Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Гошовської Т.В., Мороза М.А.,
розглянула у судовому засіданні 11
вересня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 й захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на постановлені щодо цих засуджених
судові рішення.
Вироком
Київського районного суду м. Сімферополя від 19 березня 2007 року засуджено:

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Жданова Донецької обл., не судимого,

за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст.
194 КК України на 7 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 263 КК
України на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно визначено 7 років позбавлення волі;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

м. П'ятигорська Ставропольського краю РФ, не судимого,

за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК
України на 6 років позбавлення волі, за
ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі, а на підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 6 років позбавлення волі;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Перово

Сімферопільського району АР Крим, не судимого,

за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК
України на 3 роки позбавлення волі:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця

м. Сімферополя, судимого 5 грудня 2001 року за ч. 3 ст. 142

КК України на 6 років позбавлення волі, звільненого 1 грудня

2003 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяця 14 днів,

за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК
України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на 5
років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково
приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком від 5 грудня 2001 року й
остаточно визначено 5 років 9
місяців позбавлення волі.

Цим же
вироком засуджено ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19
червня 2007 року вирок Київського районного суду м. Сімферополя від 19 березня
2007 року в частині засудження ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 залишений без зміни, а в частині вирішення питання про
стягнення судових витрат із засуджених в солідарному порядку скасований і
справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про стягнення
судових витрат у порядку ст. 409 КПК України.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
визнано винними у тому, що вони в березні-травні 2006 року у м. Сімферополі у
складі організованої групи разом з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 шляхом підпалу умисно знищили майно
потерпілих: ОСОБА_10 вартістю 144 422 грн., ОСОБА_11, яке знаходилося у
користуванні ОСОБА_12 та ОСОБА_13, вартістю 6 142 грн., ОСОБА_14 вартістю 17 824 грн., ОСОБА_15
вартістю 54 845 грн. При цьому ОСОБА_2, маючи з ОСОБА_16 та ОСОБА_17
особисті неприязні стосунки, із метою знищення шляхом підпалу майна, належного
їм, їх родичам та знайомим, створив та очолив стійке злочинне об'єднання, у яке
увійшли ОСОБА_3, ОСОБА_1, інші засуджені за цим вироком та особи, матеріали
щодо яких виділено в окреме провадження.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано винними
у носінні, зберіганні, придбанні, передачі зброї, бойових припасів без
передбаченого законом дозволу. а ОСОБА_2
- в організації цього.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_2
та його захисник ОСОБА_5 покликаючись на
те, що справу порушено всупереч вимогам ч. 1 ст. 31 Закону України “Про статус
депутатів місцевих рад”, оскільки ОСОБА_2
являвся депутатом Білогірської районної ради АР Крим, що є істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального закону, просять скасувати судові рішення та
направити справу на нове розслідування. Зазначають також, що у справі допущено однобічність і неповноту досудового та
судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Стверджують, що ОСОБА_2 не вчиняв
злочинів, не був їх організатором, його винність не доведена, докази здобуті з
порушенням норм КПК України, в основу вироку покладені неправдиві свідчення
ОСОБА_7, до якого застосовувалися незаконні методи ведення слідства, аналіз
його показанням у сукупності з іншими доказами у справі судом не дано.

Засуджений ОСОБА_3 у касаційній скарзі
посилається на однобічність і
неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Стверджує, що матеріалами справи його вина не
доведена, вирок ґрунтується на неправдивих показання інших засуджених.
Зазначає, що органами досудового слідства на нього та інших здійснювався
психологічний та фізичних тиск, порушено його право на захист, оскільки йому не
було надано захисника. Просить змінити судові рішення, за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.
194 КК України виправдати, за ч. 1 ст.
263 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 у касаційних скаргах посилаються на істотне порушення судом
кримінально-процесуального закону. Указують, що суд першої інстанції не надав
засудженому останнього слова, апеляційний суд - не викликав у судове засідання.
Стверджують, що злочинів ОСОБА_4 не вчиняв
та членом організованої групи не був. Просять скасувати судові рішення
та закрити справу щодо нього.

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі
стверджує, що він ніколи не був членом злочинної групи, а тому з урахуванням
усіх обставин справи, допущених слідством і судом порушень
кримінально-процесуального законодавства, на які апеляційний суд не звернув
увагу, пом'якшуючих його вину обставин, просить змінити вирок та пом'якшити
йому покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про відсутність підстав
для задоволення касаційних скарг засуджених та захисників, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та захисників
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

Аналіз постановлених у справі судових рішень дає підстави вважати, що
судами не вжито всіх заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного
дослідження обставин справи.

Згідно
ч. 3 ст. 28 КК України, під організованою групою належить розуміти внутрішньо
стійке об'єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене з метою
вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної довготривалої
підготовки. Відповідно до роз'яснень п.п. 1, 4, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 23 грудня 2005 р. № 13 «Про практику розгляду судами
кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об'єднаннями», суди
мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих
ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою чи злочинною
організацією, - щодо виду об'єднання, мети його створення і плану злочинної
діяльності, відомого всім учасникам групи, тривалості існування, матеріальної
бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії
об'єднання, наявності в нього корупційних зв'язків, існування певних правил
поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо.

