АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/736/14-к Номер провадження 11-кп/786/249/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 С.Т.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001237 від 06.09.2013 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шишаки, Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 що проживав за адресою АДРЕСА_2 , засудженого вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року за ч.1 ст.115 КК України на дванадцять років позбавлення волі
за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Миргородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_9 визнаний невинуватим та виправданий по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України. Апелянт просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді одного місяця арешту, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом складання покарань, приєднати покарання призначене ОСОБА_9 вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року та остаточно призначити покарання в виді дванадцяти років одного місяця позбавлення волі. У строк покарання зарахувати термін перебування ОСОБА_9 під вартою в межах дії заходу забезпечення кримінального провадження № 0001237, вирішити долю речових доказів, стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення двох товарознавчих експертиз та дослідити ряд доказів сторони обвинувачення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що в ніч на 05.09.2013 року, приблизно о 24-00 год., переслідуючи мету викрадення велосипедів, прибув до домогосподарства АДРЕСА_3 де проживає потерпілий ОСОБА_11 .. Переслідуючи корисливі мотиви, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб та тим, що за ним ніхто не спостерігає, діючи таємно, маючи намір та бажання на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у дворі зазначеного домоволодіння, виявив та викрав велосипед ( без зазначення його назви), вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи 189,00 грн. та велосипед ( без зазначення його назви) вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи 276,00 грн. Після цього з викраденим з місця злочину зник і розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 465,00 грн.

Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Визнавши ОСОБА_9 невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України суд його виправдав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін виправдувальний вирок щодо ОСОБА_9 ; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вини ОСОБА_9 є неправильними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення не доведено те, що конкретне кримінальне правопорушення вчинив саме ОСОБА_9 ..

Зокрема, суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнав своєї вини в суді та стверджує, що свою причетність до крадіжки чужого майна на досудовому слідстві він визнавав фактично під примусом працівників міліції та прокуратури, перебуваючи під вартою по іншому кримінальному провадженню. З цих підстав суд також не прийняв до уваги визнання ОСОБА_9 своєї вини в одному з судових засідань. При цьому суд зазначив, що органом досудового розслідування не перевірялася версія про можливу причетність до крадіжки майна потерпілого інших осіб, що вказує на неналежне виконання органом досудового розслідування положень ст.2 КПК України щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування.

Суд критично оцінив доводи сторони обвинувачення, щодо наявності доказів, які підтверджують вину ОСОБА_9 ..

Зокрема, суд зазначив, що з показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що він не знає хто міг вчинити крадіжку його майна, а отже, на думку суду, його показання ніяк не підтверджують винуватості ОСОБА_9 у крадіжці, в тому числі щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення.

Зі змісту протоколу від 05.09.2013 року прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий ОСОБА_11 заявив про викрадення невідомою особою з його домогосподарства велосипеду марки «Салют» зеленого кольору та велосипеду «Україна» салатного кольору.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 05.09.2013 року вбачається, що в ньому не зафіксовано будь-яких слідів злочину чи речових доказів , в тому числі і тих, які б могли підтвердити факт перебування ОСОБА_9 у домогосподарстві потерпілого.

Зі змісту письмової заяви ОСОБА_9 вбачається, що 20.09.2013 року він довільно видав працівникам міліції велосипед «Аїст» зеленого кольору, який йому залишив невідомий чоловік. Суд наголосив на тому, що назва виданого обвинуваченим велосипеду не співпадає з назвами викрадених у потерпілого велосипедів, а зміст цього документу не містить достовірної доказової інформації, щодо причетності ОСОБА_9 до інкримінованої йому крадіжки. Одночасно, на думку суду, зміст цієї заяви підтверджує показання ОСОБА_9 про те, що цей велосипед йому залишила невідома особа.

Також суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зазначивши, що їх показання не спростовують версії обвинуваченого про те, що він першому свідку намагався продати, а другому продав велосипед, який йому залишив невідомий чоловік. Не спростовує цієї версії ОСОБА_9 і протокол огляду місця події від 23.10.2013 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_13 видав працівникам міліції велосипед, який він придбав у невідомої особи. При цьому суд звернув увагу на ту обставину, що фото таблиця до цього протоколу не засвідчена підписами понятих та ОСОБА_14 ..

Також критично суд оцінив зміст висновків експертиз № 522 від 30.10.2013 року та № 523 від 31.10.2013 року в яких нібито визначена вірогідна, а не дійсна залишкова вартість наданих для експертного дослідження велосипедів, які не ідентифіковані експертом, як велосипеди «Україна», «Салют» чи «Аїст». Суд прийшов до висновку, що вищезазначені висновки експертиз не підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню і, зокрема, вчинення об`єктивної сторони крадіжки ОСОБА_9 ..

