Справа №478/2435/14-к 03.06.2015 03.06.2015 03.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
судового розпорядника: ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м. Одеса, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, безробітний, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
· 27.05.2002 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, 69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 11.02.2003 року по відбуттю покарання;
· 25.02.2008 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 15.01.2010 року по відбуттю покарання;
· 23.12.2010 року Київським районним судом м. Одеса за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;
· 24.05.2012 року Суворівським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 7 років позбавлення волі, 16.04.2013 року апеляційним судом Одеської області вирок змінено та визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України,
__________________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/385/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст. 391 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_8
Обвинувачений: ОСОБА_6
Захисник : ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 391 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання приєднано частину не відбутого покарання за вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 24.05.2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2015 року, на підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 407 КПК України скасувати та ухвалити нове рішення, яке б відповідало вимогам п. п. 1, 2, 5 ст. 9, ст. 370 КПК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Обвинувачений вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні прийшов до висновку про необґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення, проте в супереч таким висновкам, незаконно визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України.
Вказує, що дійсно порушував встановлений в колонії № 93 режим тримання під вартою, проте був притягнутий за це до відповідальності, а тому відповідно до ст. 19 КПК України, не може бути повторно притягнутий до відповідальності за одне і те саме правопорушення двічі.
В своїх доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений, вказує, що судом першої інстанції, в супереч вимогам ст. 91 КПК України, не було встановлено обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 391 КК України, а встановлено лише обставини притягнення його до відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він відбуваючи покарання у Казанківській виправній колонії № 93 в Миколаївській області, який попередньо був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму, за що 12.05.2014 року був переведений до приміщення камерного типу (одиночної камери), 12.11.2014 року в супереч встановленого графіку чергувань по прибиранню території відділення № 8, на вимогу начальника відділу . № 8 - ОСОБА_10 , двічі відкрито, в категоричній формі відмовився від виконання своїх обов`язків.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи викладені в тексті апеляційної скарги та доповненнях до неї, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, дійшла до наступного.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України, за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами дослідженими під час судового засідання та викладеними у вироку суду.
Твердження апелянта про те, що в його діях 12.11.2014 року не мало місце злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань є голослівним.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.03.1993 року під злісною непокорою законним вимогам адміністрації установи виконання покарань слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови).
Таким чином, відкрита категорична відмова обвинуваченого від роботи без поважних причин, вірно розцінена судом першої інстанції, як злісна непокора вимогам адміністрації виправної установи, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_6 .
Доводи апелянта про те, що в силу вимог ст. 19 КПК України не може бути двічі притягнутий до кримінальної відповідальності є безпідставними, оскільки у справі відсутні відомості про те, що обвинувачений раніше вже був притягнутий до кримінальної відповідальності за вказані правопорушення. Притягнення цієї особи за це ж правопорушення до інших видів відповідальності ( дисциплінарної) не є перешкодою для притягнення її до кримінальної відповідальності.
Також, не можна брати до уваги доводи апелянта про вихід суду першої інстанції за межі пред`явленого обвинувачення. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не прийняв до уваги обставини накладення на ОСОБА_6 стягнення у період з 25.05.2014 року по 31.10.2014 рік, оскільки в обвинуваченні та обвинувальному акті, в супереч вимогам ст. 91 КПК України, обставини вчинення таких правопорушень не зазначено.
Проте, вірно враховано обставини вчинення правопорушення 12.11.2014 року, яке потягло за собою кримінальну відповідальність.
Стосовно призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно, на думку колегії суддів, призначено вірно відповідно вимог ст. ст. 6567 КК України.
Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону органами досудового слідства та судом не допущено, а тому, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення апеляції засудженого.
Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що підстав для зміни вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2015 року відносно ОСОБА_6 та задоволення його апеляційних вимог у матеріалах провадження також немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2015 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ст. 391 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого на цей вирок залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового провадження до Вищого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.
Головуючий:
Судді: