справа № 1-61/11
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представників цивільного

відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15

підсудного ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого зубним техніком в ПП ОСОБА_17 , військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:
ОСОБА_16 19.07.2010 року близько 22.20 год., керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo SF 69 Y», номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Городоцькій у м.Львові у напрямку за межі міста, при проїзді будинку №300 порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 відносно термінів: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Розділу 2 п.2.3 «б», Розділу 12 п.п.12.1, 12.3, 12.6 «ґ» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виїзді із м.Львова, рухаючись із швидкістю близько 103…109 км/год, що є перевищенням як встановленої швидкості в межах населеного пункту 60 км/год, так і поза ним - 90 км/год, з моменту виявлення пішохода ОСОБА_18 , котрий знаходився на проїзній частині дороги на його смузі справа по ходу руху керованого ним транспортного засобу, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, що призвело до наїзду на потерпілого. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в кареті швидкої медичної допомоги.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_16 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та показав суду, що 19.07.2010 року близько 22.00 год. їхав автомобілем «Chevrolet Aveo» по вул.Городоцькій в м.Львові в напрямку за місто, повертався додому в с.Зимна Вода. В салоні автомобіля в той час знаходились четверо його друзів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , яких він пообіцяв відвезти додому. Проїхавши поворот до гіпермаркету «МЕТРО», він їхав посередині між двома смугами, оскільки з правої сторони була погана дорога. Почав збільшувати швидкість, так як там вже закінчувалася межа міста і дорога була вільна від транспорту. До якої саме швидкості розігнався не пам`ятає, в той момент за спідометром не спостерігав. Раптово помітив на проїзній частині чоловіка, котрий з`явився із-за мікроавтобуса, що стояв припаркований на узбіччі, з моменту виявлення пішохода він вивернув кермо вліво і застосував екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не зміг. Після зіткнення його автомобіль юзом винесло на смугу зустрічного руху, розвернуло, він зупинився на лівому по ходу руху узбіччі в напрямку до міста. Вони з друзями вийшли з машини, підбігли до потерпілого, який лежав на дорозі, викликали швидку допомогу і міліцію. Визнав, що порушив правила дорожнього руху, перевищивши швидкість, але звернув увагу на те, що потерпілий також винний в тому, що поза пішохідним переходом різко вийшов на дорогу із-за мікроавтобуса, а тому він не мав можливості вчасно його побачити і загальмувати. Дуже шкодує про наслідки аварії, вибачається перед потерпілими, просить суд його суворо не карати.

