АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/861/2012 Номер провадження 11/1690/861/2012Головуючий у 1-й інстанції Савченко Анатолій Григорович Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ст.364 ч.3 КК України ТЗ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого Герасименко В.М.

суддів Костенка В.Г., Корсун О.М.

за участю прокурора Акулової С.М.

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями прокурора Октябрського району м.Полтави, адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_2 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 15 червня 2011 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

засуджений за ст. 364 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки; за ст. 27 ч.2, 365 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки; за ст. 366 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням функцій представника влади строком на 2 роки. На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки та з конфіскацією ? частини належного йому майна, а також на підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання старший лейтенант міліції.

За вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, працюючи на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, здійснюючи функції представника влади, являючись службовою особою, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, всупереч положенням Закону України «Про міліцію» вчинив перевищення влади та службових повноважень, внаслідок чого заподіяні тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого ОСОБА_4, а також державним інтересам.

Так, 7 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, вирок відносно якого набрав законної сили, в ході проведення перевірки за заявою ОСОБА_6 щодо конфлікту, без достатніх підстав доставили ОСОБА_4 до дільничного пункту міліції № 2 (далі - ДПМ № 2) Октябрського РВ ПМУ, який розташований по вул. Володарського, 8-а в м. Полтаві. В подальшому, перебуваючи у приміщенні ДПМ №2, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_5, перевищуючи службові повноваження, безпідставно застосували до потерпілого фізичну силу та спеціальний засіб ПР-7З.

При цьому, ОСОБА_2 у приміщенні холу ДПМ № 2 умисно штовхнув ОСОБА_4 у спину та завдав спеціальним засобом ПР-73 більше 20 ударів у поперекову ділянку тулубу, сідниці, стегна та ліву руку потерпілого, чим спричинив особливий фізичний біль і моральні страждання, що ображають особисту гідність, а також тілесні ушкодження, у вигляді: забійної рани третього пальця лівої кисті, тупої травми поперекової та сідничної ділянок, субкапсулярної гематоми лівої нирки, гематоми сідниць та правого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

В цей же час ОСОБА_5 з метою подолання опору потерпілого протиправним діям працівників міліції, перевищуючи владу та службові повноваження, виконуючи вказівку ОСОБА_2, руками притиснув ноги ОСОБА_4 до дивану, чим повністю унеможливив їх рух та сприяв безперешкодному нанесенню ОСОБА_2 ударів.

В подальшому ОСОБА_2, продовжуючи злочинну діяльність, намагаючись уникнути відповідальності, з метою приховати вчинений злочин відносно ОСОБА_4, умисно незаконно сфальсифікував справу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_7

Так, 12 січня 2011 року ОСОБА_2 умисно власноручно незаконно склав протокол про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 178 КУпАП, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про факт і обставини розпивання останнім спиртних напоїв у громадському місці, вказавши, що нібито 7 січня 2011 року ОСОБА_7 о 15 год. по вул. Володарського, 8-а, у м. Полтаві, розпивав пиво. При цьому ОСОБА_2 було схилено ОСОБА_7 внести до даного документу завідомо неправдивий запис у графі «пояснення правопорушника» про те, що він з протоколом згоден, а також підписати протокол. Незаконні дії ОСОБА_2, скоєні з метою приховання злочину, спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам і інтересам ОСОБА_7 у вигляді порушення його конституційних прав, а також державним інтересам, у вигляді підриву авторитету та дискредитації правоохоронного органу - міліції.

В апеляції прокурор Октябрського району м.Полтави просить вирок відносно ОСОБА_2 скасувати в звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_2, що призвело до призначення судом мякого покарання, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_2 призначити більш суворе покарання відповідно до позиції прокурора в суді першої інстанції.

Захисник засудженого ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій зазначає, що вирок в частині призначення ОСОБА_2 покарання є незаконним, оскільки судом допущено істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування вимог своєї апеляції вказав, що суд недостатньо врахував дані про особу засудженого, обставини, що помякшують його покарання, і застосував занадто суворе покарання. Просив вирок скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_2 призначити покарання, не повязане з позбавленням волі.