Крім того, суд визнав недопустимими доказами показання свідка ОСОБА_15 (слідчого СВ Миргородського МВ) щодо визнання ОСОБА_9 під час досудового розслідування своєї причетності до крадіжки. Недопустимим доказом суд визнав також протокол огляду від 20.09.2013 року домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_9 в ході якого був вилучений виданий ОСОБА_9 велосипед зеленого кольору (а.с.64-65).

Крім того, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_9 на захист, оскільки він давав викривальні показання щодо себе у відсутності захисника.

Пославшись на положення ст.62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, а також на вимоги п.2 ч.1 ст.373 КПК України суд виправдав ОСОБА_9 в зв`язку з недоведеністю вчинення останнім кримінального правопорушення.

Однак, з цими висновками суду колегія суддів не може погодитись виходячи з такого.

Стаття 84 КПК України регламентує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, докази є належними в разі, коли вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. А також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, які визнаються, згідно ст. 86 КПК України допустимими, якщо вони отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не виконав цих вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає слушними, а вирок таким, що підлягає скасуванню.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду, який з посиланням на ч.4 ст.95, ч.7 ст.97 КПК України визнав недопустимим доказом показання слідчого ОСОБА_15 щодо показань ОСОБА_9 якими він під час досудового розслідування викривав себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В той же час, колегія суддів не погоджується з тим, що суд визнав недопустимим доказом протокол огляду від 20.09.2013 року та вважає, що цей доказ отриманий в порядку, встановленому КПК України.

Так, в ході судового та апеляційного розгляду було встановлено, що станом на 20.09.2013 року ОСОБА_9 постійно проживав у домоволодінні по АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджується показаннями самого ОСОБА_9 та допитаних в суді свідків, а також вбачається зі змісту характеристики ОСОБА_9 виданої Новооріхівською сільською радою (т.1 а.с.90) та змісту вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року (т.1 а.с.152-155).

Зі змісту заяви ОСОБА_9 від 20.09.2013 року виконаної ним власноручно на відповідному бланку вбачається, що ОСОБА_9 добровільно дозволив працівникам міліції оглянути домогосподарство по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.63).

Зі змісту протоколу огляду від 20.09.2013 року від вбачається, що огляд за вище зазначеною адресою проведено уповноваженим працівником Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області за участю двох понятих та самого ОСОБА_9 .. Протокол прочитаний, заяв, зауважень та доповнень до змісту протоколу ні від кого не надходило. Зі змісту цього ж протоколу вбачається, що в приміщенні сараю, розташованого на території вище зазначеного домогосподарства був виявлений велосипед дитячий зеленого кольору без написів та назви, на рамі якого мається кріплення призначене для складання велосипеду. Даний велосипед ОСОБА_9 видав добровільно працівникам міліції (т.1 а.с.64-65).

Як вбачається зі змісту протоколу від 20.09.2013 року, він відповідає вимогам ст.104 КПК України за виключенням наявності в ньому підпису ОСОБА_9 .. Однак, враховуючи, що ніхто з учасників слідчої дії не висловив своїх зауважень щодо змісту протоколу огляду, а сам ОСОБА_9 не заперечує, що така слідча дія насправді проводилась, і він дійсно видав працівникам міліції вищезазначений велосипед колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутність підпису ОСОБА_9 в протоколі є технічною помилкою та не є істотним порушенням вимог КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду щодо визнання протоколу слідчої від 20.09.2013 року недопустимим доказом.

Натомість, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає цей доказ, належним та допустимим.

Колегія суддів не погоджується з критичною оцінкою судом решти доказів, наданих стороною обвинувачення. До того ж ці докази не були визнані судом неналежними чи недопустимими, а отже відкинуті судом безпідставно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо допущених судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є слушними.

Колегією суддів перевірялись та не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, і під час розгляду справи в суді першої інстанції і в апеляційній інстанції обвинувачений стверджував про свою непричетність до крадіжки двох велосипедів потерпілого. При цьому він не заперечував, що в його домогосподарстві та в домогосподарстві свідка ОСОБА_13 працівники міліції вилучили велосипеди, які зі слів ОСОБА_9 йому нібито залишив незнайомець. Обвинувачений підтримує свою версію про те, що він не скоював крадіжки, а лише допомагав незнайомцю продавати один велосипед, та дозволив йому залишити у себе вдома другий велосипед.