Не зважаючи на визнання підсудним своєї винуватості у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що його вина об`єктивно підтверджується також сукупністю зібраних по справі та досліджених судом доказів.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 дала суду показання, що працювала продавцем кавунів на лотку поблизу гіпермаркету «МЕТРО» по вул.Городоцькій у м.Львові, який розміщений на відстані близько 25 метрів від проїзної частини. Вранці 19.07.2010 року туди приїхав її син від першого шлюбу ОСОБА_18 , який часто допомагав їй по роботі. Протягом дня на лотку працювала її знайома, син майже весь день проспав. Вона приїхала туди близько 21.00 год., після чого почала готувати вечерю, їй допомагав син і чоловік ОСОБА_9 . Після 22.00 год. на мобільний телефон сина хтось зателефонував і він вийшов з павільйона на вулицю. В цей час вона почула звук сильного удару, одразу подумала, що на дорозі сталась аварія. Прибігла сусідка та повідомила, що її сина збила машина. На місці аварії було багато людей, син лежав головою на проїзній частині, а тулуб на обочині дороги, недалеко від лотка лежали босоніжки сина, уламки його телефону та розбите скло. Місце зіткнення було огорожене гілками дерев. Перший час син був без свідомості, а потім почав рухати головою. Першу медичну допомогу надавав якийсь мужчина. За деякий час приїхала карета швидкої медичної допомоги, сина занесли в її салон, надавали допомогу, однак він помер. Погоджується з тим, що син переходив дорогу у невстановленому для цього місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тому є значний ступінь його вини в тому, що сталася ця ДТП.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав суду, що ОСОБА_18 був сином від першого шлюбу його дружини ОСОБА_8 . Вони одружені з 1996 року, тому він фактично виховав ОСОБА_23 , відносився до нього як до рідної дитини, хоча офіційно його не усиновлював. 19.07.2010 року його дружина ОСОБА_24 та ОСОБА_25 знаходилися в павільйоні біля лотка, де дружина продавала кавуни. Вони готували вечерю, в цей час на мобільний телефон ОСОБА_23 хтось подзвонив і він, відповівши на дзвінок, відійшов від павільйона. За мить він почув якийсь звук, схожий на хлопок. Він думав, що ОСОБА_23 говорив по телефону в саду, тому вони з дружиною спочатку вибігли в сад, однак сина там не знайшли. В цей час помітили, що на дорозі почали збиратись люди, підійшовши туди, побачили на проїзній частині уламки від машини, трохи далі лежав ОСОБА_23 . На протилежній стороні дороги, біля автозаправної станції, він помітив автомобіль, в якому був розбитий бампер і права сторона. Коли він підбіг до ОСОБА_23 , той ще дихав, якісь люди викликали швидку і міліцію. Самої аварії він не бачив, лише чув хлопок. Місце, де лежав ОСОБА_23 , було освітлене, але значна частина проїзної частини перед тим місцем не була достатньо освітлена, так як там ростуть дерева і вони заступають світло ліхтаря.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 дав суду показання, що того дня після 22.00 год. вони з друзями на автомобілі «Chevrolet Aveo» під керуванням ОСОБА_16 поверталися з м.Львова додому. Він сидів на передньому пасажирському сидінні. В кінці вул.Городоцької до повороту на ТЦ «МЕТРО» було три смуги для руху в напрямку виїзду з міста, а за цим поворотом дві. Оскільки їм необхідно було через деякий час на кільці повертати направо в напрямку смт.Рудно, ОСОБА_16 перестроївся в правий ряд. За зупинкою маршрутних таксі місто закінчувалося, тому ОСОБА_16 збільшив швидкість, з якою саме швидкістю їхав йому не відомо. Попереду з лівої сторони була автозаправна станція, а на правому узбіччі був припаркований мікроавтобус, із-за якого на проїзну частину раптово вийшов пішохід, зробив два-три кроки. Побачивши це, ОСОБА_16 вивернув кермо вліво, загальмував, але не зміг уникнути наїзду, удар прийшовся в праву сторону автомобіля. Від удару машину віднесло на протилежну сторону дороги, аж до заправки. Коли машина зупинилася, вони вийшли і одразу ж побігли до пішохода. Зазначив, що все відбулося в долю секунди пішохід з`явився моментально і зробив лише один-два кроки, після чого гальмування, удар і машину віднесло в іншу сторону дороги. Пам`ятає, що місце, де відбулося ДТП, не освітлювалося, фари автомобіля були ввімкнені.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що того дня він подзвонив своєму товаришу ОСОБА_16 і попросив забрати його і ОСОБА_21 на автомобілі з м.Львова додому, на що той погодився. Коли вони ввечері після 22.00 год. з друзями виїжджали автомобілем «Chevrolet Aveo» з м.Львова по вул.Городоцькій, за кермом був ОСОБА_16 , він сидів на задньому пасажирському сидінні, з правої сторони. За дорогою не слідкував, щось дивився у телефоні. Після повороту до ТЦ «МЕТРО» він відчув удар, і машину понесло на протилежну сторону дороги. Коли вони вийшли з машини, то пішохід лежав на протилежній від них стороні дороги. Підбігши до потерпілого, який лежав на крайній правій смузі в напрямку на виїзд з міста, він викликав швидку медичну допомогу. Через деякий час ОСОБА_28 повторно викликав швидку допомогу, оскільки така довго не приїжджала. ОСОБА_29 став на коліна і тримав голову потерпілого. Друзі стали обгороджувати місце ДТП гілками. Пам`ятає також, що біля місця зіткнення на тротуарі стояв мікроавтобус темного кольору, яка через деякий час поїхав.

Свідок ОСОБА_30 , допитаний в судовому засіданні, показав суду, що того вечора, близько 22.00 год., він разом із ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , ОСОБА_34 їхали додому на машині, під керуванням останнього. Він сидів на задньому сидінні посередині. В цей день придбав телефон, тому разом із ОСОБА_33 роздивлявся його. Він відчув удар, гальма і машину занесло на зустрічну смугу, розвернуло передом до міста. ОСОБА_16 вийшов із машини і сказав: «Він вибіг із-за буса». Він зрозумів, що товариш говорить про пішохода. Вони підбігли до пішохода, він лежав частково на проїзній частині. ОСОБА_22 викликав швидку допомогу. Зазначив, що освітлення на дорозі не було, освітлювалася тільки автозаправна станція, яка знаходилася через дорогу. Там де лежав потерпілий, було темно. З якою швидкістю їхав ОСОБА_16 він пригадати не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 суду показав, що 19.07.2010 року близько 22.00 год. він разом із ОСОБА_16 на машині верталися додому, по дорозі ще забрали своїх друзів. Він сидів на задньому сидінні за водієм. Біля ТЦ «МЕТРО» відчув сильний удар, машину занесло в ліву сторону, вона зупинилася біля заправки. Коли вони вийшли з машини, то побачили, що на дорозі лежить пішохід, підбігли до нього, викликали швидку допомогу та міліцію. Освітлення на проїзній частині дороги не було. Також зауважив, що біля місця зіткнення, з правої сторони дороги стояв мікроавтобус.

З оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_36 (т.1 а.с. 49-51) вбачається, що 19.07.2010 року приблизно о 22.20 год. вона, керуючи автомобілем «Сузукі Гранд Вітара», номерний знак НОМЕР_2 , їхала по вул.Городоцькій у м.Львові в напрямку за місто. Було вже темно, було увімкнене вуличне освітлення. При наближенні до ТЦ «МЕТРО» зупинилася на червоне світло світлофора. В цей час, в дзеркалі заднього виду побачила, що водій автомобіля, який наближався і їхав у лівому крайньому ряді, подав сигнал дальнім світлом фар «дати дорогу». За мить повз неї на великій швидкості у крайньому лівому ряді проїхав автомобіль «Chevrolet Aveo», червоного кольору, номерного знаку якого не пригадує. На її думку швидкість цього автомобіля була десь 120-130 км/год, він проїхав на забороняючий сигнал світлофора. Після цього вона знову зупинялася на червоне світло на наступному світлофорі, де вказаного автомобіля вже не бучила. Коли проїхала поворот до ТЦ «МЕТРО», то побачила на дорозі тіло людини, а автомобіль «Chevrolet Aveo», який раніше її обігнав, стояв розвернутий в напрямку до центру міста на протилежній стороні дороги. Коли вона підійшла до потерпілого, він лежав на спині на правій крайній смузі, був без свідомості, хвилин через 10 прийшов до свідомості та почав кликати маму і стогнати. Хтось із людей викликав швидку допомогу. До приїзду швидкої допомоги вона була біля потерпілого, бачила, як його занесли в карету швидкої допомоги, де він через якийсь час помер. З водієм автомобіля «Chevrolet Aveo» вона не спілкувалась.

Відповідно до даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.07.2010 року, схеми та фототаблиці до нього (а.с. 5-10, 13-25), в таких зафіксовано кінцеве розташування автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на протилежній стороні дороги повернутий передом в сторону центра м.Львова, на місці ДТП зафіксовано сліди гальмування цього автомобіля дугоподібної форми з права на ліво по ходу руху транспорту за місто, також зафіксовано уламки пластмаси, скла та рідину бурого кольору схожу на кров. Прив`язкою на місці ДТП було вибрано будинок № 300 по вул.Городоцькій у м.Львові, яким являється споруда гіпермаркету «МЕТРО». На фототаблиці крім того зображено місце ДТП в різних напрямках, сліди гальмування на місці події, стан проїзної частини дороги та пошкодження, які отримав автомобіль «Chevrolet Aveo».

З даних протоколу огляду і перевірки технічного стану автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , від 19.07.2010 року встановлено, що даний автомобіль отримав деформацію капота з правого боку, деформацію переднього правого крила, розбито передній бампер з правої сторони, передню праву фару, декоративну решітку радіатора (т.1 а.с. 11-12).

Зошит для записів оперативного чергового ВДАІ з ОАТ м.Львова та АТІ, інв № 582 аркуш 55 за № 23, містить запис «22.30 від громадян вул.Городоцька, МЕТРО ДТП». Таким чином, встановлено, що перша зафіксована інформація про дану ДТП у ДАІ м.Львова надійшла о 22.30 год. 19.07.2010 року (т.1 а.с.60-62).

Відповідно до даних довідки ЛКП «Львівсвітло» № 01/496 від 18.08.2010 року (т.1 а.с.59), 19.07.2010 року біля 22.20 год. на вул.Городоцькій, 300 (починаючи із-за повороту на гіпермаркет «МЕТРО» до виїзду за місто) у м.Львові, на зазначеній ділянці мережі зовнішнього освітлення працювали в робочому режимі, освітлення включено о 21.40 год. Пошкоджень у мережах зовнішнього освітлення на зазначеній ділянці не зафіксовано. Відтак, дана довідка підтверджує, що на час вчинення автомобілем «Chevrolet Aveo», під керуванням ОСОБА_16 , та пішохода ОСОБА_18 штучне освітлення в місці його вчинення було увімкнено.

Із даних висновку судово-медичної експертизи № 612/10 від 30.07.2010 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_18 , 1988 р. народження, є тупа травма тіла, яка супроводжувалася множинними переломами кісток скелету, розривами печінки, крововиливами у внутрішні органи і спричинила гостру крововтрату, що підтверджується малокрів`ям внутрішніх органів та наявністю 1800 мл. крові в черевній порожнині. Таким чином, причина смерті знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вказаним ДТП. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа ОСОБА_18 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові 1,21, а в сечі 1,14 проміле (т.1 а.с.90-101).

Висновком судової автотехнічної експертизи №1/350 від 25.08.2010 року підтверджено, що на момент огляду гальмівна система і система рульового управління досліджуваного автомобіля «Chevrolet Aveo», знаходиться в працездатному стані та можуть виконувати функції передбачені конструкцією, яких небудь несправностей систем виявлено не було (т.1 а.с.106-109).

Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №1/351 від 30.08.2010 року (т.1 а.с.114-120) наїзд автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_18 міг відбутися у 2-му ряді смуги проїзної частини дороги, що призначена для руху за межі міста, ймовірно на відстані в межах 9.1…9.6 метра від місця зафіксованого у схемі до протоколу огляду місця події як «уламок бампера червоного кольору…» в напрямку протилежному напрямку руху автомобіля. Під час руху в юзовому стані та стані кочення автомобіля «Chevrolet Aveo» погасив частину дійсної швидкості в 103…109 км/год, в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс з покриттям дороги та виходячи з довжини траєкторії руху центру мас автомобіля «Chevrolet Aveo» відносно слідів його коліс залишених на місці ДТП. Дійсна швидкість автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , перед гальмуванням складала дещо більшу величину, так як частина кінетичної енергії автомобіля була погашена під час наїзду на пішоходу, а частина слідів гальмування могла і не відобразитись.

Віповідно до даних висновку судової автотехнічної експертизи №1/455 від 23.09.2010 року (т.1 а.с.125-132) в обстановці місця ДТП, при швидкості руху автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , 103…109 км/год, в момент початку реагування водієм ОСОБА_16 на небезпеку для руху, його автомобіль (передня вісь) міг знаходитися від сліду гальмування на мінімальній відстані, що становить близько 30…32 метра, при цьому автомобіль (передня частина) міг знаходитися від місця наїзду на пішохода на мінімальній відстані, що становить близько 50…52 метра.

