Справа № 367/2961/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/713/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 09.07.2015

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

представника колонії: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

при секретарі: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2015 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2013 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання час його тримання під вартою згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2012 з 11 грудня 2012 року по 28 грудня 2012 року включно.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2014 року не відбуту частину покарання ОСОБА_7 було замінено на обмеження волі та зараховано у строк відбування покарання час слідування під вартою до виправного центру.

Початок строку відбування покарання: 12 червня 2013 року.

Початок строку обмеження волі: 06 січня 2015 року.

Кінець строку відбування покарання: 30 квітня 2016 року.

05 травня 2015 року Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням, в якому просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2015 року йому було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_7 при зверненні до суду з клопотанням не було дотримано строків, передбачених ч. 3 ст. 81 КК України, а також тим, що з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі засудженого ОСОБА_7 не минув один рік.

Не погоджуючись, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він вже фактично відбув дві третини строку покарання, призначеного судом, а тому, до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

Крім того, вважає, що умовно-дострокове звільнення здійснюється відповідно до ст.81 КК України і до тих осіб, яким покарання було замінено більш м`яким.

Зазначає також, що довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, за що має заохочення.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та просив її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, представника колонії, який підтримав апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, своє рішення про відмову у задоволенні клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що із моменту направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі не пройшов один рік, а також тим, що при зверненні до суду не було дотримано строків, передбачених ч. 3 ст. 81 КК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок неправильного тлумачення положень ч.8 ст.154 КВК України.

Відповідно до ч.8 ст. 154 КК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Тобто, представлення до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не раніше як через один рік з дня винесення ухвали, застосовується до засуджених, яким відповідною ухвалою було скасовано звільнення від відбування покарання із випробуванням або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, наслідком чого стало їх направлення у місця позбавлення чи обмеження волі.

Так, матеріали справи не містять ухвали суду про направлення особи в місця обмеження волі чи позбавлення волі, а ухвала суду про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, що мається у справі, не є судовим рішенням про направлення у місця обмеження волі.

Відтак, доводи засудженого ОСОБА_7 про неправильне застосування судом ч.8 ст.154 КВК України ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, його доводи про можливість застосування до нього ст.81 КК України у зв`язку із фактичним відбуттям двох третин строку покарання, є необгрунтованими виходячи з наступного.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суді України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2014 року не відбуту частину покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком 1 рік 05 місяців 14 днів замінено на 1 рік 05 місяців 14 днів обмеження волі та зараховано у строк відбування покарання час слідування під вартою до виправного центру.

Враховуючи те, що початком відбуття строку ОСОБА_7 є 06 січня 2015 року, то на час розгляду справи він фактично не відбув 2/3 частини покарання, призначеного ухвалою суду Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2014 року, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбуття покарання відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає зміні у частині підстав відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2015 року змінити у частині підстав відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Відмовити в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від покарання, визначеного ухвалою Березанського міського суду від 11 грудня 2014 року у порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку із недотриманням строків фактичного відбуття покарання, передбачених ч.3 ст.81 КК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2