У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.,

за участю прокурора ОСОБА_13.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого 06 вересня 2006 року за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна, звільненого 30 січня 2012 року умовно-достроково на строк 1 рік 8 місяців 17 днів,

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

- за п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України шляхом поглинення більш суворим покарання, призначеним за цим вироком, менш суворого покарання, призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2009 року, ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

14 квітня 2012 року близько 14:40 год. ОСОБА_1, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи біля воріт свого домоволодіння АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли після сварки з ОСОБА_3, завдав останньому удар кухонним ножем у область спини справа, а коли потерпілий впав, - ще по одному удару ножем у живіт і ліве плече, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення.

З огляду на вчинений 14 квітня 2012 року ОСОБА_1 злочин, органи досудового слідства обрали йому запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

При цьому постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2012 року ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк 1 рік 8 місяців 17 днів і було встановлено адміністративний нагляд на строк 12 місяців, у зв'язку із чим йому було встановлено обмеження: з'являтись на реєстрацію до органів міліції 2 рази на місяць; заборонено виїжджати межі населеного пункту за місцем проживання в приватних справах без дозволу органів міліції більше ніж на 2 дні; заборонено виходити з дому із 22 год. по 4 год. наступного дня; заборонено відвідувати бари, а також інші місця, де спиртні напої реалізуються на розлив. 30 січня 2012 року ОСОБА_1 прибув до місця свого проживання АДРЕСА_1 і 30 січня 2012 року його було ознайомлено з даною постановою та роз'яснено правила адміністративного нагляду та проведено профілактичні бесіди щодо недопущення порушень їх правил.

Порушуючи підписку про невиїзд та встановлені правила адміністративного нагляду, ОСОБА_1 16 травня 2012 року самовільно без дозволу правоохоронних органів умисно залишив своє постійне місце проживання і переїхав у м. Одесу, де проживав до 22 травня 2012 року.

07 червня 2012 року близько 18:00 год. ОСОБА_1, маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, перебуваючи у себе вдома за вищевказаною адресою, запросив до себе ОСОБА_4, якого пригостив спиртними напоями. Цього ж дня близько 20:00 год. між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 виник конфлікт, який переріс в бійку, в процесі якої останній, маючи умисел на вбивство ОСОБА_4, завдав потерпілому кухонним ножем по два удари в область грудної клітини справа і зліва, внаслідок чого той помер на місці вчинення злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, надаючи свій аналіз доказам по справі, стверджує, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, є необґрунтованим. Зазначає про те, що ОСОБА_1 не порушував правил адміністративного нагляду, а убивство ОСОБА_4 вчинив при перевищенні меж необхідної оборони. Стверджує про істотне порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, які полягали у проведенні без захисника попереднього судового засідання та засідання, яке відбулось 14 лютого 2013 року, а також відсутність диску фіксації судового процесу технічними засобами. Також указує про формальність розгляду справи судом апеляційної інстанції та на те, що після проголошення резолютивної частини ухвали, її повний текст оголошено не було. Звертає увагу на те, що суд при призначенні ОСОБА_1 покарання не врахував ті обставини, що останній сприяв розкриттю злочинів, має на утриманні неповнолітню дитину, а потерпілий ОСОБА_3 просив призначити мінімальне покарання. Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Доведеність винуватості ОСОБА_1 у умисному спричиненні ОСОБА_3 тяжкого тілесного ушкодження та правильність кваліфікації дій за цим епізодом за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил адміністративного нагляду та в умисному вбивстві людини, вчиненого особою, яка раніше вчинили умисне вбивство, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Так, на досудовому слідстві ОСОБА_1 не заперечував, що він із метою ухилення від адміністративного нагляду самовільно без попередження працівників міліції покинув своє місце проживання і поїхав до м. Одеси, де перебував у період із 16 травня по 22 травня 2012 року, хоча був належним чином повідомленим про встановлений щодо нього адміністративний нагляд із визначеними обмеженнями, у тому числі забороною заборонено виїжджати за межі населеного пункту за місцем проживання в приватних справах без дозволу органів міліції більше ніж на 2 дні. Та обставина, що ОСОБА_1 порушив правила адміністративного нагляду також підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема даними постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2012 року згідно з якою ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк 1 рік 8 місяців 17 днів і встановлено адміністративний нагляд на строк 12 місяців із певними обмеженнями; постанов Березівського районного суду Одеської області від 20 квітня 2012 року та від 15 травня 2012 року, якими ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ним 19 березня 2012 року та відповідно 13 травня 2012 року правил адміністративного нагляду; даними рапортів дільничного інспектора міліції Березівського районного відділу ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 17, 18, 20 травня 2012 року відповідно до яких ОСОБА_1, щодо якого був встановлений адміністративний нагляд, відсутній за місцем проживання, а також даними рапорту від 22 травня 2012 року згідно з яким ОСОБА_1 із 16 травня 2012 року самовільно покинув місце проживання та поїхав до м. Одеси, де 22 травня 2012 року був затриманий.

Та обставина, що ОСОБА_1 у судовому засіданні змінив показання та стверджував, що він не порушував правил адміністративного нагляду, не свідчить про відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ст. 395 КК України, як про це заявляє захисник.

