ПОСТАНОВА № 4/9

5 лютого 2007 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Киева в складі

головуючого -
судді Тютюн Т.М.

при секретарях Ликовій
В.Б., Снісар Т.В.,

за участю прокурора Александрової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову помічника прокурора
Оболонського району м. Києва від 30.11.2006
року про відмову в порушенні кримінальної справи,

установив:

Оскаржуваною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо
начальника ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві ОСОБА_7, заступника начальника ТВМ-3 Оболонського РУ
ГУ МВС України в м.
Києві ОСОБА_8 та старшого дільничного інспектора міліції ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ МВС України в м.
Києві ОСОБА_9. за відсутністю в їхніх діях складу злочинів, передбачених
ст.ст.364, 365, 373 КК
України.

10.01.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в порядку
ст.2361 КПК України, в якій просить продовжити строк подання скарги
та скасувати постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, посилаючись
на наступні обставини.

Постанова
помічника прокурора Оболонського району м. Києва була отримана лише 25.12.2006 року, а тому
через новорічні та різдвяні свята скаргу не було подано вчасно.

Постанова є необгрунтованою та необ'єктивною, викладені в ній висновки не
відповідають дійсним обставинам. Жодних свідчень про свою причетність до
крадіжки 11.10.2006 року
грошових коштів на будівельному об'єкті,
розташованому на АДРЕСА_1 Оболонського району м. Києва, ОСОБА_2
добровільно не надавав, поки працівники міліції не почали знущатися над ним, застосовуючи психологічний тиск та фізичну силу.
Пояснення дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3, що чоловік
приносив грошові кошти в сумі 2500 гривень та пояснив, що взяв їх без дозволу
на будівництві, є вигаданими. Також не відповідають дійсності і твердження
ОСОБА_4, що начебто в присутності останнього ОСОБА_2 заперечував
причетність до вчинення злочину, а потім зізнався і обіцяв повернути гроші. Таким чином викладені у
постанові висновки не знайшли свого підтвердження.

У судовому
засіданні скаржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Прокурор не
погодився з доводами скарги, вважаючи постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи законною та обґрунтованою, тому в задоволенні скарги просив
відмовити.

Заслухавши пояснення скаржників, думку прокурора, дослідивши матеріали,
долучені до скарги, та матеріали наглядового провадження № 05-11423, суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з
штемпелю на поштовому конверті, копія оскаржуваної постанови була відправлена
на адресу Адвокатського об'єднання "КЖ Деснянського району м. Києва" 23.12.2006 року. Як пояснив
скаржник, він отримав її 25.12.2006 року. Суд враховує кількість святкових
днів, які припадали в період подачі скарги,
що позбавило скаржника можливості своєчасно її подати. Таким чином ОСОБА_1 пропустив
строк на подачу скарги з поважних причин і він підлягає відновленню.

Що стосується доводів скарги по суті, то суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 31.10.2006 року порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Як вказано в постанові, в
період з 17 години 15 хвилин 11.10.2006 року до 8 години 12.10.2006 року невстановлена
слідством особа з дерев'яного будиночку за адресою: АДРЕСА_2, викрала гроші в
сумі 2700 гривень.

Під час
дослідної перевірки ОСОБА_5, який здійснював охорону будинку АДРЕСА_2,
зазначив, що отримав ключ від
дерев'яного будиночку від ОСОБА_2, який останнім проводив там будівельні
роботи. Після цього інші особи до будинку не заходили. А наступного дня він
дізнався від ОСОБА_4, що звідти пропали гроші.

Тому ОСОБА_2 було викликано до ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві для дачі пояснень.

Відповідно до показань ОСОБА_2, допитаного в якості свідка, він категорично
заперечував причетність до крадіжки грошей та
показав, що 19.10.2006 року разом з дядьком ОСОБА_6 приїхав
до відділення міліції в смт. Пуща-Водиця. У кабінеті № 6 дільничний інспектор ОСОБА_9 запитав, що трапилося, на що
він пояснив, що непричетний до крадіжки. Тоді ОСОБА_9 сказав, що це неправда, в
кабінет зайшов начальник відділення, нецензурно виражався, і коли він
сказав, що невинуватий, почав його бити.
Таким чином працівники міліції примусили його підписати пояснення, в яких він
зізнавався, що взяв гроші. Ніяких
грошей дружині він не показував і нічого їй не пояснював. Вилучені у нього
вдома гроші були позичені для заміни вікон у власній оселі.

