У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Драгана В.М.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 17 січня 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_3 на постановлені щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судові
рішення.

Вироком
Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 17 липня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
судимого:

1.
04.04.1991р. Кримським обласним

судом
за п. п. "а", "е" ст. 93, ч. 3 ст. 154,

ст.
69, с. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 144 КК України

на
9 років позбавлення волі з конфіскацією

всього
майна, яке є його власністю;

2.
16.11.2001р. Сімферопольським районним

судом
м. Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 185,

ч.
1 ст. 296 КК України на 1 рік позбавлення волі,

звільненого
за відбуттям строку покарання, -

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК
України на 7 років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше
судимого:

1.
26.01.2004р. Залізничним районним судом

м.
Сімферополя АР Крим за ч. 3 ст. 185,

ч.
3 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення

волі
з конфіскацією всього майна, яке є його

власністю,
на підставі ст. 75 КК України звільненого

від
відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2.
12.08.2005р. Залізничним районним судом

м.
Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 296 КК України

на
2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК

України
звільненого від відбування покарання

з
іспитовим строком 2 роки, -

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК
України на 7 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_2 остаточно визначено 7
років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ТОВ "Стабил" 27
571 грн. 02 коп. матеріальної шкоди.

Ухвалою
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 вересня 2006 року цей вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_1
та ОСОБА_4 визнано винними у тому, що вони 18 вересня 2005 року, приблизно о 2
годині, автомобілем ВАЗ-21063 під'їхали на АЗС ТОВ "Стабил" № 18,
розташовану по віл. Зарічній, 28 у с. Ново-Павлівка Бахчисарайського району АР
Крим, де за попередньою змовою між собою та невстановленою слідством особою,
проникли у приміщення операторської з метою таємного викрадення майна ТОВ
"Стабил" на суму 33 766 грн. 37 коп. та телевізора "Фотон" вартістю
200 грн., який належав оператору АЗС ОСОБА_5. Останній, помітивши викрадення
майна, спробував затримати викрадачів, проте ОСОБА_2, з метою утримання
викраденого, бризнув у обличчя потерпілого газом з газового балончика. Після
цього ОСОБА_1, ОСОБА_2 та невстановлена слідством особа з викраденим на
автомобілі поїхали з місця події.

У
касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 стверджує, що перебував у автомобілі, коли скоювався злочин і участі у
ньому не брав, ОСОБА_2 обмовив його, зазначає, що інших доказів його вини не знайдено,
судами йому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи,
посилається на фальсифікацію доказів по справі та неврахування судом стану його
здоров'я, просить, як убачається зі змісту скарги, вирок та ухвалу щодо нього
змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 396
КК України;

- захисник
ОСОБА_3 посилається на порушення кримінально-процесуального закону, у тому
числі порушення права ОСОБА_4 на захист, зазначає, що представником цивільного
представника була неналежна особа, а позов не підтверджений документально, тому
його слід залишити без розгляду, вказує на неправильне застосування
кримінального закону, оскільки її підзахисний вчинив таємне викрадення 20
літрів бензину, а про викрадення іншого майна він узнав пізніше, доказів, які б
підтверджували вину ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, по
справі не встановлено, посилається на необґрунтованість застосування до ОСОБА_4
конфіскації майна, просить судові рішення щодо останнього змінити, перекваліфікувати
його дії на ч. 3 ст. 185 КК України та пом'якшити призначене покарання.

Заслухавши
доповідача, прокурора який просив виключити застосування щодо ОСОБА_4
додаткового покарання у виді конфіскації майна, перевіривши матеріали справи та
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засудженого
ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину за обставин,
викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, зокрема,
показаннях самих засуджених, які під час досудового слідства та в суді частково
визнали свою вину, потерпілого ОСОБА_5, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 в судовому засіданні, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час досудового
слідства, які були досліджені судом, даних протоколів огляду місця події,
виїмки касового апарату, відтворення обстановки та обставин події та інших
матеріалах справи.

Доводи
в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_3 про
необґрунтованість засудження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і неправильність кваліфікації
їх дій є безпідставними. Вони ретельно перевірялися судом апеляційної інстанції
та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Ці
доводи спростовуються детальними та послідовними показаннями потерпілого
ОСОБА_5, які повністю узгоджуються з іншими здобутими по справі доказами.

Аналіз
показань засуджених, кожен з яких намагався перекласти свою вину на іншого, дає
підстави касаційному суду зробити висновок про їх намагання в такий спосіб
уникнути відповідальності чи зменшити її обсяг.

Дії
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України кваліфіковані
правильно. Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із кваліфікацією
зазначених дій ОСОБА_1 за ознакою застосування насильства, яке не є небезпечним
для життя та здоров'я потерпілого, оскільки судом установлено, і про це
зазначено ц вироку, що засуджений не вчиняв насильства щодо ОСОБА_5 у змові з
іншим співучасником злочину щодо вчинення такого характеру діянь не перебував.
На ці обставини судові інстанції уваги не звернули і в правозастосуванні щодо
ОСОБА_1 допустилися помилки.

Допущено
помилку і в правозастосуванні щодо засудженого ОСОБА_4

Застосування
додаткових покарань у разі звільнення особи від відбування основного покарання
з випробуванням має відбуватися з обов'язковим дотриманням спеціальних положень
ст. 77 КК України щодо вичерпного переліку таких покарань, і з урахуванням
загальних засад призначених покарань, передбачених ст. 65 КК України. Вичерпний
перелік додаткових покарань, передбачених ст. 77 КК України, означає, що
звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК
України виключає застосування щодо неї інших додаткових покарань, у тому числі
й конфіскації майна. Зазначені вимоги закону щодо ОСОБА_4 судові інстанції у
повній мірі не виконали.

Із
вироку видно, що ОСОБА_2 звільнявся на підставі ст. 75 КК України від
відбування призначеного йому за ч. 3 ст. ст. 289 КК України основного
покарання, але при цьому засудженому було призначено додаткове покарання у виді
конфіскації майна, яке не входить в перелік додаткових покарань, передбачених
ст. 77 КК України.

За
таких обставин вирок місцевого суду та ухвала апеляційної інстанції в
зазначеній частині є необґрунтованими і підлягають зміні, а рішення про
призначення ОСОБА_2 додаткового покарання у виді конфіскації майна -
виключенню.

Що
стосується посилань у скарзі ОСОБА_1 на порушення його права на захист,
оскільки його не було ознайомлено з матеріалами справи, є надуманими, оскільки
при закінченні слідства він та його захисник ознайомилися з матеріалами справи
(т. 1 а.с. 243), після винесення вироку - до розгляду справи апеляційним судом
ОСОБА_1 клопотання про ознайомлення його з матеріалами справи не заявляв, а
після апеляційного розгляду справи засуджений їхати на ознайомлення з
матеріалами справи відмовився (т. 2 а.с. 168).

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального законодавства України не виявлено.

Засудженим
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4
ст. 186 КК України, з додержанням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням
ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, даних про особу винних та обставини,
яка пом'якшує покарання. Таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення
і попередження нових злочинів, підстав для його пом'якшення колегія суддів не
вбачає.

Цивільний
позов по справі вирішено у відповідності до вимог чинного законодавства.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

касаційні
скарги засудженого ОСОБА_1 і захисника -адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Бахчисарайського районного суду Автономної республіки
Крим від 17 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 19 вересня 2006 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 змінити. Виключити із
зазначених вироку та ухвали судові рішення про призначення ОСОБА_2 конфіскації
майна, а щодо ОСОБА_1 кваліфікуючу ознаку "застосування насильства, яке не
є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого".

У решті судові рішення щодо ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 залишити без зміни.

С у д д
і :

Редька
А.І. Лавренюк
М.Ю. Заголдний
В.В.