У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.,

засудженого

ОСОБА_1,

розглянувши у судовому
засіданні в м. Києві 27 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом 1-ї інстанції, касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2007 року,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

щодо якого 20 січня 2003 року
було
застосовано примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи на
строк 2 роки,

засуджено:

-
за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 152 КК України на 3
роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України на 5
років позбавлення;

- за ч. 2 ст. 152 КК України на 7
років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 152
КК України на 7 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на
10 років позбавлення волі;

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України
на 14 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 15 років.

На відшкодування матеріальної шкоди суд постановив
стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілих: ОСОБА_2 - 2040 грн., ОСОБА_3 - 1300 грн., ОСОБА_4- 2050 грн.,
ОСОБА_5-1750 грн., ОСОБА_6- 1439 грн., ОСОБА_7- 164 грн. 50 коп., ОСОБА_8 -
2600 грн., ОСОБА_9 - 1894 грн. 34 коп., ОСОБА_10 - 1921грн., ОСОБА_11 - 5525 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим
та засуджено за скоєння злочинів, вчинених ним на території м. Харкова та
Харківської області в період з квітня по жовтень 2006 року.

Так, в ніч на 30
квітня 2006 року ОСОБА_1 із метою
викрадення майна приватного
підприємця ОСОБА_9 проник до належного
йому магазину “Світанок”, що знаходився в будинку АДРЕСА_1, звідки таємно
викрав майно, належне останньому , загальною вартістю 1893 грн.95коп.

25 серпня 2006 року в нічний час
ОСОБА_1, будучи у стані алкогольного сп'яніння, в лісопарковій зоні,
розташованій вздовж вулиці Миру у
м. Харкові, перестрів раніше незнайому йому ОСОБА_2 Застосувавши до неї фізичне насильство та висловлюючи погрози
вбивством, подолав волю
ОСОБА_2 до опору, затягнув її вглиб
лісопаркової зони, де побив й
зґвалтував. Після цього,
погрожуючи застосуванням ножа, заволодів майном та грішми потерпілої на загальну суму 1 578 грн. 70 коп.

8 вересня 2006 року близько 22-ї години ОСОБА_1, будучи у
стані алкогольного сп'яніння, біля виходу зі станції метро «Імені
Масельського» у м. Харкові змовився з
невстановленими особами на заволодіння майном
перехожих шляхом погрози застосування
ножа. Побачивши мобільний телефон в руках ОСОБА_12, вони обрали її об'єктом
свого нападу та послідкували за нею по проспекту Московському, підшуковуючи
зручне місце для вчинення злочину. Біля будинку № 254-А невстановлені особи
стали наглядати за навколишньою обстановкою, а
ОСОБА_1, вийшовши за межі попередньої з ними домовленості, схопив
ОСОБА_12 за одяг та умисно наніс їй удар ножем у життєво-важливий орган шию, що
призвело до розвитку геморагійного шоку
на фоні гострої крововтрати й потягло настання смерті потерпілої ІНФОРМАЦІЯ_2. У ході вчиненого
розбійного нападу на ОСОБА_12, поєднаного з умисним її вбивством з корисливих
мотивів, ОСОБА_1 заволодів належним потерпілій
мобільним телефоном «Нокія 6030»
вартістю 477 грн. 85 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на
заволодіння чужим майном шляхом розбою та насильницьке задоволення статевої
пристрасті, ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння приїжджав до станцій метро
та Центрального парку культури й відпочинку м. Харкова, де з поміж громадян
обирав об'єктами вчинення цих злочинів
жінок. Потім він ішов слідом за обраною особою, підшуковуючи місця, де б
реалізації його злочинних намірів не змогли завадити сторонні особи. Обравши
таке місце або затягнувши до нього потерпілу, засуджений учиняв на неї напад. У
такий спосіб ОСОБА_1 вчинив наступні злочини:

- 11 вересня 2006 року близько 21
години в районі перехрестя вулиць Тракторної та Змагання він, схопивши за
волосся ОСОБА_3, відтягнув її на
узбіччя, де ногою вдарив її по нозі, а також наніс 2-3 удари пляшкою
по голові, чим заподіяв потерпілій струс головного мозку та інші тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я. Подолавши таким чином
волю ОСОБА_3 до опору, ОСОБА_1 заволодів її
майном вартістю 2030 грн.;

- 19 вересня 2006 року близько 20
години з метою зґвалтування
неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_1, погрожуючи застосуванням ножа й
убивством, затягнув її вглиб саду школи № 38 по вулиці Харківських
Дивізій. ОСОБА_4, сприймаючи погрози застосування насильства, небезпечного для її життя й здоров'я,
реальними, та з метою уникнути зґвалтування
запропонувала своє майно. Заволодівши наявними у неї грішми й майном на
суму 459 грн. 75 коп., засуджений продовжив застосовувати до неповнолітньої
ОСОБА_4 фізичне насильство з метою її зґвалтування. Однак цей злочин ОСОБА_1 не довів до кінця з причин, що
не залежали від його волі, оскільки на крики потерпілої по допомогу
відгукнулися сторонні особи, які завадили вчиненню зґвалтування;

- 24 вересня 2006 року близько 20
години 30 хвилин він поблизу будинку №1 по провулку Зеленодольському з метою заволодіння чужим майном, вчинив
розбійний напад на ОСОБА_5 - приставив
до її шиї ножа погрожував убивством, заволодів її майном, загальна вартість
якого становила 1657 грн. 10 коп.;

- із тією ж метою 1 жовтня 2006 року близько 6-ї
години по вулиці Полтавський шлях
ОСОБА_1, наздогнавши ОСОБА_6, напав на неї, схопив її за волосся та наніс
декілька ударів кулаками й палицею по голові, в живіт і горло, що призвело до
часткової втрати свідомості потерпілою.
Після чого заволодів її грошима та іншим майном
на суму 1308 грн. 56 коп.;

- 19 жовтня 2006 року близько 21
години біля будинку № 65 по вулиці Карчака
ОСОБА_1 учинив на потерпілу ОСОБА_7
розбійний напад - здавлював руками її шию, металевим предметом завдав удар в обличчя. Застосувавши небезпечне
для життя й здоров'я потерпілої насильство, заволодів її майном, вартістю 187 грн.;

- 20 жовтня 2006 року близько 16 години 30 хвилин по
вулиці Сумській ОСОБА_1, діючи з умислом
на заволодіння чужим майном, пляшкою наніс удар
по голові ОСОБА_8, погрожував
позбавити її життя, заволодів майном
потерпілої вартістю 2 340 грн. 85 коп.;

- того ж дня і в тому ж місці близько 17 години 45
хвилин із метою насильницького
задоволення статевої пристрасті й заволодіння чужим майном ОСОБА_1 учинив напад
на ОСОБА_10 Погрожуючи вбивством,
затягнув її вглиб парку, де продовжив
брутально висловлювати зазначені погрози, застосувавши фізичне насильство,
подолав волю потерпілої до опору й
зґвалтував її. Після того, він заволодів майном та грішми ОСОБА_10 на суму 2086 грн. 10 коп.;

- повторно, із тією ж метою, 22 жовтня 2006 року близько
23 години 15 хвилин біля будинку № 103 по пр-ту Косіора ОСОБА_1
схопив за шию ОСОБА_11,
застосувавши фізичне насильство, що полягало в нанесенні ударів пляшкою по голові
та своїм чолом в її обличчя, затягнув
потерпілу в безлюдне місце, де, приставивши до шиї ножа, погрожував позбавити
її життя. Унаслідок застосованого насильства засуджений заподіяв ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад здоров'я, та, погрожуючи вбивством, подолав
волю останньої до опору й зґвалтував її. Після того, скориставшись уже
застосованим насильством, заволодів належним ОСОБА_11
майном вартістю 524 грн.

У касаційному поданні прокурор
порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. Свою вимогу обґрунтовує тим, що
кваліфікація дій засудженого по епізоду від 25.08.2006 року стосовно
потерпілої ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 187 КК України є зайвою.

У касаційній
скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 вважає недоведеною його
винуватість в інкримінованих йому злочинах. Посилається на те, що досудове слідство та судовий розгляд справи
проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи; вирок постановлений з обвинувальним ухилом; у
судовому засіданні не досліджено ряд доказів та не допитано свідків, що мало
значення для прийняття правильного
рішення. Вказує на те, що під час досудового слідства він був допитаний без
участі захисника, чим було порушено його право на захист, а також порушено його
право на ознайомлення з матеріалами кримінальної справи. Просить вирок щодо
нього скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочинів.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора Казнадзея В.В. на підтримання
доводів касаційного подання та його думку щодо безпідставності касаційної
скарги засудженого, пояснення ОСОБА_1, який підтримав доводи своєї касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи касаційного подання
і касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора та
касаційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення з таких підстав.

Викладені у вироку суду висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні ним наведених у вироку злочинів відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Суд першої
інстанції обґрунтовано визнав одним із доказів винуватості засудженого його ж
показання про обставини вчинення ним злочинних дій стосовно потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які ОСОБА_1
неодноразово давав у присутності
захисників протягом досудового слідства
під час його допитів, ставок віч-на-віч із потерпілими та при
відтворенні обстановки й обставин подій, проведених також з участю захисника,
тобто в умовах, які виключали застосування недозволених методів слідства.

Про правильність такого висновку суду свідчить сукупність
інших, досліджених у ході судового слідства доказів, які об'єктивно
підтверджують достовірність зазначених показань ОСОБА_1

Так, із змісту досліджених у ході судового слідства
показань потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 видно, що
викладені ними обставини вчинення засудженим
на них нападу, поєднаного із застосуванням та погрозою застосування
насильства, небезпечного для їх життя чи здоров'я, та заволодіння їх майном й
зґвалтуванням ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 співпадають
в основному з тими показаннями
про ці обставини, які ОСОБА_1 давав у
ході досудового слідства.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що показання
потерпілих про суттєві обставини вчинення
засудженим злочинів щодо кожної з
них були незмінні, послідовні та
логічні. У тому числі і при проведенні ставок віч-на-віч із ОСОБА_1, в ході
яких останній не висловлював істотних заперечень щодо достовірності показань потерпілих.

Як під час досудового слідства, так і під час судового
розгляду не було встановлено будь-яких даних, які б свідчили про те, що у своїх
показаннях потерпілі обмовляли засудженого.

Тому безпідставними є твердження касаційної скарги
засудженого про суперечливість і недостовірність показань потерпілих.

Крім того,
правдивість показань потерпілих об'єктивно підтверджена іншими дослідженими
судом доказами, зміст яких наведений у вироку.

Зокрема, даними судово-медичних експертиз підтверджені
показання потерпілих ОСОБА_2 О.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про характер,
локалізацію заподіяних їм засудженим тілесних ушкоджень.

Доводи засудженого про відсутність у висновках судово-медичних експертиз
об'єктивних даних щодо зґвалтування
потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, колегія суддів не може розцінити
як підставу для визнання безпідставним засудження ОСОБА_1 за вчинення ним цих
злочинів, оскільки за висновками цих експертиз
можливість насильницького вчинення статевого акту, при обставинах
вказаних потерпілими, не виключається.

Із змісту протоколів пред'явлення особи для впізнання
видно, що з поміж осіб, пред'явлених потерпілим для впізнання, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 упізнали ОСОБА_1 як саме ту
особу, яка вчинила щодо них зазначені у вироку злочини, й достовірність цих
даних потерпілі підтвердили у судовому засіданні.

Також звертає на
себе увагу те, що ще до затримання ОСОБА_1 потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 докладно
вказали на характерні риси обличчя особи, яка вчинила щодо них злочинні дії, на
підставі чого був виготовлений портрет цієї особи, який за основними ознаками
відповідав зовнішності засудженого.

Ту обставину, що під час пред'явлення потерпілій ОСОБА_7 осіб для впізнання вона
нікого не впізнала, посилаючись на те, що після вчиненого зловмисником на неї
нападу відразу ж втратила свої окуляри, а тому була не в змозі добре розгледіти
його, суд обґрунтовано визнав обставиною, яка свідчить про об'єктивність
досудового слідства.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає
безпідставними посилання засудженого у касаційній скарзі на те, що зазначені
процесуальні дії були проведені з порушенням вимог кримінально-процесуального
закону. Доводи ж про те, що ОСОБА_3 невпевнено впізнала його, суперечать даним протоколу
судового засідання, згідно з якими ця потерпіла категорично стверджувала, що
саме ОСОБА_1 учинив на неї розбійний напад за обставин, зазначених у вироку
суду.

Згідно з даними,
які містяться у протоколах вилучення, у
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та брата засудженого - свідка ОСОБА_16
були виявлені й вилучені мобільні телефони.

З показань ОСОБА_16 убачається, що ці мобільні телефони
передав йому ОСОБА_1 Цю обставину підтвердив і засуджений в ході ставки
віч-на-віч із своїм братом.

З протоколів пред'явлення предметів для впізнання видно,
що вказані мобільні телефони були впізнані потерпілими ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, які пояснили, що цими телефонами
заволодів ОСОБА_1 за обставин, зазначених у вироку.

Своє право власності на їх майно, яким ОСОБА_1 заволодів,
вчинивши на них розбійні напади,
потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 підтвердили й наявними в них документами на
мобільні телефони.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, дослідивши
перелічені та інші наведені у вироку
докази, суд першої інстанції дав їм належну оцінку, виклавши її у мотивувальній
частині вироку, і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1
розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, зґвалтування ОСОБА_2, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 та замаху на
зґвалтування ОСОБА_4

Рішення суду про доведеність винності ОСОБА_1 у
вчиненні розбійного нападу та умисного
вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_12 також належно вмотивоване.

Так, з показань ОСОБА_1, які він неодноразово давав у
присутності захисника протягом досудового слідства, убачається, що на початку
вересня 2006 року він, зустрівшись з хлопцями на ім'я “ОСОБА_17” та “ОСОБА_18”
(справу щодо яких виділено в окреме провадження), вирішили пограбувати якусь
дівчину. З цією метою вони приїхали на стацію метро “Імені Масельського",
де обрали об'єктом свого нападу дівчину, яка мала в руках мобільний телефон.
Прослідкувавши за нею, “ОСОБА_17” та “ОСОБА_18” стали наглядати за навколишньою
обстановкою, а він наздогнав цю дівчину, ззаду схопив її за одяг та приставив
до шиї саморобного ножа, вимагаючи не чинити йому опору. Проте дівчина стала
повертатися до нього, і він поранив їй шию ножем. Тоді він вихопив із рук
дівчини мобільний телефон і втік. Потім цей телефон віддав “ОСОБА_17”. Через
деякий час по цьому телефону він розмовляв із невідомим чоловіком, якому
говорив, що власниця даного телефону попала в дорожньо-транспортну пригоду.

Показаннями свідка ОСОБА_19 та даними, що містяться у
роздруківці взаємозєднань телефонних апаратів ОСОБА_19 й потерпілої, підтверджено факт та зміст зазначеної
ОСОБА_1 телефонної розмови, яка мала місце невдовзі після вчиненого ним злочину
щодо потерпілої ОСОБА_12

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав,
що як понятий він був присутній під час проведення відтворення обстановки та
обставин події за участю ОСОБА_1 Із його показань видно, що в ході цієї слідчої
дії засуджений у присутності понятих, судово-медичного експерта й захисника
ОСОБА_1 добровільно й самостійно указав на обставини вчинення ним неправомірних
дій і ніяких зауважень, заперечень ані він, ані його захисник не висловлювали.

Відтворивши відеозапис цієї слідчої дії у судовому
засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що показання, в яких ОСОБА_1 визнав свою вину у
вчиненні злочинів, він давав добровільно, повідомляючи тільки йому відомі
обставини цих злочинів.

Як убачається з показань потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_11, засуджений, вчиняючи щодо них злочинні дії, погрожував застосуванням
ножа.

При цьому, за показаннями ОСОБА_11, їй удалося вибити з
рук ОСОБА_1 ножа та пляшку, якою
останній бив її по голові, і згодом ці предмети
були виявлені та вилучені працівниками міліції.

З протоколу огляду місця події видно, що з місця скоєння
злочину щодо ОСОБА_11 вилучено саморобного ножа, виготовленого з ножовочного
полотна для пилки по металу, та пляшку з-під пива.

За висновком дактилоскопічної експертизи на цій пляшці
виявлено слід пальця руки, залишений ОСОБА_1, а згідно з висновком
криміналістичної експертизи виявлені пошкодження підкладки кишені спортивної
куртки засудженого могли бути спричинені
цим ножем.

Згідно з висновком
судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_12 стала різана рана шиї з пошкодженням
магістральних судин, що призвело до розвитку геморагійного шоку на фоні гострої
крововтрати. Це ушкодження утворилося від дії зі значною силою предмета, що має
ріжучі властивості, а за даними додаткової судово-медичної експертизи - не
виключається можливість утворення рани на шиї потерпілої фрагментом полотна
пилки по металу, тобто саморобним ножем, який належав ОСОБА_1 і який він
використовував при вчиненні нападів на потерпілих.

Аналіз цих та інших докладно наведених у вироку доказів
свідчить, що суд мав підстави визнати їх достовірними і покласти в основу свого
рішення щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні, поєднаного із
заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, розбійного нападу на ОСОБА_12 та її
умисного вбивства з користі.

Такі ж, як у касаційній скарзі, доводи
про свою непричетність
до скоєння 30.04.2006 року крадіжки з приміщення магазину “Світанок”
ОСОБА_1 висловлював і у судовому засіданні. Вони ретельно перевірені судом
першої інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.

Так, із протоколу огляду місця події видно, що на даху та стелі приміщення
магазину прорубано отвір розміром 70х50 см., біля цього отвору виявлено сокиру
та пляшку з-під горілки “Холодний Яр”.

Згідно з даними протоколу пред'явлення предметів для впізнання цю сокиру
свідок ОСОБА_21 впізнав як таку, що була виготовлена ним, яку у квітні 2006
року він передав сестрі засудженого.

За висновком дактилоскопічної експертизи на цій пляшці виявлено слід пальця
руки, залишений ОСОБА_1

З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з доводами скарги
засудженого про відсутність у матеріалах справи доказів про вчинення ним
зазначених у вироку злочинів, а ті докази, на які послався суд, були нібито
здобуті всупереч нормам кримінально-процесуального законодавства.

Як убачається з протоколу судового засідання, суд ретельно перевірив доводи
ОСОБА_1, висловлені ним і в касаційній скарзі, про фальсифікацію органами
досудового слідства доказів у справі та застосування щодо нього недозволених
методів слідства, внаслідок чого він обмовив себе у скоєнні злочинів, яких не
вчиняв, і обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Немає в матеріалах справи і таких даних, які б свідчили про порушення судом
процедурних норм закону, як про це вказується у касаційній скарзі.

Також не підтверджуються посилання у касаційній скарзі засудженого стосовно порушення його права
на захист. Як видно з матеріалів справи, після затримання ОСОБА_1 25 жовтня
2006 року йому неодноразово роз'яснювалися процесуальні права, і у той же день йому було призначено адвоката ОСОБА_22 його захисником. 19 лютого 2007 року
за клопотанням ОСОБА_1 його захисником було призначено іншого адвоката - ОСОБА_23. У судовому засіданні
засуджений відмовився і від цього
захисника, у зв'язку з чим захисником
було призначено адвоката ОСОБА_24.

Про те, що під час досудового слідства право ОСОБА_1 на захист порушено не
було підтвердив у судовому засіданні і свідок
ОСОБА_22.

Надуманими є і доводи касаційної скарги засудженого про порушення його
права на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки, як убачається з матеріалів справи, 20 лютого 2007 року
слідчим із дотриманням вимог ст.220 КПК України ОСОБА_1, його захиснику
ОСОБА_23 та законному представнику ОСОБА_25 в повному обсязі було надано для
ознайомлення матеріали кримінальної справи. Ознайомившись із ними, зазначені
особи будь-яких заяв чи клопотань не внесли (т. а.с.77). У ході судового
розгляду справи за клопотанням ОСОБА_1 його повторно було ознайомлено з
матеріалами справи в повному обсязі (т.6 а.с. 53). Після розгляду справи йому
було вручено копії вироку і протоколу судового засідання та надавалась
можливість ознайомитись з матеріалами справи, але засуджений відмовився від
ознайомлення, вимагаючи надання йому усіх копій процесуальних документів
справи. З огляду на те, що такі його вимоги не ґрунтуються на законі,
головуючим 20.09.2007 року було постановлено правильне рішення про припинення
подальшого ознайомлення засудженого з матеріалами справи.

Що стосується доводів касаційного подання прокурора, що дії за епізодом учинення ОСОБА_1 25.08.2006
року розбійного нападу щодо потерпілої ОСОБА_2 охоплюються ч.2 ст. 187 КК
України за ознакою повторності, а тому не потребували самостійної кваліфікації
за ч.1 ст.187 КК України, то їх не можна визнати такими, що безумовно тягнуть
за собою необхідність зміни вироку,
оскільки кваліфікація дій засудженого за ч.1 і ч.2 ст.187 КК України не
суперечить вимогам ч.2 ст.33 КК України.

Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності,
в тому числі і ті, які зазначені у касаційній скарзі й доповненнях до неї, суд
дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним при
зазначених у вироку обставинах злочинів, за які його засуджено.

Дії засудженого за вказаними у
вироку статтями кримінального закону кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості
вчинених ним злочинів, дані про особу засудженого, всі обставини, що
пом'якшують та обтяжують його покарання, конкретизувавши ці дані у вироку.
Отже, колегія суддів вважає, що вирішення судом першої інстанції цього питання
відповідає положенням, передбаченим ст. 65 КК України, а призначене покарання є необхідним й достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Мотивованим і таким, що відповідає вимогам закону є і вирішення судом
заявлених по справі цивільних позовів про відшкодування заподіяної ОСОБА_1
матеріальної шкоди.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Харківської області від 27 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Паневін В.О. Нікітін Ю.І. Глос Л. Ф.