Надаючи
пояснення в ході перевірки заяви про злочин, ОСОБА_2 пояснив, що в кабінет
ОСОБА_9. зайшов начальник ТВМ-3 та ще один працівник міліції. Коли на їх
пропозицію він знову сказав, що не скоював
крадіжки, начальник відділення ображав його нецензурною лайкою, погрожував, що його
помістять у камеру. Потім працівники міліції, завівши йому руки за спину,
наділи наручники. Начальник відділення двічі
вдарив його кулаком по нирках та один раз долонею по обличчю, після чого він підписав
пояснення.

Заява про
злочин, яка містить відомості, аналогічні доводам скарги, була повно, всебічно
та об'єктивно перевірена прокуратурою Оболонського району м. Києва.

Згідно з протоколом допиту свідка та поясненнями, ОСОБА_4 показав, що
11.10.2006 року ОСОБА_2 виконував роботи з підготовки металевих воріт до
фарбування в будинку АДРЕСА_2. Близько 17
години ОСОБА_2 зайшов у приміщення дерев'яного
будиночку для робочих, де знаходився його кабінет, для розрахунку. Він віддав
тому гроші, що знаходилися в папці, і ОСОБА_2 мав можливість побачити,
що в папці ще знаходилися гроші в сумі 500
доларів США та 200 гривень. Коли він пішов додому, то зачинив двері кабінету,
підперши їх дверима, оскільки замків
не було, й залишив ключі від будинку ОСОБА_2, щоб той переодягнувся. Наступного
дня він виявив відсутність грошей і
помітив, що двері стоять не так, як він їх залишав. 19.10.2006 року йому зателефонував дільничний інспектор міліції і попросив
прийти у відділення. Коли він прийшов, там знаходився ОСОБА_2, який спочатку
заперечував, що викрав гроші. Але після його розмови з ОСОБА_2 той зізнався, що взяв гроші, просив вибачення та обіцяв
повернути викрадене. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 він не бачив.

Дільничний інспектор ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві
ОСОБА_9 дав пояснення та показання аналогічного
змісту щодо суті розмови між ОСОБА_4 й ОСОБА_2 та зазначив, що
будь-яких незаконних методів слідства до останнього не застосовував. Ним була
також опитана ОСОБА_3, яка пояснила, що 13.10.2006
року чоловік показував їй гроші та пояснив, що взяв їх без дозволу на будівництві, так як вважав, що
йому мало заплатили. 31.10.2006 року ОСОБА_2 був викликаний
до ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві. В цей день він
приїхав із захисником та пояснив, що сплатив за послуги адвоката 600 доларів США, а
останній пообіцяв йому уникнути кримінальної відповідальності.

Будучи
допитаними в якості свідків та опитаними, начальник ТВМ-3 Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві ОСОБА_7 та його
заступник ОСОБА_8 зазначали, що в службовій необхідності могли заходити
в кабінет до ОСОБА_9. під час опитування останнім ОСОБА_2, але в процес
відібрання пояснень не втручалися. Всі пояснення ОСОБА_2 дав без застосування
до нього фізичного чи психологічного насильства. Про те, що ОСОБА_2 зізнався у
вчиненні злочину, їм відомо з слів ОСОБА_9.

Про те, що
ОСОБА_2 13.10.2006 року
показував гроші в сумі 2700
гривень та пояснив, що взяв їх без дозволу на будівництві, де працював, пояснила
і його дружина ОСОБА_3.

Скарг від цієї
особи щодо застосування до неї будь-яких недозволених методів слідства не
надходило.

Отже, пояснення
та показання ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є
логічними, послідовними, і не довіряти їм у суду немає підстав.

Крім цього,
будь-які відомості про наявність у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень після спричинення
йому ударів, за його твердженнями, відсутні. ОСОБА_2 судово-медичного
освідування не проводилося і зі скаргами до лікаря він не звертався.

Згідно з ст.94 КПК України справа може бути порушена тільки в тих випадках,
коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Оскільки в даному випадку такі дані відсутні, а твердження скарги щодо
застосування заходів психологічного та фізичного примусу з боку працівників
міліції не знайшли свого підтвердження, в порушенні кримінальної справи було
відмовлено обґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись
ст.2362 КПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на постанову помічника
прокурора Оболонського району м. Києва від 30.11.2006 року про відмову в порушенні кримінальної
справи залишити без задоволення.

На постанову
судді прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом семи діб з дня її
винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва.