У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Пошви Б.М. і Гошовської Т.В.,

за участю прокурора захисника
засудженого

Саленка І.В., ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні 27
грудня 2007 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 і засудженого
ОСОБА_2 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області
від 17 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від
3 жовтня 2006 року.

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області
від 17 липня 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Грушківка Кам”янського району Черкаської області, раніше не
судимого,

засуджено :

- за ч. 2 ст.
310 КК України на 3 роки позбавлення
волі,

- за ч. 1 ст. 203 КК України до
штрафу в розмірі 510 грн. з позбавленням права обіймати керівні посади в приватнопідприємницькій діяльності строком на
1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, остаточне покарання
ОСОБА_2 призначено 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати
керівні посади в приватнопідприємницькій діяльності строком на
1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання звільнено з
випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 3 жовтня 2006 року
вирок щодо ОСОБА_2 змінено, в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 310 КК
України вирок скасовано, справу провадженням закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України. Постановлено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 1 ст. 203 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 510 грн. з позбавленням
права обіймати керівні посади в приватнопідприємницькій діяльності строком на 1
рік.

У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду, з урахуванням змін внесених апеляційним судом, ОСОБА_2
визнано винуватим і засуджено за те, що він у квітні 2004р., будучи директором
ТОВ “Промпродсервіс” займався господарською діяльністю з культивування та
вирощування рослин, які містять наркотичні засоби, і щодо яких є спеціальна
заборона, встановлена законом.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 і засуджений ОСОБА_2 просять судові рішення в частині засудження останнього за ч. 1 ст. 203 КК
України скасувати, а справу щодо нього провадженням закрити на підставі п. 2
ст. 6 КПК України, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону,
однобічність досудового слідства. Вважають, що матеріали справи
сфальсифіковано. Крім того, вказують на те, що судами безпідставно не звільнено
ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв'язку
із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційної
скарги, прокурора, який просив частково
задовольнити касаційну скаргу та закрити справу на підставі ст. 49 КК України у
зв'язку з закінченням строків давності, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Перевіркою встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини
справи. Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 203 КК України, суд зробив на підставі доказів,
досліджених у судовому засіданні, і детально викладених у вироку. Кваліфікація
дій засудженого відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2 про те, що у діях останнього
відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 203 КК України, ретельно
перевірялися, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, і визнані
безпідставними.

Підстав для скасування чи зміни вироку
та ухвали апеляційного суду у частині доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчинені
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203 КК України, немає.

Разом із тим, апеляційний суд
безпідставно не звільнив ОСОБА_2, на підставі ст. 49 КК України, від
кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203
КК України, який згідно ст. 12 КК
України відносяться до злочину невеликої тяжкості.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинив злочин,
передбачений ч. 1 ст. 203 КК України, у квітні 2004 року, а відповідно до ст.
49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня
скоєння злочину невеликої тяжкості, до яких відноситься ч. 1 ст. 203 КК України, до вступу
вироку в законну силу пройшло два роки.

Ураховуючи те, що суд першої та апеляційної інстанцій наведених вимог
закону не виконали, колегія суддів вважає за необхідне судові рішення щодо
ОСОБА_2 змінити та звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення
злочину, передбаченого ч. 1 ст.
203 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків
давності.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів у кримінальних справах Судової палати Верховного Суду України

у х в а л и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 17 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203 КК України на
підставі ст. 49 КК України.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Пошва Б.М. Гошовська Т.В.