У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Кривенди О.В.,
Пошви Б.М.,

за участю прокурора

Колесніченка О.В.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 14 серпня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції та касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 1 жовтня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2008 року щодо ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вироком місцевого суду:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця смт. Червоне Глухівського району

Сумської області, без визначеного місця
проживання,

раніше судимого:

- 4 квітня 1994 року Глухівським районним
судом

Сумської області за ст. 17, ч. 2 ст.
140, ч. 2 ст. 140 ст. 42

КК України 1960 року до позбавлення волі
на 2 роки;

- 1 жовтня 1997 року Глухівським районним
судом

за ст. 19 ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України
1960 року до виправних

робіт на 2 роки. Постановою цього ж суду
від 1 лютого 1999 року

виправні роботи замінено на позбавлення
волі;

- 19 лютого 2001 року Глухівським районним
судом

за ч. 3 ст. 81 КК України 1960 року до позбавлення
волі

на 3 роки;

- 17 листопада 2003 року Глухівським міськрайонним
судом

за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.
185, ст. ст. 70, 71 КК України

до позбавлення волі на 3 роки 1 місяць;

- 14 квітня 2004 року Глухівським міськрайонним
судом

за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України
до позбавлення волі

на 3 роки 6 місяців. Звільнений 3 лютого
2007 року

за відбуттям покарання,

- засуджено
за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на вісім років.

За ч. 1 ст.
188 та ч. 2 ст. 263 КК України ОСОБА_1 виправдано за недоведеністю його участі
у вчиненні цих злочинів;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,

уродженця та
жителя смт. Червоне

Глухівського району Сумської області,

такого, що не має судимості,

та

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,

уродженця та
жителя смт. Червоне

Глухівського району Сумської області,

такого, що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 296 КК України виправдано
за відсутністю у їх діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного
суду Сумської області від 10 січня 2008 року апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_1 залишені без задоволення, а вирок Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 1 жовтня 2007 року - без зміни. З формулювання обвинувачення
у вироку виключено посилання суду на те, що ОСОБА_1 завдавав удари ОСОБА_4 ногами.

Як визнав місцевий суд, ранком 9 квітня
2007 року, ОСОБА_1, перебуваючи у будинку свого знайомого ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, разом із потерпілим
вживав алкогольні напої. Приблизно о 13 годині, ОСОБА_1 дав ОСОБА_4 100 рублів РФ і 3 грн. 50 коп. щоб той придбав горілку
для спільного вживання. Коли ОСОБА_4 взявши гроші вийшов із будинку, ОСОБА_1 ліг спати.

Прокинувшись,
ОСОБА_1 побачив ОСОБА_4, який спав, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння. Оглянувши одяг і не знайшовши гроші та переконавшись у тому, що потерпілий не приніс горілку, скинув ОСОБА_4 з ліжка і умисно завдав
йому декілька ударів руками у голову та тулуб, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження,
від яких потерпілий на місці злочину помер того ж вечора.

Органами досудового
слідства ОСОБА_1 обвинувачувався й у тому, що у лютому
2007 року на міському звалищі м. Глухів біля урочища “Борок”, він знайшов штик від
карабіну системи “Маузер” зразка 1898-1935 років, який незаконно, без передбаченого
законом дозволу, носив при собі. Вказану холодну зброю було вилучено у ОСОБА_1 10 квітня 2007 року при його затриманні.

Крім того, ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що вночі 20 березня 2007 року, він,
із відкритого колодязя телефонної мережі на вул. Пушкіна у м. Глухів, шляхом демонтажу
викрав 64 м. кабелю, заподіявши Глухівському ЦЕЗ №2 шкоду на суму 1 715 грн. 12
коп.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 органи досудового слідства пред'явили обвинувачення
у тому, що 9 квітня 2007 року, приблизно о 15 годині, вони, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, поблизу автобусної зупинки на центральній вулиці смт. Червоне
Глухівського району, групою осіб, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства, брутально лаючись на адресу ОСОБА_4, з особливою зухвалістю, завдали потерпілому декілька ударів
в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження.

У касаційному поданні прокурор
просить судові рішення як щодо ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати у
зв'язку із неправильним застосуванням кримінального та істотним порушенням
кримінально-процесуального законів, а справу направити на додаткове
розслідування.

Висновок суду про те, що дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 не містять ознак
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, не відповідають фактичним обставинам
справи і є помилковим.

Прокурор вважає, що досудовим слідством
за наявності низки сумнівів щодо відповідності механізму спричинення тілесних
ушкоджень, які були продемонстровані при відтворенні обстановки та обставин
події, безпідставно не призначено додаткову судово-медичну експертизу. Слідчий, як вказує прокурор, безпідставно
закрив матеріали справи стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України,
оскільки не всі обставини отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень були перевірені
з достатньою повнотою.

Належним чином не була допитана потерпіла ОСОБА_5, та не дана оцінка показанням як свідка
ОСОБА_6, так і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про завдавання ударів потерпілому ще біля
магазину.

Апеляційний суд у свою чергу не звернув
увагу на те, що місцевий суд встановив іншу локалізацію удару завданого ОСОБА_3
ОСОБА_4, ніж та, що інкримінувалася досудовим слідством і не визначив ступінь
тяжкості цього тілесного ушкодження. Прокурор вважає, що суд, вийшов за межі
своїх повноважень, уточнивши фактичні обставини справи і виключивши з вироку
посилання на те, що ОСОБА_1 бив потерпілого ногами.

На думку прокурора, суд безпідставно
виправдав ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 263 КК України, оскільки висновки суду не відповідають зібраним матеріалам
справи.

Не грунтується на матеріалах справи й
висновок суду щодо невинуватості ОСОБА_1 у крадіжці кабелю. Суд, як зазначає
прокурор, не звернув увагу на явку із повинною а також на те, що при перевірці,
заява ОСОБА_1 про застосування до нього незаконних методів ведення слідства, не
знайшла свого підтвердження.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення, в частині
визнання його винним в умисному заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень,
від яких настала смерть потерпілого та виправдання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні
хуліганства, скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. ОСОБА_1
вважає, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдали потерпілому смертельних ударів, а
він був змушений обмовити себе у вчиненні цього злочину через застосування до
нього на досудовому слідстві незаконних методів. Засуджений вважає, що досудове
та судове слідство проведено неповно та однобічно з порушенням
кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідача,
прокурора який підтримав касаційне подання і вважав, що касаційна скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині безпідставного виправдання
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи, наведені у касаційних поданні та скарзі, колегія суддів знаходить, що касаційне
подання прокурора та касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 слід задовольнити.

Органами
досудового слідства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачувалися у
тому, що 9 квітня 2007 року, приблизно о 15 годині, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, біля автобусної зупинки, розташованій на центральній вулиці с. Червоне
Глухівського району в присутності односельців, висловлювалися на адресу ОСОБА_4 брутальною лайкою і з особливою зухвалістю, умисно, грубо
порушуючи громадський порядок безпричинно побили потерпілого. При цьому ОСОБА_3 завдав удар ліктем руки в голову, спричинивши потерпілому
садно правої вушної раковини та синець, що віднесені до категорії легких тілесних
ушкоджень.

ОСОБА_2 у свою чергу завдав кулаком два удари в обличчя, спричинивши
потерпілому тілесні ушкодження у виді ран правого надбрів'я з корововиливом у м'які
тканини голови та синці обох повік правого ока, що також віднесені до категорії
легких тілесних ушкоджень.

Оскільки ці
дії були вчинені у громадському місці групою осіб, що супроводжувалося нецензурними
висловами, органи досудового слідства кваліфікували їх за ч. 2 ст. 296 КК України.

За вироком місцевого
суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом із знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_6, 9
квітня 2007 року, приблизно о 15 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля одного з продовольчих магазинів у с. Червоне Глухівського району. До них підійшов потерпілий
ОСОБА_4 і запропонував вжити разом із ним наявну у нього горілку. Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4 висловлювався образливо
на адресу присутніх.

Коли ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інші відійшли у бік зупинки громадського
транспорту до них знову підійшов п'яний ОСОБА_4
і продовжував висловлюватися
образливо.

Як визнав суд, спочатку ОСОБА_2 двічі вдарив кулаком в обличчя потерпілому, а потім ОСОБА_3 завдав удар лівим ліктем у підборіддя, від чого ОСОБА_4 двічі падав на землю (т.2 а/с 280).

Як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повністю визнавали себе винними у побитті ОСОБА_4 на зупинці громадського транспорту і стверджували, що від
їх трьох ударів у голову потерпілий двічі падав. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стверджували, що більше ударів потерпілому
не завдавали.

Місцевий суд
виправдовуючи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнав, що хоча їх
дії носили протиправний характер, але за своїм змістом і мотивами не мали характеру
таких, що були вчинені з хуліганських мотивів, і не містять у собі ознак складу цього
злочину.