Покази водія автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_16 , що швидкість руху безпосередньо перед зіткненням складала 70 км/год, та дані, які отримані з проведених відтворень обстановки та обставин події за участю ОСОБА_16 і ОСОБА_26 відносно видимості пішохода ОСОБА_18 для водія ОСОБА_16 є технічно неспроможними і в подальшому досліджені до уваги не брались.

Згідно даного висновку, при заданих слідством вихідних даних, можливій швидкості руху автомобіля в 73 км/год, водій автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_16 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору при заданих даних причиною настання даної пригоди стали як з одного боку невідповідаючі вимогам п.п.1.5, 1.10 відносно термінів: «безпечна швидкість, «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.6 «ґ» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_16 так із іншого боку не відповідаючі вимогам п.п.1.5, 4.4, 4.7 та 4.7 «а» Правил дорожнього руху України дії пішохода ОСОБА_18 .

Згідно висновку повторної судової транспортно-трасологічної експертизи № 2717 від 28.01.2013 року (т.2 а.с.155-158) місце наїзду автомобіля на пішохода розташоване на середній (другій) смузі руху напрямку від центра міста Львова, на віддалі приблизно 6,95 м від правого краю проїзної частини дороги та на віддалі у межах 27…32 м від початку утворення сліду юзу від правих коліс автомобіля «Chevrolet Aveo».

Відповідно до даних висновку повторної комісійної судової автотехнічної експертизи №2716 від 04.02.2013 року (т.2 а.с. 160-168) в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_16 у відповідності з технічними вимогами Правил дорожнього руху України повинен був вести свій автомобіль в межах населеного пункту (м.Львова) зі швидкістю не більше 60 км/год з увімкненим світлом фар, при виїзді за межі населеного пункту вибрати таку швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах відстані видимості дороги у напрямку руху (при подальшому русі із включеним ближнім світлом фар не більше 77 км/год), а з моменту виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, пішохід ОСОБА_18 у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху України повинен був переходити проїзну частину по пішохідних переходах, при цьому виходити на пішохідний перехід він повинен був лише після того, як переконається у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. В даному місці, на даній ділянці дороги пішохід не повинен був переходити проїзну частину дороги, оскільки проїзна частина дороги має 5 смуг для руху в обох напрямках і рух пішоходів заборонений.

В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, із заданого моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту реагування водія на небезпеку) водій автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_16 при обраній швидкості руху 103…109 км/год не мав технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і в такий спосіб уникнути дорожньої пригоди.

Якщо б в даних дорожніх умовах автомобіль «Chevrolet Aveo» рухався б зі швидкістю 73 км/год, то з заданого моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту реагування водія на небезпеку) водій ОСОБА_16 мав би технічну можливість зупинити свій автомобіль до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і в такий спосіб уникнути дорожньої пригоди.

Якщо б в даних дорожніх умовах автомобіль «Chevrolet Aveo» рухався б зі швидкістю 80 км/год, то оскільки діапазон величин повного зупинного шляху автомобіля «Chevrolet Aveo» частково перекривається діапазоном величин віддалення автомобіля від місця наїзду в заданий момент виникнення небезпеки для руху, то дана експертиза не може визначити, мав чи не мав водій ОСОБА_16 технічну можливість зупинити свій автомобіль до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Якщо б в даних дорожніх умовах автомобіль «Chevrolet Aveo» рухався б зі швидкістю 90 км/год, то з заданого моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту реагування водія на небезпеку) водій ОСОБА_16 не мав би технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування і в такий спосіб уникнути дорожньої пригоди.

В даній дорожній ситуацій, з технічної точки зору, якщо б водій автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_16 рухався з дотриманням вимог Правил дорожнього руху України, то він мав би технічну можливість зупинити свій автомобіль до місця наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху і в такий спосіб уникнути дорожньої пригоди.

Причиною наїзду автомобіля «Chevrolet Aveo» під керуванням водія ОСОБА_16 на пішохода ОСОБА_18 стали обставини, пов`язані, з одної сторони, з діями водія ОСОБА_16 , який в даних дорожніх умовах рухався на своєму автомобілі «Chevrolet Aveo» із перевищенням допустимої швидкості руху, а з другої сторони, з діями пішохода ОСОБА_18 , який пересікав або вийшов на проїзну частину дороги в місці, де рух пішоходів заборонений.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить висновку, що ОСОБА_16 порушив правила безпеки дорожнього руху, що він визнав у суді.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_16 в сукупності з відомостями про сліди на місці пригоди і отримані потерпілим тілесні ушкодження, даними досліджених експертиз, дійшов до стійкого внутрішнього переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудним добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що дії ОСОБА_16 , які полягали в порушені Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 відносно термінів: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Розділу 2 п.2.3 «б», Розділу 12 п.п.12.1, 12.3, 12.6 «ґ» та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, а саме смерті потерпілого.

Таким чином, сукупність наведених доказів дає підстави дійти висновку, що вина ОСОБА_16 , як особи, яка керує транспортним засобом, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України.

При призначенні підсудному виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_16 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_16 судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчиненим з необережності; особу винного, який є молодого віку, раніше не судимий (т.1 а.с.157), працює (т.2 а.с.233), не одружений, на обліках в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (т.1 а.с.158, 159), згідно наданих характеристик за місцем проживання та навчання характеризується позитивно (т.1 а.с.160, 161).

Суд бере до уваги, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 21.12.2014 року уклали з підсудним договір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, згідно умов якого на час розгляду справи ОСОБА_16 частково відшкодував заподіяну моральну шкоду, сплативши потерпілим 20000 грн., та зобов`язався протягом 10 місяців з моменту підписання договору сплачувати ОСОБА_8 щомісячно по 3800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 погодились з таким розміром відшкодування шкоди і підтвердили, що не мають і не будуть мати до ОСОБА_16 будь-яких матеріальних претензій з приводу заподіяння їм матеріальної та моральної шкоди. Також суд враховує позицію потерпілих, викладену в їхньому клопотанні від 31.12.2014 року, поданому суду, в якому вони визнають, що їхній син ОСОБА_18 також винний у ДТП і наслідках такої, оскільки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переходив дорогу в невстановленому для цього місці, тому вони, зважаючи на такі обставини, просять суд не позбавляти ОСОБА_16 волі, а прийняти рішення про звільнення підсудного від покарання з випробуванням.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що підсудному слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, зокрема, вчинення злочину з необережності, виключно позитивну характеристику особи підсудного, те, що він уперше притягається до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його молодий вік, дієве й щире каяття ОСОБА_16 (часткове відшкодування на час розгляду справи завданої злочином шкоди і досягнення домовленості з потерпілими про порядок подальшого відшкодування), суд вважає за можливе застосувати до підсудного ст.75 КК України і звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. При цьому, суд вважає доцільним покласти на підсудного обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування до винного факультативного додаткового покарання, на виконання п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд звертає увагу на форму вини водія, а також на характер нехтування підсудним в дорожній обстановці заходами безпеки дорожнього руху, відтак виконання ним своїх обов`язків водія. Між тим, суд бере до уваги ту обставину, що і потерпілий знехтував вимогами особистої безпеки, бо не повинен був переходити проїзну частину дороги в недозволеному місці, де до того ж п`ять смуг для руху транспорту в обох напрямках, чим створив умови для настання ДТП.

Безсумнівно, для виконання завдань кримінального законодавства згідно зі ст.1 КК України суду належить визначити ступінь тяжкості вчиненого злочину за матеріальною ознакою суспільної небезпечності посягання, що має значення для індивідуалізації необхідної міри юридичної відповідальності, а тому набувають особливого значення з`ясовані умови заподіяння смерті потерпілого і особистість злочинця, її установки і відношення до загальнолюдських цінностей. Характер зміни дорожньої обстановки, на яку мав зреагувати водій, свідчить про відсутність у ставленні підсудного до заходів безпеки дорожнього руху ознак явного їх зневажання, через що для вчиненого злочину не характерні надмірна грубість і зухвалість в порушенні правил користування правом керувати транспортними засобами. Однак, звертають на себе увагу показання свідка ОСОБА_36 , які оголошені в судовому засіданні і які не спростовані стороною захисту, що перед наїздом на пішохода, за кількасот метрів до місця ДТП, автомобіль «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_16 , проїхав з явним перевищенням швидкості руху на забороняючий сигнал світлофора. Таким чином інтереси охорони безпечного пересування людей на правових та соціальних основах дорожнього руху, врегульованих Законом України «Про дорожній рух», у зв`язку із наведеними обставинами, з огляду на положення ст.55 КК України, переконують суд в неможливості збереження за підсудним права керувати транспортними засобами.