Наведені
обставини не повністю знайшли свого відображення у судових рішеннях. Дані, що
стосуються організованої групи, зокрема, коли саме і
протягом якого часу її було утворено, як довго вона функціонувала, відомості
про характер стосунків, які склалися між організатором і членами цієї групи, на
якому етапі злочинної діяльності це об'єднання набуло ознак стійкого, викладені
у вироку не повно й не чітко. З протоколу судового засідання вбачається, що суд
зазначені питання, а значить і ознаки, які вказують на наявність організованої
злочинної групи, у судовому засіданні фактично не перевіряв і не досліджував.
Тому вирок суду не містить відповідної оцінки доказів, що підтверджують
наявність організованої групи і те, що зазначені у вироку злочини засуджені
вчиняли, будучи членами організованої злочинної групи.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, протоколу судового
засідання (т. 12, а.с.
30-32, 86-89, 92-94, 101-102, 137-141, 152-156, 201-204, 207-209), суд на
порушення вимог ст.ст. 64, 67 КК України про всебічний, повний та об'єктивний
розгляд всіх обставин справи, дослідження та оцінку всіх доказів у їх
сукупності, обмежився лише допитом засуджених, без належної перевірки та оцінки
їх показань у судовому засіданні, та допитом тільки тих свідків, які з'явилися
у судове засідання, не зважаючи на клопотання учасників про виклик усіх свідків
згідно списку, зазначеному в обвинувальному висновку (т. 12, а.с. 195-197). Суд
при розгляді даної справи допустився неповноти судового слідства та не дослідив
належним чином обставини, що відповідно до вимог кримінально-процесуального
закону підлягають обов'язковому
доказуванню. Про це свідчить і сам текст вироку, який слово в слово
співпадає з тестом обвинувального висновку. Тобто, викладене у вироку
формулювання обвинувачення, посилання на докази перенесені з обвинувального
висновку у тій же послідовності без відповідної оцінки показань засуджених у
судовому засіданні в їх сукупності та у взаємозв'язку з іншими доказами у
справі.

За наведених даних
колегія суддів вважає передчасним висновок суду про утворення ОСОБА_2 злочинної
групи, тобто стійкого об'єднання осіб для заняття злочинною діяльністю та
вчинення наведених у вироку злочинів, про що стверджує у касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_2, ОСОБА_3, інші засуджені та їх захисники.

Крім того, заслуговують на увагу доводи у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 та його захисника
ОСОБА_6 про те, що суд при розгляді справи допустив істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Так, з протоколу судового засідання (т. 12, а.с. 202, 208) вбачається, що
після закінчення у справі судового слідства останнє слово надано: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Однак, зазначений протокол не
містить даних про надання останнього слова на той час підсудному ОСОБА_4 Про це ж свідчить і звіт про
фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису
(т. 12, а.с. 204, 207). Не надання підсудному права виступити в дебатах і з
останнім словом, згідно вимогам ст. 370 КПК України, є істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального закону, яке у всякому випадку тягне за собою
скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд.

Разом
із тим, твердження засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 про те, що
апеляційний суд розглянув справу за їх апеляціями без участі в судовому
засіданні засудженого ОСОБА_4, на чому він наполягав і направляв до
апеляційного суду відповідну заяву, є безпідставними. Даних про бажання
засудженого брати участь в засіданні суду апеляційної інстанції матеріали
справи не містять.

Необґрунтованими
також є доводи у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_5
про те, що справу щодо ОСОБА_2
порушено всупереч вимогам Закону України “Про статус депутатів місцевих рад”.
Матеріали справи містять дані про те, що справу щодо депутата місцевої ради
ОСОБА_2 спочатку, 23 червня 2006 року, дійсно порушено не прокурором АР Крим,
але виконуючим обов'язки АР Крим на момент порушення справи, що не являється
порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

З
огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок відносно засудженого
ОСОБА_4 підлягає скасуванню а справа направленою на новий судовий розгляд.
Згідно ст. 26 КПК України об'єднання і виділення справ проводиться за
постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або за ухвалою чи
постановою суду. Виділення справи допускається тільки у випадках, які
викликаються необхідністю, коли це не може негативно відбитися на всебічності,
повноті і об'єктивності дослідження і вирішення справи. У даній справі
засуджена група осіб, які визнані винними у вчиненні декількох злочинів у
складі організованої злочинної групи, і, на думку колегії суддів, виділення з
неї в окреме провадження справи щодо особи, при наявності сумнівів у
доведеності існування організованої групи, неможливе, а тому вирок підлягає
скасуванню і направленню на новий судовий розгляд у повному обсязі.

Згідно
ст. 377 КПК України при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного
суду мають бути зазначенні підстави, через які апеляцію визнано
необґрунтованою. Ці вимоги закону судом апеляційної інстанції не виконані. Із
змісту ухвали вбачається, що вона не містить мотивованих відповідей на
зазначені в апеляціях доводів про недоведеність утворення ОСОБА_2 організованої
групи, та вчинення злочинів іншими засудженими особами, перебуваючи у її
складі, про що вони зазначили у поданих апеляціях. Без уваги суду залишено і
допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону відносно
засудженого ОСОБА_4

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та інших підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий
розгляд, під час якого суду необхідно врахувати
наведене у даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційних скаргах
засуджених та захисників, і в залежності від установленого прийняти
рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись
ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а

касаційні скарги засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 та захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок
Київського районного суду м. Сімферополя від 19 березня 2007 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 19 червня 2007 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до того ж суду у іншому складі суду.

с у д д
і:

Т.В. Гошовська
К.Т. Кравченко
М.А. Мороз