Справа
№ 11- 194 /2007 р. Головуючий у І
інстанції Білий М.М.
ст. 121 ч. 1 КК України Доповідач Щербаков О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 року колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого
Щербакова О.С.

суддів Трейтяк О.П., Білоброва В.Д.

з участю прокурора Шваб О.В.

адвоката ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1 та потерпілого
ОСОБА_3 на вирок Куликівського районного
суду Чернігівської області від 18 грудня 2006 року.

Цим вироком
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженець с. Орлівка Куликівського району Чернігівської області, українець, громадянин України, з повною
загальною середньою освітою, одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, працює оглядачем гідротехнічних споруд в
Куликівськиий дільниці Чернігівського міжрайонного управління водного
господарства, проживає за адресою: АДРЕСА_1 Куликівського району Чернігівської
області, раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до
покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від
відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Як встановив суд, 8 березня 2006 року близько 17 години в
магазині ППТП „Вікторія” в с. Орлівка Куликівського району між ОСОБА_3 який
знаходився в стані алкогольного сп'яніння, та ОСОБА_1на ґрунті особистих
неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої ОСОБА_3 образливо висловився
на адресу жінки підсудного, після чого останній за комір витягнув потерпілого в
коридор магазина, а оскільки той чинив опір, ударив йому в обличчя кулаком і
ногою, в результаті чого потерпілому було заподіяне тілесне ушкодження у
вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми
лоба, субкон”юктивального розриву склери з випадінням внутрішніх оболонок,
тотального гемофтальму лівого ока, яке згідно з висновком судово-медичної
експертизи відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження за ознакою
стійкої втрати працездатності не менше, як на одну третину.

В апеляціях:

-засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду щодо нього
змінити, оскільки не погоджується з кваліфікацією його дій та призначеною мірою покарання, вважає, що
його дії слід кваліфікувати, як спричинення легких тілесних ушкоджень, вказує,
що наміру навмисно спричинити тілесні
ушкодження потерпілому у нього не було, а злочин вчинив в стані сильного
душевного хвилювання.

В доповненні до апеляції ОСОБА_1 зазначає, що присікав
неправомірні дії потерпілого ОСОБА_3 і його дії підлягають кваліфікації за ст.
128 КК України, як необережне спричинення тяжких тілесних ушкоджень;

-потерпілий
ОСОБА_3, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого ОСОБА_1 та
призначеної останньому міри покарання,
просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати у зв'язку з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам справи, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Посилається на те, що засуджений ОСОБА_1 на час вчинення
злочину не перебував в стані сильного душевного хвилювання; немає доказів, що він під час конфлікту з
ОСОБА_1знаходився в стані алкогольного сп”яніння; обираючи міру покарання суд
безпідставно врахував ту обставину, що на утриманні засудженого знаходиться
неповнолітня дитина, оскільки в матеріалах справи такі дані відсутні. Крім того, вважає, що суд безпідставно
залишив без розгляду його цивільний позов.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого ОСОБА_1 та
адвоката ОСОБА_4, які просили вирок суду змінити, перекваліфікувати дії
засудженого на ст. 128 КК України; потерпілого ОСОБА_3, який підтримав свою
апеляцію, міркування прокурора про
обґрунтованість вироку суду, але необхідність часткового внесення змін до вироку щодо наявності у ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, перевіривши
матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція
засудженого не підлягає задоволенню, а апеляція потерпілого підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, висновки суду про доведеність винності
засудженого ОСОБА_1 в умисному заподіянні ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, за
ознакою стійкої втрати працездатності не менше, як на одну третину,
відповідають фактичним обставинам злочину, які встановлені з врахуванням як
об'єктивних, так і суб'єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при
з'ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах
і, зокрема, показаннях потерпілого ОСОБА_3 про обставини спричинення йому
засудженим ОСОБА_1тілесних ушкоджень; показаннях свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які узгоджуються з показаннями потерпілого та підтверджують
їх.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду І
інстанції, який поклав в основу вироку
показання потерпілого ОСОБА_3 та вищезгаданих свідків про обставини
вчинення злочину, є цілком обґрунтованим, оскільки ці показання об'єктивно підтверджуються
даними висновку судово-медичної експертизи №
2664 від 24.10.06 року.

Колегія суддів ретельно перевірила доводи засудженого
ОСОБА_1 про можливість здійснення ним злочину в стані сильного душевного
хвилювання і вважає їх безпідставними, оскільки вони суперечать матеріалам
кримінальної справи, а саме спростовуються висновками судово-психіатричної
експертизи.

Такими ж необгрунтовними є твердження ОСОБА_1 щодо
припинення ним неправомірних дій ОСОБА_3, оскільки судом встановлено, що
конфліктна ситуація виникла на грунті особистих неприязних стосунків під час
взаємної сварки.

Перевіривши доводи засудженого про можливість спричинення
тілесних ушкоджень потерпілому іншими особами колегія суддів вважає їх
вигаданими, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та спростовуються
перевіреними в судовому засіданні доказами.

Процесуальних порушень при дослідженні і оцінці доказів,
в тому числі висновку судово-медичної експертизи №2664 від 24.10.2006 року, які
б ставили під сумнів висновки суду про
доведеність винності ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій судом не
допущено.

Дії засудженого ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КК України судом кваліфіковані
правильно.

Підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_1 на ст. 128 КК
України, як про це йдеться у апеляції останнього, колегія суддів не знаходить.

При призначенні покарання засудженому суд врахував
характер та суспільну небезпечність вчиненого злочину, дані, що характеризують
особу, конкретні обставини справи.

Підстав вважати
призначене покарання суворим колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання
цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд обґрунтовано, у відповідності до ст. 28 КПК України,
залишив позов без розгляду, оскільки він пред”явлений потерпілим не до початку
судового слідства в зв'язку чим колегія суддів не знаходить підстав для
задоволення в цій частині апеляції ОСОБА_3

Також безпідставними є твердження потерпілого ОСОБА_3 в
апеляції, що на час вчинення ОСОБА_1злочину він був тверезий, оскільки ці
доводи потерпілого не відповідають даним акту судово-медичного обстеження
ОСОБА_3 №1008 від 18.04.2006 року та його ж показанням під час очної ставки з
ОСОБА_1( а.с. 57 )

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним виключити з
вироку дані щодо наявності на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, як такі, що не відповідають дійсності і
внесені до вироку помилково.

На підставі наведеного, керуючись ст.365, 366 КПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення,
апеляцію потерпілого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області
від 18 грудня 2006 року відносно ОСОБА_1
змінити.

Виключити з
вироку дані про наявність на
утриманні ОСОБА_1 неповнолітнього сина
ОСОБА_2.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

СУДДІ:

ТРЕЙТЯК
О.П. ЩЕРБАКОВ О.С. БІЛОБРОВ В.Д.