Одночасно, сторона захисту наполягає на тому, що у потерпілого ОСОБА_11 було викрадено одні велосипеди, а в ході досудового розслідування виявлено та повернуто зовсім інші велосипеди. При цьому обвинувачений та його захисник посилаються на розбіжності в назвах велосипедів, які в одних документах зазначені, як «Салют» та «Україна», а в інших - «Аїст» та «Дорожник».

Однак, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.

Так, в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.09.2013 року зі слів потерпілого зазначено, що в ніч з 04.09. на 05.09.2013 року з його домогосподарства невідомою особою викрадено велосипеди марки «Салют» зеленого кольору та «Україна» салатного кольору (а.с.59).

Зі змісту витягу з кримінального провадження № 0001237 вбачається, що до ЄРДР внесена аналогічна інформація щодо дати, місця, обставин вчинення крадіжки та назв викрадених велосипедів (а.с.56).

В заяві ОСОБА_9 від 20.09.2013 року зазначено, що він добровільно віддає працівникам міліції велосипед «Аїст» зеленого кольору, який йому залишив невідомий чоловік (т.1 а.с.62).

Згідно протоколу огляду місця події від 20.09.2013 року, в приміщенні сараю, розташованого в домогосподарстві ОСОБА_9 виявлено та вилучено «велосипед дитячий, зеленого кольору без написів та назви. На рамі велосипеда мається кріплення яке призначене для складання велосипеду» (т.1 а.с.64-65).

Зі змісту протоколу огляду місця події від 23.10.2013 року вбачається, що свідок ОСОБА_13 видав працівникам міліції велосипед, далі дослівно «жіночий, окрашений в світло-зелений колір. Передня вилка велосипеда окрашена в червоний колір, мається напис «дорожник». Передній щиток, окрашений в чорний колір, задній щиток білого кольору з корозією» (т.1 а.с.67).

З власноручної розписки потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що 31.10.2013 року він отримав на зберігання від працівників два своїх велосипеди: марки «Аїст» зеленого кольору та дорослий жіночий велосипед салатового кольору (т.1 а.с.71).

З вище наведеного вбачається, що у всіх випадках мова йде саме про одній й ті ж два велосипеди потерпілого, які з урахуванням суб`єктивного сприйняття різними особами описуються по різному (за відтінками зеленого кольору, належністю їх до жіночого, дитячого чи дорожнього, ідентифікацією за назвами).

Натомість, стороною обвинувачення надано висновки судових товарознавчих експертиз в яких об`єктивно, з урахуванням застосованих ними спеціальних методів дослідження, експерт об`єктивно встановив кількісно-якісні характеристики наданих на дослідження велосипедів, в тому числі і з визначенням кольорів згідно «Криминалистического атласа цветов» ОТУ МВД СССР та визначенням вартості зношених велосипедів згідно Методичних рекомендацій «Розрахунку втрати якості непродовольчих товарів в зв`язку з їх зносом та наявністю дефектів».

Так, згідно висновку експертизи № 522 від 30.10.2013 року вбачається, що предметом дослідження експерта був велосипед, який відноситься до класу промислові товари народного споживання, підкласу побутові товари; групи товари для спорту та туризму; підгрупи велосипеди; вид дорожній. Двохколісний, розмірами: висота 107 см, довжина 184 см. Рама відкритого типу, виготовлена з металу, пофарбованого в світло-зелений колір, передня вилка темно-червоного кольору з написом на ній «Дорожник» (т.1 а.с.74-76).

Згідно висновку експертизи № 523 від 31.10.2013 року, експерт досліджував велосипед який відноситься до класу промислові товари народного споживання, підкласу побутові товари; групи товари для спорту та туризму; підгрупи велосипеди; вид дорожній, за призначенням -дитячий. Двохколісний, розмірами: висота 95 см, довжина -152 см. Рама відкритого типу, виготовлена з металу, пофарбованого в зелений колір (т.1 а.с.81-83).

Таким чином, з висновків експертиз вбачається, що спірні велосипеди за назвами не ідентифіковані, а тому твердження щодо їх назв на підставі слів потерпілого чи обвинуваченого об`єктивно нічим не підтверджуються.

Хоча колегія суддів визнає неналежними та недопустимими доказами невинуватості ОСОБА_9 виготовлені та подані його захисником в апеляційну інстанцію фото таблиці, однак наголошує на тому, що зображені на них велосипеди потерпілого повністю відповідають тим велосипедам, які зображені на ілюстративних таблицях до висновків товарознавчих експертиз №№ 522,523 та не спростовують тверджень експерта щодо відсутності на них назв цих велосипедів (т.1 а.с.77-79,84-87, т.2 а.с.35-40).

