справа №1-129/08
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Знам”янський міськрайонний суд
судді
прокурора Сідорова
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду міста Знам”янка Кіровоградської області кримінальну справу по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,уродженець міста
Червоноармійськ Донецької області,українець,громадянин України,освіта
вища,приватний підприємець,одружений, утриманців не має,зареєстрований в
АДРЕСА_1,раніше не судимий,-
за ч.1 ст.172 КК України, -
ОСОБА_1,будучи фізичною особою-підприємцем,зареєстрованим
у встановленому законом порядку виконавчого комітету Олександрійської міської
ради 29 квітня 1992 року,видом діяльності якого є здійснення діяльності по
наданню послуг по перевезенню пасажирів та вантажів на таксі,являючись
платником податків та інших обов»язкових платежів,грубо порушив законодавство
про працю при наступних обставинах.
ОСОБА_1, являючись приватним підприємцем, з 2007 року та
до цього часу здійснює підприємницьку діяльність у виді надання послуг по
перевезенню пасажирів та вантажів на таксі „Шансон” в м.Знам”янка.
підприємець ОСОБА_1, з 4 січня по 4 лютого 2008 року здійснював підприємницьку
діяльність, з метою отримання прибутку, в порушення ст.23, п.6 ч.1 ст.24, ст.48
КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України „Про оплату праці”, п.2.14 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників”, затвердженої наказом
Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58, використовуючи найману
працю працівників - водіїв автомобіля, облаштованого під таксі, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, без укладення трудових договорів та оформлення трудових книжок,
ведення табелів робочого часу, нарахування заробітної плати та обов”язкових
труд ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та не оформивши з ними трудові відносини у
встановленому законом порядку, ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ст.ст.43,45,46
Конституції України, якими передбачено право людини на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом,
оплачувану щорічну відпустку, право на соціальний захист, що включає право на
забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у
старості та в інших випадках, передбачених законом, яке гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій, ст.ст.253-256 Кодексу
законів про працю України
та ст.ст.11, 14 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно яких повинен сплачувати страхові внески
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю
яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання
працівником державного пенсійного забезпечення за віком.
чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, використовуючи труд найманого
працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та не оформивши з ними трудові відносини у
встановленому законом порядку, здійснив грубе порушення законодавства про
працю, а саме вимог ст.ст.43,45,46 Конституції України, ст.ст.23, п. 6 ч. 1 ст.
24, 48, 253-256 Кодексу законів про працю України, ст.ст.11,14 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ч. 2 ст. 30 Закону
України “Про оплату праці”, п. 2.14 “Інструкції про порядок веденя трудових
книжок працівників”, затвердженної наказом Міністерства праці України від
29.07.1993 року № 58, що спричинило порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
отримання заробітної плати, не нижчої від визначеної законом, оплачувану
щорічну відпустку, соціальний захист, в тому числі отримання державного
пенсійного забезпечення за віком.
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в скоєному злочині визнав
повністю і суду пояснив,що дійсно,він,з 2007 року здійснює підприємницьку
діяльність по наданню послуг по перевезенню пасажирів на таксі «Шансон» в місті
Знам»янка і він використовував працю ОСОБА_2 та ОСОБА_3,з якими він трудову
угоду не вкладав,так як хотів придивитися,як останні працюють і,дане порушення
було виявлене під час перевірки його діяльності як приватного підприємця.
скоєному щиро кається,просить суд його суворо на наказувати.
відповідності з ч.3 ст.299 КПК України докази по справі судом не
досліджувалися, за згодою підсудного та прокурора, в зв»язку з тим, що ОСОБА_1
обставини справи,викладені в обвинувальному висновку - не оспорює.
обвинувачення ніким із учасників судового процесу не оспорюється, суд вважає
вину підсудного ОСОБА_1 в скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.172 КК
України,за ознаками:грубе порушення законодавства про працю - доведеною.
призначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпеки скоєного підсудним умисного,закінченого злочину,який закон
класифікує як злочин невеликої тяжкості,особу ОСОБА_1,що він раніше не
притягувався до кримінальної відповідальності,за місцем проживання
характеризується позитивно,займається суспільно-корисною працею.
обставин,які пом»якшують покарання підсудного ОСОБА_1 суд відносить визнання
своєї вини,щире каяття в скоєному.
обтяжують покарання підсудного ОСОБА_1 судом не встановлено.
тяжкість скоєного ОСОБА_1,особу підсудного,наявність обставин,які пом»якшують
покарання і відсутність обставин,які обтяжують його покарання,суд вважає,що
виправлення ОСОБА_1 можливе без відбування покарання,застосувавши до підсудного
міру покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.ст.323-324 КПК
України,суд, -
ОСОБА_1 визнати винним в
скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.172 КК України і призначити покарання у
виді штрафу в сумі 510 грн.
Міру запобіжного заходу
відносно ОСОБА_1 - підписка про невиїзд - залишити без змін до вступу вироку в
подано апеляцію протягом 15-ти діб з моменту його проголошення
апеляційного суду Кіровоградської області.
Суддя
Знам»янського міськрайонного суду