Справа №473/5930/14-к 12.03.2015 12.03.2015 12.03.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої-судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002357, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луб`янка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

потерпілий: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_6

захисники: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 : не оскаржуючи вид та міру покарання, просить про скасування вироку суду першої інстанції та про постановлення нового, яким притягнути до відповідальності інших винних осіб.

____________________________________________________________________________________________Провадження № 11-кп/784/187/15 Головуючий в суді першої інстанції суддя ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Головуючий в судді апеляційної інстанції: суддя ОСОБА_1

Кроткий зміст судового рішення суду першої інстанції вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт строком 240 годин.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 10000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 :
На думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні докази по справі, оскільки під час розгляду справи по суті судом першої інстанції не допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які на досудовому слідстві були допитані в якості свідків.

Вважає, що допит вказаних осіб був важливим, оскільки, як апелянт зазначає, саме ОСОБА_10 разом зі своїм тестем здавали викрадене майно. Дана обставина підтверджується відеозаписом із камер відеоспотереження. Зазначає, що ні на досудовому слідстві, а ні під час розгляду справи по суті питання співучасті даних осіб не розглядалося.

Вказує, що обвинувачений самотужки не міг погрузити на саморобну тачку викрадене майно та перевезти до свого помешкання (на відстань 400 -500 метрів) через його вагу.

Тому, на думку апелянта, провадження по даній справі слід було відкривати за ч. 2 ст. 185 КК України та притягнути до відповідальності осіб, які фактично збували викрадене майно.

Зазначає, що безпосередньо сам знайшов викрадене майно, яке знаходилося на пункті прийому металобрухту та викликав туди працівників міліції, а ОСОБА_6 замість того, щоб відшкодувати завдані збитки, навмисно спалив отримані від продажу кошти у сумі 2974 грн.

Вважає, безпідставним посилання суду, як на обставини, що пом`якшують призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, це щире каяття та багатодітність.

Стверджує, що ст. 66 КК України не передбачена така пом`якшуюча покарання обставина, як багатодітність.

Обставини, встановлені судом першої інстанції:
31.10.2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_6 , прийшов на подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 на загальну вартість 26000 грн. Викрадене майно ОСОБА_6 по черзі перемістив до місця свого мешкання по АДРЕСА_2 , де порізав на частини та надалі розпорядився на власний розсуд. В ході досудового розслідування каток та чан повернуто потерпілому ОСОБА_5 .

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний су3д прийшов до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку суду наведено докладні мотиви.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені у вироку судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину у вчиненні злочину визнав повністю вбачається, що дійсно він 31.10.2014 року в вечірній час шляхом вільного доступу з метою викрадення чужого майна прийшов на подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідкіля таємно викрав сільськогосподарське майно. Викрадене майно перемістив до місця свого мешкання, де порізав на частини та здав на металобрухт. У вчиненому злочині кається.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується і показами самого потерпілого ОСОБА_5 , який в суді першої інстанції показав, що він є членом фермерського господарства. По АДРЕСА_2 , на подвір`ї домоволодіння знаходиться його майно, а саме сільськогосподарська техніка. В ніч на 31.10.2014 року з вказаного подвір`я було викрадене сільськогосподарське майно. В подальшому було встановлено, що крадіжку його майна вчинив ОСОБА_6 .

Є безпідставними твердження апелянта, що судом першої інстанції не було допитано осіб, які допитувалися на досудовому слідстві як свідки, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, з чим потерпілий погодився в судовому засіданні.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів.

З журналу підготовчого судового засідання та ухвали суду першої інстанції про призначення кримінального провадження до судового розгляду від 23 грудня 2014 року вбачається, що ані стороною захисту, ані стороною обвинувачення, ані потерпілим не було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час розгляду справи по суті. А відповідно до норм діючого законодавства, суд не вправі самостійно ініціювати допит будь-кого з осіб чи досліджувати докази, які не були заявлені сторонами кримінального провадження під час підготовчого судового засідання.

Є необґрунтованим послання апелянта на відеозапис з камер спостереження, як на доказ причетності до вчинення злочину і інших осіб. Даний відеозапис не досліджувався в суді першої інстанції, оскільки не було заявлено клопотання про його дослідження чи залучення до матеріалів справи як доказ.

Суду першої інстанції не було надано доказів щодо вчинення злочину не лише ОСОБА_6 , а й іншими особами. Тому дане кримінальне провадження розглядалося відповідно обвинувального акту лише щодо ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ст. 337 КПК України.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки відсутні підстави для надання іншої правової оцінки діям обвинуваченого ОСОБА_6 , відмінної від наданої судом першої інстанції.

Щодо твердження апелянта про безпідставність посилань суду першої інстанції на щире каяття та багатодітність обвинуваченого ОСОБА_6 , як на обставини, які пом`якшують призначене покарання, колегія суду вважає надуманим.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачено, що при призначені покарання обставинами, які його пом`якшують визнаються з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому злочині, що вбачається із журналу судового засідання та вироку суду від 08 січня 2015 року. Дана обставина є свідченням того, що обвинувачений готовий нести кримінальну відповідальність за вчинену крадіжку.

Щодо посилання суду першої інстанції на наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 трьох неповнолітніх дітей, як обставину, що пом`якшує призначене покарання, то воно є законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» перелік обставин наведений в ч. 1 ст. 66 КК України не є вичерпним, і відповідно до ч. 2 зазначеної статті при призначені покарання суд може (має право) визнати й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 409 ч. 1 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підстав, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК України, для скасування вироку відносно ОСОБА_6 апеляційний суд не вбачає.

Також, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку, як про це в апеляційній скарзі просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2014 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча:

Судді: