Справа № 163/258/15-к
Провадження № 1-кп/163/17/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Любомльський районний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль кримінальне провадження № 0000295 від 15.10.2014 року, що надійшло з Любомльської міжрайонної прокуратури, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 02.06.2011 року Ковельським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 24.04.2012 року Ковельським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України, з частковим приєднанням покарання за вироком від 02.06.2011 року, до 2 років 7 місяців позбавлення волі, звільненого 18.06.2014 року на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 10.06.2014 року згідно ст. 7 ЗУ Про амністію від 08.04.2014 року.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 14 жовтня 2014 року близько 18 години 00 хв., знаходячись на подвір`ї господарства ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_1 , під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, наніс останньому біля чотирьох ударів кулаками рук в обличчя, в ділянку щелепи, від яких ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на землю, далі кулаками рук наніс біля двох ударів в обличчя та один удар лівою ногою по тулубу, чим спричинив останньому тілесних ушкоджень та фізичного болю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 180 від 07.11.2014 року потерпілому ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці лівого кута, що викликало необхідність проведення операції (репозиції та іммобілізації відламків нижній щелепі), що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я, оскільки для свого лікування необхідний час більше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисно наніс потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Доказами, на підтвердження встановлених судом обставин, є наступні.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини пред`явленої йому підозри та пояснив, що ввечері, 14 жовтня 2014 року, знаходячись на подвір`ї господарства ОСОБА_6 , між ним та ОСОБА_5 виникла короткочасна сварка, в ході якої він наніс останньому біля чотирьох ударів кулаками рук в обличчя, в ділянку щелепи, пізніше знову кулаками рук наніс біля двох ударів в обличчя та один удар лівою ногою по тулубу ОСОБА_5 .

У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його не карати, обіцяв подібного в майбутньому не вчиняти.

Потерпілий ОСОБА_5 ствердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо фактичних обставин справи, зазначивши, що 14 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 завдав йому тілесних ушкоджень, після чого він змушений був пройти курс лікування у Волинській обласній клінічній лікарні та Територіальному медичному об`єднані Любомльського та Шацького районів. На сьогоднішній день збитки відшкодовані повністю, покарання просив призначити не пов`язане з обмеженням чи позбавленням волі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням його характеризуючих даних. При цьому учасникам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена, та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Те, що ОСОБА_4 визнав себе винним, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, суд відповідно до ст. 66 КК України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше судимий, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, враховує, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, де скарг на нього не надходило, на теперішній час одружений, не працевлаштований, збитки потерпілому повністю відшкодовані, останній будь-яких претензій до нього не має, на суворому покаранні не наполягає, окрім того, вчинене ним правопорушення відноситься до категорії середньої тяжкості, тому суд призначає покарання в межах санкцій статті за якою він притягується до кримінальної відповідальності, у виді обмеження волі.

Враховуючи особу винного та конкретні обставини справи, суд вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому на підставі ст. 75 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначивши покарання 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1