Між тим, враховуючи наведене у взаємозв`язку з поведінкою підсудного, якою він заслужив довіру і пробачення потерпілих, відсутність даних щодо притягнення ОСОБА_16 раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд вважає за можливе застосувати до нього додаткове покарання на мінімальний строк, передбачений ч.1 ст.55 КК України.

Потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі Львівської філії на користь ОСОБА_8 51000 грн. матеріальної шкоди та по 2550 грн. моральної шкоди на її користь та на користь ОСОБА_9 , а також про стягнення зі ОСОБА_16 на користь ОСОБА_8 43416,50 грн. матеріальної шкоди, 397450 грн. моральної шкоди та 197450 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_9 .

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_16 матеріальної та моральної шкоди, то провадження в цій частині, згідно п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України, підлягає закриттю, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подано відповідне клопотання про відмову від позову і така відмова приймається судом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», то такі підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне.

Відповідно до п.26 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий судом разом із кримінальною справою. Якщо цивільний позов не був заявлений, суд повинен роз`яснити особі, яка зазнала шкоди від злочину, її право пред`явити такий позов до підсудного або до особи, котра за законом несе відповідальність за заподіяну ним шкоду.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положень ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3460599 (т.1 а.с.162) ОСОБА_37 застрахувала на строк з 26.04.2010 року до 25.04.2011 року свою цивільно - правову відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Chevrolet Aveo SF 69 Y», номерний знак НОМЕР_1 . За умовами даного договору, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлена за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 51000 грн., за шкоду заподіяну майну - 25500 грн.

ОСОБА_16 на час настання ДТП керував забезпеченим транспортним засобом на законних підставах - на підставі довіреності свої матері ОСОБА_37 (т.1 а.с.163).

Як встановлено і не заперечується ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 21.07.2010 року ОСОБА_37 звернулася до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка мала місце 19.07.2010 року близько 22.00 год. за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_16 , внаслідок якої загинув ОСОБА_18 .

Таким чином правовідносини, які виникли між цивільними позивачами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та цивільним відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла станом на 19.07.2010 року).
Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ч.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями ст.27 Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Пленум Верховного Суду України у п.24 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 вказує, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати, тому вимога про стягнення витрат на поховання може пред`являтись як особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, так і сторонніми потерпілому громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках від 30.02.2012 року звертає увагу на вірне застосування норм матеріального права Кіцманським районним судом Чернівецької області, який у рішенні від 25.02.2010 року встановив: «є документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню витрати, понесені ОСОБА_38 у зв`язку з бальзамуванням тіла загиблого сина, витрати на поховання, поминальні обряди, встановлення надгробного пам`ятника та поминальний обід».