Також колегія суддів приймає до уваги зауваження захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження дійсно по різному зазначена адреса місця вчинення кримінального правопорушення, а саме назва вулиці «П.Силаєва,40» та «П.Сулаєва,40» в с. Ромодан Миргородського району Полтавської області. Однак, враховуючи про те, що вочевидь йдеться про одну й ту ж адресу домоволодіння потерпілого в написанні назви якої допущена описка, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування було правильно встановлено місце вчинення злочину. За відсутності клопотань учасників кримінального провадження щодо уточнення правильності написання цієї адреси, колегія суддів вважає правильним написання адреси місця вчинення злочину так, як це зазначено в обвинуваченому акті.

Таким чином, колегія суддів вважає надуманими доводи захисника щодо відсутності події крадіжки велосипедів потерпілого, не встановлення місця вчинення злочину та щодо повернення потерпілому не тих велосипедів, про крадіжку яких він заявляв.

Колегією суддів не встановлено порушення права на захист ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи в суді. При цьому враховано, що інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.12 КК України не відноситься до особливо тяжких злочинів; будь-якої іншої підстави з передбачених ст.52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника не встановлено; перешкоди, які б заважали ОСОБА_9 залучити захисника під час досудового розслідування не відомі. Під час судового розгляду кримінального провадження за клопотанням ОСОБА_9 для захисту його інтересів в суді був залучений захисник.

Колегія суддів не бере до уваги твердження обвинуваченого про те, що він був змушений себе обмовити під час досудового розслідування внаслідок того, що до нього застосовувались недозволені заходи. При цьому колегія суддів виходить з того, що ні судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду показання обвинуваченого які він надав слідчому не досліджувались. До того ж, у відповідності до вимог ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також колегія суддів враховує, що під час досудового розслідування ОСОБА_9 , який як вбачається з довідки про судимості має давню кримінальну біографію (т.1 а.с.88-89), не писав ніяких скарг з приводу застосування щодо нього неправомірних дій з боку працівників правоохоронних органів. Всі дії по відшуканню та поверненню майна потерпілого належним чином процесуально були закріплені в той час, коли ОСОБА_9 не перебував під вартою та, в разі такої необхідності, не мав жодних обмежень в можливості своєчасного оскарження будь-яких дій, які він вважав неправомірними.

Натомість, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, вчинення крадіжки підтверджується доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими. Зокрема, вина ОСОБА_9 підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що вранці 05.09.2013 року він виявив крадіжку двох своїх велосипедів, які перед цим були на подвір`ї за будинком про що одразу ж повідомив в міліцію. Згодом ці велосипеди йому були повернуті працівниками міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_16 яка пояснила, що під час спілкування зі свідком ОСОБА_12 , яка живе в с. Новооріхівці Лубенського району вона повідомила останній про крадіжку велосипедів, а остання в свою чергу повідомила, що її односелець в цей же час пропонував придбати у нього велосипед, але вона відмовилась оскільки цей односелець мав репутацію крадія. Про цю розмову ОСОБА_16 повідомила в міліцію, а потім разом понятими була присутня при тому, як ОСОБА_9 видав працівникам міліції належний її родині складний дитячий велосипед. При цьому він спочатку стверджував, що це його велосипед, а коли з розмови ОСОБА_16 зрозумів, що велосипед належить її родині повідомив, що цей велосипед йому залишив невідомий чоловік. Крім того, свідок ОСОБА_16 повідомила, що так само від людей які живуть в Новооріхівці вона дізналась де знаходиться другий велосипед, до продажу якого причетний ОСОБА_9 та який згодом також був вилучений та повернутий потерпілому;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що її односелець ОСОБА_9 в вересні 2013 року пропонував їй придбати у нього велосипед, однак вона відмовилась. Згодом, в розмові з однією з прихожанок церкви, яка проживає в с. Ромодан Миргородського району свідок дізналась про крадіжку велосипедів та розповіла їй про те, що її односелець в цей же час продавав велосипед якого раніше в нього не було;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка 20.09.2013 року була залучена в якості понятого під час огляду домогосподарства ОСОБА_9 в ході якого був виявлений та вилучений дитячий складний велосипед зеленого кольору. При цьому, ОСОБА_17 є безпосередньою сусідкою ОСОБА_9 .. Вона знала, що останній в селі має репутацію крадія, веде аморальний спосіб життя. Від постійних побоїв мати ОСОБА_9 втекла від нього до родичів в с. Ромодан, а він в серпні-вересні 2013 року часто їздив в с. Ромодан, щоб знайти свою матір. Ніякого невідомого чоловіка з двома велосипедами, який нібито деякий час проживав у ОСОБА_9 свідок не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_13 який пояснив, що на початку вересня 2013 року він спочатку відмовився від пропозиції невідомого чоловіка придбати велосипед, оскільки разом з ним був його односелець ОСОБА_9 якого він знав його як крадія. Потім він передумав та ввечері цього ж дня за місцем проживання ОСОБА_9 придбав вище зазначений велосипед, який в подальшому вилучили працівники міліції.

