 годині,
вона прибула на подвір'я ОСОБА_1. Там побачила прив'язаного до бетонного
паркана і металевого кілка ОСОБА_4, який скаржився на болі і просив його
звільнити. При цьому говорив, що його побили батько і син ОСОБА_2. На її вимогу
ОСОБА_2 ОСОБА_4 розв'язали.

На винуватість
засуджених у скоєних злочинах вказують також свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_11,
висновок судово-медичної експертизи від 20.07.2006 року, з якого вбачається, що
у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді переломів 10-11 ребер зліва із
зміщенням відламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, а також
синців та саден в різних частинах тіла, які відносяться до легких тілесних
ушкоджень (а.с. 47).

На причетність
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до злочинів, за які їх засуджено, вказують речові докази
(а.с. 38), протокол огляду місця події (а.с. 26-27) та інші докази в їх
сукупності.

Суд дав належну
оцінку показанням засуджених, визнавши їх недостовірними, оскільки вони
суперечать наявним у справі доказам і спрямовані на уникнення відповідальності
за скоєні злочини.

Версія
засуджених про отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за інших обставин є
надуманою і спростовується не тільки показаннями потерпілого, але і показаннями
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_5, з яких вбачається, що під час конфлікту ОСОБА_1 проганяв останню
з місця події, тримаючи в руках знятий з бика шнур.

4

Доказів, які
свідчили б про умисне заподіяння ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не здобуто ні
органами досудового слідства, ні під час судового розгляду справи. А тому
постановлений щодо ОСОБА_4 виправдувальний вирок є обґрунтованим і законним.

Суд правильно
кваліфікував злочинні дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 146 КК України, оскільки вони за попередньою змовою групою
осіб незаконно позбавили волі ОСОБА_4, що супроводжувалось заподіянням йому
фізичних страждань.

Внаслідок
протиправних дій засуджених ОСОБА_4 близько 2-х годин був позбавлений можливості вільно рухатися і
обирати собі місце перебування, а його звільнення настало тільки після
неодноразової вимоги представників влади.

Відповідає
вимогам закону і кваліфікація злочинних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно
за ч.1 ст. 122 та ч.1
ст. 125 КК
України, оскільки перший умисно заподіяв ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні
ушкодження, а другий -легкі
тілесні ушкодження.

Порушення
кримінально-процесуального закону колегією суддів не виявлено.

За таких
обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку, а тому,
керуючись ст. ст. 365,
366 КПК України,

ухвалила:

Апеляції
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 21 грудня 2006 року щодо них та
ОСОБА_4 - без
змін.