Засуджений ОСОБА_2 доповнив апеляцію захисника ОСОБА_3 та вказав, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 364 ч.3 КК України, оскільки ним не спричинено істотної шкоди. Просив скасувати вирок суду в звязку з невідповідністю кваліфікації його дій в частині засудження за ст. 364 ч.3 КК України та постановити новий, врахувавши особу засудженого, помякшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин.

Інші учасники процесу вирок не оскаржували.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію з підстав в ній зазначених та заперечував проти апеляцій інших учасників процесу, засудженого ОСОБА_2, який зазначив, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.365 КК України він визнає та заперечує свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, підтримав апеляцію подану в його інтересах захисником ОСОБА_3 та свою апеляцію з урахуванням наданих ним доповнень, та заперечив проти апеляції прокурора, вважає показання ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 не правдивими, та такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, заслухавши виступи учасників судового розгляду у судових дебатах та останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_2 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи та відповідно до пояснень засудженого ОСОБА_2 під час перегляду справи в апеляційному порядку, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст. 365 КК України, за обставин, викладених у вироку, доведено доказами, що досліджувались у судовому засіданні, приведені у ньому судом першої інстанції та ніким із учасників судового розгляду не оспорювались.

Обґрунтовано суд визнав ОСОБА_2 винним і у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні цих злочинів за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження засудженого ОСОБА_2 про непричетність його до службового зловживання та підроблення за фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями засудженого ОСОБА_5, потерпілого ОСОБА_4, свідків, даними протоколу огляду місця події, даними висновків судово-медичної експертизи щодо потерпілого, даними протоколу огляду справи про адміністративне правопорушення, а також власними показаннями ОСОБА_2, даними в суді першої інстанції.

Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_4 в суді першої інстанції 07.01.2011 року біля 14 год. за адресою його проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, прибули працівники міліції ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які на місці відібрали пояснення з приводу конфлікту, що виник між його знайомими, після чого запропонували прослідувати до райвідділу на що він погодився. У супроводі вказаних працівників міліції він прибув до дільничного пункту №2 Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, що по вул.Володарського 8-а в м.Полтаві. При цьому зазначив, що за час його доставлення та перебування у вказаному опорному пункті, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з ним більше нікого не було та останні нікого не затримували.

Показання потерпілого ОСОБА_4 судом першої інстанції вірно прийняті до уваги та покладені разом з іншими доказами по справі в основу обвинувачення ОСОБА_2, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, як то показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідженими судом в порядку ст.306 КПК України, показаннями ОСОБА_5, даними ним в ході досудового слідства та які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Так, в ході досудового слідства, будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_5 пояснював, що від ОСОБА_2 він дізнався, що керівництвом УМВС проводиться службове розслідування у зв»язку з повідомленням ОСОБА_4 про отримання ним тілесних ушкоджень він працівників міліції. При цьому ОСОБА_2 повідомив, що з метою остаточного переконання керівництва УМВС у правомірності його дій, він домовився зі своїм знайомим колишнім працівником міліції про надання пояснень на його користь: повідомити про присутність у ДПМ №2 одночасно із перебуванням там ОСОБА_4, чим підтвердити пояснення ОСОБА_2 та вказав, що він склав протокол про скоєння своїм знайомим ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.178 КУпАП (для створення враження правдоподібності його перебування у ДПМ №2 07.01.2011 року) та прохав його в поясненнях вказувати, що під час руху вул.Володарського вони затримали невідомого чоловіка віком близько 40 років, який розпивав пиво. Тобто фактично такими поясненнями ОСОБА_2 прохав його створити видимість невинуватості Павленка у застосуванні сили до ОСОБА_4 (т.1 а.с.253-254).