Підстав недовіряти показанням потерпілого та свідків у колегії суддів немає, до того ж їх показання повністю узгоджуються з наданими суду прокурором письмовими доказами, а саме:

- протоколом заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.09.2013 року із змісту якого вбачається, що потерпілий повідомив в міліцію про те, що в ніч на 05.09.2013 року з території його домогосподарства викрадено два велосипеди (т.1 а.с.59);

- протоколом огляду місця події від 05.09.2013 року із змісту якого вбачається, що під час огляду території домогосподарства потерпілого ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 ніяких велосипедів не виявлено (т.1 а.с.60);

- протоколом огляду місця події від 20.09.2013 року зі змісту якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_9 проведено огляд господарських будівель на території домоволодіння по АДРЕСА_2 в ході якого в сараї розміром 4х4м виявлено велосипед дитячий зеленого кольору без написів на назви (т.1 а.с.63-65);

- власноручною письмовою заявою ОСОБА_9 від 20.09.2013 року про добровільну видачу працівникам міліції велосипеду «Аїст» зеленого кольору (т.1 а.с.62);

- протоколом огляду місця події від 23.10.2013 року зі змісту якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_13 проведено огляд домогосподарства по АДРЕСА_4 в ході якого було виявлено та вилучено жіночий велосипед світло-зеленого кольору, на передній вилці пофарбованій в червоний колір мається напис «дорожник» (т.1 а.с.66-68);

- постановами від 20.09.2013 року та 23.10.2013 року про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів вищезазначених велосипедів (т.1 а.с.69,70);

- висновками товарознавчих експертиз №№ 522 від 30.10.2013 року та № 523 від 31.10.2013 року згідно яких залишкова вартість наданих на експертизи велосипедів складає, відповідно, 189,0 грн. та 276,0 грн. (т.1 а.с.73-87).

- розпискою потерпілого ОСОБА_11 від 31.10.2013 року про отримання ним від працівників міліції двох своїх велосипедів на зберігання до вирішення справи в суді(т.1 а.с.71);

Таким чином доводи сторони захисту щодо недоведеності причетності ОСОБА_9 до цієї крадіжки колегія суддів також вважає безпідставними та такими, що спростовуються сукупністю вище наведених належних та допустимих доказів.

Отже, в ході апеляційного розгляду встановлено, що в ніч на 05.09.2013 року ОСОБА_9 з території домогосподарства АДРЕСА_3 таємно викрав два велосипеди вартістю, відповідно, 189 грн. та 276 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 465 грн.

Дії ОСОБА_9 колегія суддів кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи ОСОБА_9 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості; особу винного який негативно характеризується за місцем проживання, на час вчинення злочину вважався таким, що в силу ст.89 КК України не має судимості; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання винного.

В той же час, колегія суддів враховує, що потерпілий, якому працівники міліції повернули викрадене майно не має жодних претензій до обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання в виді арешту в мінімальному розмірі визначеному санкцією ч.1 ст.185 КК України буде необхідним до достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів. При цьому, колегія суддів погоджуючись з запропонованим прокурором покаранням за вчинене кримінальне правопорушення не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора в частині, що стосується остаточного призначення покарання винному шляхом складання покарань.

З урахуванням того, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_9 до постановлення вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року, при остаточному призначенні покарання слід керуватися правилами ч.4 ст.70 КК України, а саме шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного новим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року.

Цивільний позов не заявлений.

Згідно ст.100, 374 КПК України речові докази підлягають поверненню потерпілому.

У відповідності до вимог ст.ст.118,124,126 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення двох товарознавчих експертиз підлягають стягненню із засудженого. Згідно наданих довідок такі витрати складають, відповідно 195,6+195,6=391,2 грн. (т.1 а.с.73,80)

В кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 запобіжний захід не застосовувався, а тому початок строку відбування ним покарання у виді позбавлення волі слід обраховувати з дати визначеної вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року, а саме з 16.01.2014 року.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,409,411,412,418,420 КПК України колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Миргородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 частково задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2015 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

Постановити новий вирок яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді одного місяцю арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2014 року остаточно призначити покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.

Початок строку покарання обраховувати з 16.01.2014 року.

Речові докази повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 391,2 грн.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення вироку Апеляційним судом Полтавської області, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

С У Д Д І :
ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20