Справа № 11-114 Головуючий у І інстанції Лаврік
Категорія 42 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з кримінальних

справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Літвінова Є.В.,

суддів Сливи Ю.М., Семенцова Ю.В.,

з участю: прокурора Скрипки І.М.,

захисника ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3Ф

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями захисника ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції, на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року, яким засуджено

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, непрацюючого, який мешкає за адресою: м. Київ, вул.. Корольова, б. 8, кв. 50, раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 98 000 гривень, на користь ОСОБА_5 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 06.05.2010 року близько 22.20 години, керуючи без посвідчення на право на керування транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, у присутності його власника ОСОБА_6, та рухаючись зі швидкістю 90 км/год по автодорозі Фастів-Бишів у напрямку м. Бишів в районі с. Дорогинки Фастівського району Київської області, допустив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та на ліве, відносно напрямку свого руху, узбіччя, де допустив зіткнення з деревом. У результаті ДТП пасажири автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а ОСОБА_5 отримала тяжке тілесне ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.1; 1.2; 1.3; 1.5; 1.10; 2.1.(а); 2.3 (б); 11.2, 12.1 ПДР України.

В апеляції захисник ОСОБА_2, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого, вказує, що суд 1-ї інстанції при призначенні покарання не врахував, що засуджений ОСОБА_4 повність визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині, щиро каявся та жалкував про його вчинення, сприяв правоохоронним органам у встановленні істини по справі. Під час ДТП також отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні, а на сьогоднішній день потребує оперативного лікування. До того ж, ОСОБА_4 добровільно частково відшкодував моральну шкоду потерпілій ОСОБА_3 на загальну суму 32 000 гривень, а потерпілій ОСОБА_5 5 000 гривень. При цьому він до відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується та має малолітню доньку Карину, ІНФОРМАЦІЯ_4. При вирішенні цивільного позову, суд не взяв до уваги розміри відшкодованих ОСОБА_4 коштів та стягнув їх повторно. Просить вирок суду змінити, застосувати ст.ст. 69, 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання. Стягнути з нього на користь потерпілої ОСОБА_3 68 000 гривень, а на користь ОСОБА_5 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляції прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 та доведеності його вини, вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову незаконним. Так, оскільки потерпіла ОСОБА_5 не мала доказів на підтвердження матеріальної шкоди, суд повинен був залишити її позов без розгляду, а не відмовляти в його задоволенні. Крім того, суд належним чином не мотивував свого рішення в частині задоволення одних позовних вимог та відмови в задоволенні інших. Просив вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2010 року скасувати в частині вирішення цивільного позову та направити в цій частині справу на новий судовий розгляд.

В запереченні на апеляцію потерпіла ОСОБА_3 вказала, що при постановленні вироку суд врахував обставини справи та особу засудженого. Покарання йому у виді позбавлення волі є справедливим відносно наслідків скоєного та особи засудженого. Враховуючи, що засуджений відшкодував їй 30000 гривень матеріальної шкоди, вона заявляла про відшкодування тільки моральної шкоди. Просила вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка повністю підтримала апеляцію прокурора та частково апеляцію захисника, пояснення засудженого та захисника, які підтримали апеляції, пояснення потерпілої, яка просила апеляції залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, провівши судові дебати та надавши останнє слово засудженому, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають до задоволення.

Засуджений ОСОБА_4 як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні повністю визнав себе винним у вчиненні ним вказаного злочину.

Висновки суду щодо кваліфікації дій засудженого, апеляційним судом не перевірялись, оскільки учасниками процесу не оспорюються.

Щодо доводів апеляції про суворість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.

При призначенні покарання ОСОБА_4, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного: який раніше не судимий, має молодий вік та позитивно характеризується за місцем проживання, а також обставини, що помякшують його покарання: щире каяття, перебування на утриманні малолітньої дитини та добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Взяв до уваги суд і думку потерпілої ОСОБА_3, яка у судових дебатах просила обрати щодо підсудного покарання у виді позбавлення волі.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для помякшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляцій про те, що суд при вирішенні цивільного позову належним чином не мотивував свого рішення та повторно стягнув з підсудного на користь потерпілої ОСОБА_3 32 000 гривень, а потерпілої ОСОБА_5 5 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, безпідставні та не підтверджуються доказами по справі.

Так, як видно з наявних у справі розписок, потерпіла ОСОБА_3 отримала 30 000 гривень у рахунок відшкодування заподіяної шкоди (а.с. 111).

Зі змісту позовної заяви потерпілої ОСОБА_3 вбачається, що оскільки раніше вона вже отримала 30 000 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, просила стягнути з підсудного 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 108).

Після цього, відповідно до розписки, яка міститься на а.с. 118, потерпіла ОСОБА_3 отримала 2 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За даних обставин, суд правомірно стягнув з підсудного на користь потерпілої ОСОБА_3 98 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Із розписок потерпілої ОСОБА_5 вбачається, що вона отримала 5 000 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 115, 116).

Вироком суду з засудженого ОСОБА_4 стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_5 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд правомірно вирішив цивільні позови потерпілих та належним чином мотивував своє рішення щодо задоволення одних позовних вимог та відмови в задоволенні інших.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідає вимогам закону, апеляції прокурора та захисника, задоволенню не підлягають, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції та захисника ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року щодо ОСОБА_4 залишити без змін.

Судді:

_______________ _______________ __________________

(ОСОБА_7В.) (ОСОБА_1М.) (ОСОБА_8В.)