Окрім того, судом першої інстанції вірно покладено в основу обвинувачення ОСОБА_2 і показання свідка ОСОБА_7, дані ним в ході досудового слідства, які досліджені судом в порядку статті 306 КПК України. Так, згідно вказаних показань свідка вбачається, що до 2000 року він працював на посаді слідчого Октябрського РВ ПМУ і протягом кількох років знайомий з ОСОБА_2 Приблизно 12.01.2011 року під час зустрічі з ОСОБА_2 останній попрохав його про допомогу пояснивши, що інспекцією з особового складу УМВС в області проводиться перевірка за зверненням одного зі скаржників, в зв»язку з чим він мав дати неправдиві свідчення про свою нібито присутність як очевидця того, що 07.01.2011 року у приміщенні ЛПМ №2 по вул.Володарського 8-а у м.Полтаві ОСОБА_2 не ображав потерпілого. Він погодився на це, оскільки Павленко запевнив його, що факт є малозначним та потерпілий на даний час не має до нього претензій. Необхідно лише у разі виклику до інспекції з особового складу підтвердити коректність поведінки Павленка та факту його, свідка, перебування у дільничному пункті 7.01.2011 року, а також на складення відносно нього протоколу про нібито скоєне ним адміністративне правопорушення. Він погодився, оскільки Павленко обіцяв застосування щодо нього стягнення у виді усного попередження. Після цього в ДПМ №2 ОСОБА_2 склав протокол про скоєння ним правопорушення, передбаченого ст.178 КУпАП, який він підписав. На час, дату складення протоколу, а також фабулу правопорушення він уваги не звертав. Через декілька днів до нього звернувся ОСОБА_2 та повідомив, що йому необхідно надати пояснення у інспекції з особового складу. 14 чи 15 січня 2012 року за проханням Павленка він прибув до інспекції з особового складу УМВС та надав неправдиві пояснення про те, що 07.01.2011 року, близько 15 год. по вул.Володарського в м.Полтаві його було затримано та доставлено до ДПМ №2 працівниками міліції, які склали протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення і що в цей час у приміщенні опорного пункту нібито перебував потерпілий, до якого ніхто з працівників міліції фізичної сили та психологічного тиску не застосовував (т.3 а.с.65-68).

Приймаючи до уваги стабільність показань потерпілого як під час досудового, так і в ході судового слідства, їх узгодженість з показаннями засудженого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7, тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. Доводи засудженого ОСОБА_2 щодо неправдивості показань засудженого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_4 позбавлені підстав та можуть бути прийняті до уваги з огляду на викладене.

Безпідставним є і посилання засудженого ОСОБА_2 щодо не вірної кваліфікації його дій за ч.3 ст.364 КК України, з огляду на те, що його діями не заподіяно істотної шкоди. Так, відповідно до розяснень, викладених в абзаці 3 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 26.12.2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» - якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку, створення обстановки й умов, що утруднюють виконання підприємством, установою, організацією своїх функцій, приховування злочинів.

З урахуванням зазначених розяснень, при кваліфікації дій ОСОБА_2 і було визначено, що в даному випадку діями останнього заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та свободам громадянина та державним інтересам у вигляді підриву авторитету та дискредитації правоохоронного органу міліції.

З огляду на викладене, доводи апеляції засудженого ОСОБА_2 в частині його безпідставного засудження за ч.3 ст.364 КК України є безпідставними.

Що стосується покарання, обраного судом першої інстанції відносно засудженого ОСОБА_2, то воно призначено із врахуванням тяжкості вчинених злочинів, обставин, що помякшують покарання підсудного, а саме добровільного відшкодування шкоди потерпілому, відсутності обставин, що обтяжують покарання, характеру та ступеню суспільної небезпечності вчинених злочинів, даних про особу засудженого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, задовільно характеризується, та конкретних обставин справи. Призначене покарання відповідає вимогам ст.ст. 65, 70 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому доводи апеляції прокурора на мякість покарання та засудженого ОСОБА_2 і його захисника на суворість покарання не заслуговують на увагу.

Тому, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 15 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляції прокурора Октябрського району м.Полтави, захисника засудженого адвоката ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12