Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів: за участю прокурора ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь при розгляді справи апеляційним судом, на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2013 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:

за ч. 3 ст. 364 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки;

за ч.1 ст. 190 КК України на 3 роки обмеження волі;

за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України на 4 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначене покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 81 КПК України 1960 року.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, обіймаючи посаду оперуповноваженого 1-го сектору 3-го відділу Головного відділу контррозвідки з захисту економіки УСБУ в Одеській області, тобто будучи посадовою особою та працівником правоохоронного органу, на початку жовтня 2010 року з корисливих мотивів, використовуючи владні повноваження, підбурюючи ОСОБА_6 до дачі хабара працівнику УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 та керівництву УСБУ в Одеській області, шляхом обману вирішив заволодіти грошовими коштами.

Так, ОСОБА_5, будучи поінформованим, що співробітник УСБУ ОСОБА_7 здійснює перевірку діяльності посадових осіб Департаменту транспортного комплексу та зв'язку Одеської міської ради при передачі міських автобусних маршрутів №148, 149, 210, 280 з обслуговування перевізником ТОВ «Експрес» на обслуговування ТОВ «Гленкор-ЮГ», представником якого був ОСОБА_6, вимагав у ОСОБА_6 7000 доларів США для забезпечення позитивних результатів перевірки.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 13 жовтня 2010 року зустрівся з ОСОБА_6 та, повідомивши йому свої умови, увів останнього в оману, що у разі незгоди з ними договори на обслуговування автобусних маршрутів буде розірвано.

ОСОБА_6, побоюючись негативних наслідків, погодився передати ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 4000 доларів США.

2 листопада 2010 року близько 21 год. ОСОБА_5 за місцем проживання ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) отримав частину обговореної суми в розмірі 1000 доларів США, що становило 7916,7 грн. та розпорядився нею на власний розсуд.

9 листопада 2010 року близько 21 год. ОСОБА_5, прибувши до місця проживання ОСОБА_6, отримав від нього другу частину обумовленої суми в розмірі 3000 доларів США, що становило 31669, 80 грн., після чого був затриманий.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2013 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 приведено у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції».

Постановлено звільнити ОСОБА_5 від покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим:

за ст.ст. 15 ч. 2, 27 ч. 4, 369 ч. 1 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі;

за ч.1 ст. 190 до покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки на підставі ст.76 КК України.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2014 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою приведено вирок щодо ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 р. «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції».

Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 3 на ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим:

за ч. 1 ст. 364 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком 3 роки;

за ст.ст. 15 ч. 2, 27 ч. 4, 369 ч. 1 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі;

за ч.1 ст.190 до покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені ст.76 КК України.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалені щодо ОСОБА_5 судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчинених ним злочинів та його особі внаслідок м'якості, а також на неправильне застосування кримінального закону. Вказує, що судом було неправильно застосовано ст. 75 КК України та не застосовано ст. 54 КК України. Крім того зазначає, що під час апеляційного розгляду справи колегія суддів не звернула увагу на необхідність застосування ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України.

На касаційну скаргу надійшли заперечення від захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_5

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, просив змінити судові рішення та звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання на підставі ст. 49 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів у касаційній скарзі не оспорюється.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України, та на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний вирок переглядався в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2013 року його залишено без зміни.

В подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 приведено у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції».

Разом з тим, Апеляційний суд Одеської області 15 липня 2014 року ухвалу районного суду від 25 квітня 2014 року скасував і постановив нову ухвалу, якою приведено вирок щодо ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції». Дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з ч. 3 на ч. 1 ст. 364 КК України. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ст.ст. 15 ч. 2, 27 ч. 4, 369 ч. 1, ч.1 ст.190, ч. 1 ст. 364 КК України. На підставі ст. 70 КК України визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені ст.76 КК України.

При цьому, Апеляційний суд Одеської області, перевіряючи вирок районного суду та постановляючи ухвалу від 5 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 не звернув увагу на те, що на час розгляду справи в апеляційному суді сплинули строки давності за ст.ст. 15 ч. 2, 27 ч. 4, 369 ч. 1, ч. 1 ст.190 КК України.

Апеляційний суд Одеської області, перевіряючи ухвалу районного суду від 25 квітня 2014 року та приймаючи ухвалу від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_5, та перекваліфікувавши його дії з ч. 3 на ч.1 ст. 364 КК України, не звернув уваги на те, що сплинули строки давності і за ч.1 ст. 364 КК України.

Зважаючи на вищенаведене доводи прокурора про необхідність звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв'язку із закінченням строків давності є обґрунтованими.

Щодо доводів прокурора про незастосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання, то вони також не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 54 КК України можливість застосування такого додаткового покарання є правом, а не обов'язком суду. Тому незастосування судом до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання, з урахуванням даних про його особу, не можна вважати неправильним застосуванням кримінального закону та відповідно підставою для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, п.п.11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року, якою скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року, щодо ОСОБА_5 змінити.

На підставі п.5 ст.74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності.

В решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і:

підпис підпис підпис

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3