У касаційній скарзі не наведено доводів із посиланням на відповідні докази, які б спростовували висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Та обставина, що саме ОСОБА_1 убив ОСОБА_4, нанісши чотири удари ножем в груди, спричинивши колото-різане поранення грудей з пошкодженням діафрагми, селезінки, великих міжреберних судин з правого боку і зліва , в результаті чого на місці злочину настала смерть потерпілого, у касаційній скарзі не заперечується.

Твердження про те, що ОСОБА_1 убив ОСОБА_4, перевищуючи межі необхідної оборони засуджений та його захисник висловлювали у судах першої і апеляційної інстанцій, які їх ретельно перевірили та обґрунтовано визнали такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, як визначено ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Діючи в межах лінії свого захисту, засуджений стверджував, що у його літній кухні ОСОБА_4 розпивав спиртні напої у процесі чого завів розмову про спорт і бокс, після чого заламав ОСОБА_1 руку за спину, потім відпустив її і наніс удар кулаком лівої руки в праве плече, після чого останній вийшов на вулицю і курив. Коли ОСОБА_1 повернувся до ОСОБА_4, то останній став агресивним і накинувся на нього, зажав біля столу і почав наносити удари руками, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не зміг втекти, проте йому не було заподіяно тілесних ушкоджень. Злякавшись, що ОСОБА_4 завдасть йому ударів, ОСОБА_1, який зазначав про те, що він повністю усвідомлював свої дії, схопив ніж і наніс потерпілому 2-3 удари ножем в тулуб. Після вчинення вбивства ОСОБА_1 надів на голову ОСОБА_4 мішок і викинув його тіло у каналізаційну яму, після чого помив ніж і підлогу. На досудовому слідстві та в суді ОСОБА_1 стверджував, що він захищався від протиправних дій ОСОБА_4, який був більшим і сильнішим від нього.

Ці твердження засудженого та його захисника спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом.

Зокрема, потерпілі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 стверджували, що ОСОБА_4, був спокійний, урівноважений, неконфліктний, при цьому він був 150-155 см зросту і вагою 55 кг. Як зазначав сам ОСОБА_1, він має зріст 170-175 см і вагу 70 кг, що спростовує твердження про те, що потерпілий був більшим і сильнішим від засудженого. Окрім того, на час вчинення злочину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, був тверезий, а потерпілий ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебував в стані сильного алкогольного сп'яніння.

Одночасно відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 9 від 01 липня 2012 року при дослідженні трупу ОСОБА_4 виявлено чотири удари ножем в груди, спричинивши колото-різане поранення грудей з пошкодженням діафрагми, селезінки, великих міжреберних судин з правого боку і зліва, закритий перелом носових кісток, спричинених прижиттєво, три забиті і одна різана рана голови та садна і крововиливи голови; не виявлено переконливих даних, які б свідчили про можливу боротьбу чи самооборону, оскільки певні тілесні ушкодження могли також утворитися від падінні лицем донизу і ударі об тверду нерівну поверхню; удари потерпілому наносилися з достатньою силою.

Ці та інші наведені у вироку докази, які узгоджуються між собою, у сукупності свідчать про те, що з боку ОСОБА_4 не було суспільно-небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому чотирьох ударів ножем у життєво важливий орган, спричинення йому закритого перелому носових кісток, трьох забитих і однієї різаної рани голови та садна і крововиливи голови.

Окрім того, поведінка ОСОБА_1 після вчинення злочину також свідчить про те, що він діяв з прямим умислом на вбивство ОСОБА_4

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в сукупності суди належним чином мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційній скарзі не наведено ніяких інших доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями.

Всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Твердження ОСОБА_2 про те, що суд провів без захисника попереднє судове засідання є надуманим.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2013 року Комінтернівським районним судом Одеської області судом було проведено попереднє судове засідання за участю захисника ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 87).

Та обставина, що Березівським районним судом Одеської області було проведено два судових засідання без участі захисника не є підставою для скасування постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень, оскільки ці засідання були проведені до визначення підсудності розгляду справи за Комінтернівським районним судом Одеської області і ці порушення, допущені Березівським районним судом Одеської області, не впливають на законність та обґрунтованість постановлених по справі судових рішень Комінтернівським районним судом Одеської області.

Також є голослівними посилання захисника про наявність безумовних підстав для скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю диску фіксації судового процесу технічними засобами. В матеріалах справи немає клопотань від учасників процесу про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, а до касаційної скарги захисник не долучив матеріалів, які б свідчили подання ним до суду такого клопотання.

Висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність апеляцій засудженого та його захисника належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

В матеріалах справи відсутні дані про складання і оголошення судом апеляційної інстанції лише резолютивної частини ухвали, а тому посилання захисника на порушення вимог ст. 379 КПК України України 1960 року необґрунтовані.

Покарання ОСОБА_1 призначено з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, один із яких відноситься до категорії особливо тяжких, його конкретні обставини, те що злочини вчинені в період умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання за умисне вбивство за попереднім вироком, пом'якшуючу покарання обставину - щире каяття у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину щодо ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніння.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів і у касаційній скарзі захисником не наведено обставин, які б свідчили про суворість призначеного засудженому покарання, оскільки ті обставини, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, а потерпілий ОСОБА_3 просив призначити мінімальне покарання, істотно не знижують ступінь вчинених засудженим злочинів.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_2 не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів,

ухвалила:

вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

С у д д і:

______________________________________________________________

ОСОБА_10ОСОБА_11ОСОБА_12