У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Гошовської Т.В., Пивовара В.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 5 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 28 серпня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 27 жовтня 2006 року.

Цим вироком засуджена

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженка та жителька м. Луцька,

громадянка України, несудима,

за ч. 3 ст. 187 КК України та ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі
з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 жовтня 2006 року
зазначений вирок залишений без зміни.

ОСОБА_1 засуджена за те, що вона 26 травня 2006 року з метою заволодіння
чужим майном за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, шляхом
проникнення у квартиру АДРЕСА_1, застосовуючи насильство небезпечне для життя
та здоров'я потерпілої ОСОБА_2, вчинила розбійний напад на останню, заподіявши
їй легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров'я та
заволоділа її майном на загальну суму 4060 грн..

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 стверджує, що злочину не вчиняла, досудове та судове
слідство проведені неповно, односторонньо, із застосуванням незаконних методів
слідства, із порушенням її права на захист, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зазначає, що страждає психічними захворюваннями, а
тому на досудовому слідстві та в судовому засіданні незаконно була позбавлена
участі захисника. Просить судові рішення щодо неї скасувати з направленням
справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи
касатора, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, показаннями самої ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і в
суді, в яких вона визнавала свою участь у вчиненні розбійного нападу на
ОСОБА_2, показаннями потерпілої ОСОБА_2 та даними протоколу впізнання, із яких
убачається, що потерпіла вказала на ОСОБА_1 як на особу, яка разом з іншими
особами вчинила розбійний напад на неї; при цьому потерпіла зазначала про
конкретні дії ОСОБА_1 при вчиненні розбійного нападу і ці її показання повністю
узгоджуються з показаннями ОСОБА_1, показаннями свідка ОСОБА_3, даними
протоколів впізнання та вилучення, з яких убачається, що зазначений свідок
впізнав засуджену ОСОБА_1 як особу, яка продала йому мобільний телефон “Самсунг
Х 460”, який належить потерпілій ОСОБА_2
і яким засуджена та інші особи заволоділи під час розбійного нападу, даними
висновку судово-медичної експертизи про характер та локалізацію спричинених
ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань потерпілої
ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 і свідчили про те, що вони обмовляють засуджену
ОСОБА_1 не встановлено. Не вказує на такі дані і сама засуджена.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність винності
ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Тому доводи скарги засудженої про незаконність її
засудження є безпідставними.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 187 КК України є правильною.

Що стосується посилань на порушення на досудовому слідстві та в суді права
ОСОБА_1 на захист, то вони є безпідставними та спростовуються матеріалами
справи, із яких убачається, що ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і в суді
у встановленому законом порядку роз”яснювалося право на захист, у тому числі,
право мати захисника, від участі якого ОСОБА_1 відмовлялася.

Покликання у скарзі на те, що ОСОБА_1 страждає психічним захворюванням, у
зв'язку з чим перебуває на обліку у психіатричній лікарні, а тому участь
захисника при провадженні досудового
слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції була
обов'язковою також є необгрунтоваими, оскільки з довідки з Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на диспансерному
обліку у зазначеній лікарні.

Що стосується даних, які містяться у долученої до касаційної скарги довідки
Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 про те, що ОСОБА_1 з 17.04.2004
по 22.05. 2004 року проходила курс стаціонарного лікування у лікарні з
діагнозом - соціалізований розлад поведінки, то ці дані не є підставою вважати,
що ОСОБА_1 є особою, яка має психічні вади та не може самостійно реалізувати
своє право на захист.

Крім того, як убачається з показань ОСОБА_1 на досудовому слідстві, вона
декілька разів змінювала позицію свого захисту, активно захищалась, що також
свідчить про відсутність у неї психічних вад, через які вона не могла сама
реалізувати своє право на захист та спростовує посилання засудженої у
касаційній скарзі про застосування до неї недозволених методів слідства.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що при
провадженні досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді було порушено право ОСОБА_1 на
захист та скасування у зв'язку з цим судових рішень, як про це ставиться
питання у касаційній скарзі.

Обрана ОСОБА_1 міра покарання із
застосуванням ст. 69 КК України відповідає вимогам закону, призначена з
урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про її особу, а також
усіх обставин справи і є необхідною та достатньою для виправлення засудженої та
попередження нових злочинів й такою, що не підлягає зміні.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б тягли
зміну чи скасування постановлених у справі судових рішень, не виявлено.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та, керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженої ОСОБА_1.

Судді:

Коновалов В.М.
Гошовська Т.В. Пивовар В.Ф.