Відповідно, придбання одягу і взуття для поховання, бальзамування, придбання труни, хреста, таблички, покривала, катафалу на стіл, вінків, перевезення труни, викопування могили, а також поминальний обід, були частинами (складовими) поховання потерпілого ОСОБА_18 , а пов`язані з ними витрати - є витратами на поховання потерпілої особи. Отже, понесені ОСОБА_8 витрати на поховання сина в розмірі 16133,50 (1125 + 380 + 600 + 9900 + 350 + 192 + 3586,50) грн., які належним чином документально підтверджені (т.1 а.с.204, 206, 214, 232, 233), підлягають стягненню на її користь з цивільного відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».
Поряд з цим не підлягають відшкодуванню витрати, про стягнення яких просить ОСОБА_8 , в розмірі 369 грн. на заправку автомобіля ОСОБА_39 , оскільки з наданого суду чеку (т.1 а.с.207) неможливо встановити, чи їздив ОСОБА_40 у справах, пов`язаних з похованням ОСОБА_18 , чи в особистих, і даний чек не підтверджує заправку пальним саме автомобіля ОСОБА_40 , до того ж такий чек виданий 12.07.2010 року, тоді як з позовної заяви вбачається використання цього транспорту 20.07.2010 року.
Також, в силу ст.ст. 7, 11 ЦК України, суд вважає, що не можна віднести до необхідних витрат на поховання оплачену вартість поминальних обідів на 9-й і 40-й день відповідно на суму 2084,50 грн. і 2329,50 грн. (т.1 а.с. 204, 205), бо такі витрати зроблені на власний розсуд потерпілою з метою дотримання канонів церковного східно-християнського обряду і безпосередньо з обрядом поховання, здійсненого з дотриманням моральних засад суспільства, напряму не пов`язані. Дане підтверджується також положеннями ст.1201 ЦК України та ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу», відповідно до яких витрати на організацію поминальних обідів на 9-й і 40-й день не входять до організації та проведення поховання.

Крім цього, не підлягають до задоволення вимоги цивільного позову в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки ОСОБА_8 на підтвердження таких надано лише договір на виконання робіт №25/11 від 25.11.2013 року, згідно умов якого ТОВ «Дім каменю» зобов`язався виготовити гранітний пам`ятник за замовленням ОСОБА_8 , вартість виконання робіт становить 51336,25 грн., кошторис від 25.11.2013 року на вказану суму (т.3 а.с. 49-51), при цьому на час розгляду справи не представлено суду доказів оплати вказаної суми, а відтак - доказів понесених витрат на спорудження пам`ятника.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також і моральна шкода, передбачена п.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 вказаного Закону.
При цьому, моральна шкода, згідно ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. В п.1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено визначення поняття потерпілого, як юридичної та фізичної особи, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Крім того, перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, визначено в ч.2 ст.1168 ЦК України, серед яких така шкода відшкодовується як батькам померлого, так і особам, які проживали з померлим однією сім`єю.
Як встановлено, ОСОБА_8 є матір`ю померлого ОСОБА_18 , а ОСОБА_9 з 1996 року, після одруження з ОСОБА_8 , проживав разом з нею і її синами однією сім`єю, фактично виростив і виховав разом із ОСОБА_9 її сина ОСОБА_23 . Відтак, обом їм за встановлених судом при розгляді справи обставин, заподіяна моральна шкода.
Враховуючи вказані норми законів і те, що розмір ліміту відповідальності страховика на момент ДТП згідно п.9.3 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і умов полісу № ВЕ/3460599 становив 51 000 грн. на одного потерпілого, суд приходить до переконання, що є законні підстави для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_8 і ОСОБА_9 по 2550 грн. моральної шкоди кожному.

З огляду на вимоги ч.1 ст.93 КПК України 1960 року, із підсудного ОСОБА_16 підлягають стягненню на користь держави належно підтверджені витрати на проведення НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області експертиз на загальну суму 5221,80 грн. (т.1 а.с.106, 114, 125), оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого підсудним злочину.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.81 КПК України 1960 року.

Керуючись ст.ст. 321-324, 347-349 КПК України 1960 року, суд
засудив:
ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_16 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_16 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_16 у вигляді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Прийняти відмову цивільних позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від позовних вимог в частині відшкодування моральної і матеріальної шкоди ОСОБА_16 , а провадження щодо розгляду цивільного позову в цій частині закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_9 2550 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_8 16133,50 грн.витрат на поховання та 2550 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 18683,50 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_16 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати в розмірі 5221,80 грн.

Речові докази:

- автомобіль «Chevrolet Aveo SF 69 Y», номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_16 (т.1 а.с.153), повернути останньому як власнику;

- інформаційний носій (CD-диск), на якому зафіксовано відеозапис огляду місця події від 19.07.2010 року (т.1 а.с.149), - залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Залізничний районний суд м.Львова.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1