З таким висновком
колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Свій висновок,
щодо відсутності у діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого
ч.2 ст. 296 КК України, суд обґрунтував, як показаннями вказаних
осіб, свідків, так і іншими доказами.

Проте, як свідчать
матеріали справи, суд зробив висновок на суперечливих показаннях, яким не дав належної
оцінки і прийняв необгрунтоване і передчасне рішення, яке не можна визнати законним.

Так, зокрема,
свідок ОСОБА_7 (т. 1 а/с. 81) у своїх показаннях
пояснював, що першим ОСОБА_4 ліктем правої руки в голову вдарив ОСОБА_3 Від його удару потерпілий впав. Панов підняв його і тоді
ОСОБА_2 завдав удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_4також упав під лавку.

З показань іншого
свідка цих подій ОСОБА_6 убачається, що коли вони біля магазину
вживали горілку, принесену ОСОБА_4, ОСОБА_2 у відповідь на образливі
слова вдарив кулаком в обличчя у ділянку вуха сидячого потерпілого.

ОСОБА_6 пояснював, що бачив,
як ОСОБА_2 лівою рукою завдав удар у ділянку щелепи, а правою - у ділянку
брові іншого ока. ОСОБА_2 бив потерпілого за те, за що били й раніше,
тобто за образливі слова (т. 1 а. с. 84). ОСОБА_3 також вдарив сидячого
ОСОБА_4 ліктем у голову.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що коли вони забирали ОСОБА_4 на зупинці, обличчя потерпілого було побите, а над бровою
була рана.

Під час відтворення
обстановки та обставин події ОСОБА_3 повідомив, що першим вдарив кулаком в обличчя
ОСОБА_2, а вже потім вдарив і він ліктем лівої руки.

ОСОБА_2 стверджував, що біля
магазину ОСОБА_3 завдав декілька ударів в груди потерпілому
(т. 1 а. с. 116). Більше біля магазину ОСОБА_4 ніхто не бив.

ОСОБА_2 підтвердив, що вже
на зупинці він вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_4 першим і розсік йому брову. Після цього
ОСОБА_4 опинився під лавкою і в цей час прийшла сестра потерпілого.

10 квітня
2007 року під час допиту в якості підозрюваного (т. 2 а. с. 48) ОСОБА_2 повідомив, що біля магазину ОСОБА_4 першим побив ОСОБА_3, завдавши потерпілому
декілька ударів кулаком у груди і це він бачив особисто. На зупинці вже він
не стримавшись, за образливі слова, вдарив сидячого потерпілого кулаком в обличчя.
Від його удару ОСОБА_4 вдарився головою об стіну. Чи бив потерпілого
ОСОБА_3 ліктем в голову - не бачив.

Будучи допитаним
29 квітня 2007 року (т. 2 а. с. 64) в якості обвинуваченого, у присутності свого захисника, ОСОБА_2 підтвердив попередні показання, пояснивши,
що біля магазину саме ОСОБА_3 першим вдарив п'яного ОСОБА_4 Він також ствердив, що вже на зупинці він вдарив потерпілого
кулаком в обличчя і розбив йому брову. Від його удару ОСОБА_4 упав з лавки у куток
приміщення зупинки.

Під час допиту
7 липня 2007 року ОСОБА_2 повідомив, що на автобусній зупинці він
спочатку брутально висловився на адресу потерпілого, а потім завдав йому два удари
кулаком в обличчя. ОСОБА_3 також завдав один удар ліктем в обличчя.

ОСОБА_2 визнавав, що висловлювався брутально в присутності сторонніх
осіб і завдав удари потерпілому безпричинно, оскільки той нічого поганого йому не
зробив (т. 1 а. с. 75).

ОСОБА_3, також як і ОСОБА_2, підтвердив, що першим вдарив потерпілого
кулаком в обличчя ОСОБА_2 ОСОБА_3 визнавав, що вдарив потерпілого лівим ліктем
у ділянку правого ока. Саме від його удару ОСОБА_4 упав під лавку. Як
пояснював ОСОБА_3, поведінка і розмови потерпілого викликали
у нього почуття презирства, тому він його і вдарив.

Будучи допитаним
в якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_3 визнав тільки те,
що після удару ОСОБА_2, будучи обуреним поведінкою ОСОБА_4, ліктем лівої руки, він завдав удар потерпілому в обличчя.

Саме такі показання давалися ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на досудовому слідстві.

У судовому засіданні
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтвердили свої попередні показання щодо
кількості і локалізації ударів, які вони завдали потерпілому.

Свідок ОСОБА_7 у суді пояснив, що першим завдав два удари кулаком ОСОБА_2, а потім ОСОБА_3 ліктем лівої руки вдарив потерпілого у
підборіддя.

У той же час свідок ОСОБА_6 у суді стверджував, що біля магазину
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по одному разу вдарили ОСОБА_4, а потім всі пішли на автобусну зупинку.

7 липня
2007 року слідчий, дійшовши висновку про те, що в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, а є ознаки іншого злочину (ч. 2 ст. 296 КК України), закрив
справу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі п. 2 ст.
6 КПК України.

З огляду на
наведене, колегія суддів вважає, що наявні суперечності у показаннях як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та відсутність належної оцінки цим доказам,
привели суд до помилкового висновку щодо фактичних обставин справи і передчасного
рішення про відсутність у діях вказаних осіб складу злочину.

Крім того, суд
не мотивував у вироку чому він відкинув доводи обвинувачення та не поставив під
сумнів висновок комплексної судово-медичної експертизи № 81 від 6 липня 2007 року, щодо кількості та локалізації тілесних ушкоджень, заподіяних
потерпілому, і зокрема у ділянці голови.

Не дана оцінка
показанням ОСОБА_2 про те, що від його удару ОСОБА_4 вдарився головою об цегляну стіну зупинки.

Не враховано й те, що в різні ділянки голови ОСОБА_4 було завдано не менше
дев'яти ударів.

Поза увагою
суду залишилися й показання ОСОБА_1 про те, що він завдав лише два удари в
живіт потерпілому.

Висновок про
те, що завдані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 удари в голову потерпілого і отримана ним
травма черепа та головного мозку не знаходяться у причинному
зв'язку із смертю ОСОБА_4, також є сумнівним і передчасним.

Залишилися нез'ясованими
питання чи могла утворитися у потерпілого черепно-мозкова травма від удару головою
об цегляну стіну зупинки, а також щодо відповідності механізму спричинення тілесних
ушкоджень потерпілому ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, продемонстровані ними при відтворенні обстановки та обставин
події.

Належним чином
не допитана й свідок ОСОБА_5 щодо обставин виявлення нею побитого ОСОБА_4

Ці та інші обставини
залишилися поза увагою як слідчого, так і суду, що є неприпустимим і свідчить про неповноту слідства та передчасність
прийнятого судом рішення.

Що стосується
виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 263 КК України, то це рішення
також є сумнівним і непереконливим, оскільки висновок суду щодо фактичних
обставин не відповідає дійсності.

Висновок суду
щодо недоведеності винності ОСОБА_1 у викраденні шляхом демонтажу 60 метрів
кабелю також, не можна визнати обгрунтованим.

Доводи ОСОБА_1 про те, що явку з повинною він написав внаслідок застосування
недозволених методів ведення слідства, і які суд визнав як достовірний факт, з огляду
на наявні у справі докази, не можна вважати правильними.

Посилання суду
на те, що показання свідка ОСОБА_10 є неправдивими, непереконливі, оскільки
у справі є достатньо даних, котрі вказують на її місце перебування і суд для перевірки
її показань повинен був допитати цього свідка,, а також особу, яка її допитувала, щоб усунути усі сумніви щодо повідомлених нею фактів.

Суд апеляційної
інстанції під час розгляду доводів апеляцій не звернув увагу на допущені судом першої
ланки порушення, а тому його рішення також не можна вважати законним.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає судові рішення у даній справі помилковими,
постановленими із істотним порушенням кримінально-процесуального
і неправильним тлумаченням кримінального законів і такими, що підлягають скасуванню,
а справа - направленню на додаткове розслідування.

Під час додаткового розслідування слід
усунути зазначені недоліки та неповноту, виконати й інші необхідні слідчі дії,
а також урахувати та перевірити доводи, наведені як у касаційній скарзі
ОСОБА_1, так і у касаційному поданні. прокурора.

Якщо орган досудового слідства дійде висновку
щодо наявності у ОСОБА_1 ознак викрадення кабелю, то слід мати на
увазі положення Закону України № 270/VI від 15 квітня
2008 року.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції,
задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду
Сумської області
від 1 жовтня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2008 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_1 залишити
попередній - тримання під вартою.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Кривенда О.В. Пошва Б.М.