11-кп/775/421/2014(м)
266/4276/13-к

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року місто Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при

секретарях: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу прокурора на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ст.186 ч.2 КК України та засуджено до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Новокузнецьк Кемеровської області Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13 лютого 2008 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за ст.ст. 309 ч.1, 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 31 березня 2009 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя , за ст.ст.185ч.1, 71, 72 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 03 листопада 2011 року Приморським районним судом міста Маріуполя за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

- 05 грудня 2013 року Приморським районним судом міста Маріуполя за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

визнано винуватим та засуджено за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області витрати за проведення експертиз в розмірі 244 гривні 50 копійок.

В С Т А Н О В И В:

Згідно оскаржуваного вироку, 05 липня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, переслідуючи ціль відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , яке виразилось у нанесенні ОСОБА_8 одного удару невстановленим предметом по голові потерпілого, яким були завдані легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в центрі тім`яної області, після чого відкрито, а ОСОБА_10 повторно, заволоділи майном потерпілого: мобільним телефоном з картою пам`яті, сім-картою та 20 гривнями на рахунку, ланцюжком з хрестиком, на загальну суму 523 гривні 40 копійок, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на зазначену суму.

На зазначений вирок надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він, не оспорюючи доведеність обставин встановлених судом та правильність кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі та стягнути з обвинувачених на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в дольовому порядку, зазначивши суму стягнення з кожного обвинуваченого.

При цьому, апелянт зауважує на неправильному застосуванні судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, а також на істотному порушенні судом вимог кримінального процесуального законодавства, щодо стягнення з обвинувачених процесуальних витрат у солідарному порядку та на користь експертної установи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що суд першої інстанції застосовуючи ст.75 КК України, не врахував: особу ОСОБА_8 , який у побуті характеризується задовільно, не працює; ступінь тяжкості вчиненого злочину; скоєння злочину на ґрунті вживання алкоголю. Крім того висновки суду про щире каяття ОСОБА_8 суперечать його показанням, якими він не визнав всі фактичні обставини справи, які суд вважав доведеними. Нічим не підтверджується й перебування у ОСОБА_12 на утриманні малолітніх дітей.

Розподіл судом процесуальних витрат суперечить вимогам ст.368 КПК України та ЗУ «Про судову експертизу».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. При цьому пояснив, що обставини вчинення ним злочину у суді першої інстанції в повному обсязі не визнавав та стверджував, що не бив потерпілого. Проте, суд першої інстанції на його пояснення уваги не звернув і безпідставно зазначив у вироку, що він наніс потерпілому удар по голові завдавши тілесні ушкодження.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження воно розглянуто у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України.

Згідно зазначеної норми права, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте суд першої інстанції залишив поза увагою, що обвинувачений ОСОБА_13 під час допиту у суді не визнав всі обставини вчинення ним злочину, та заперечував проти обставин нанесення ним удару по голові потерпілого невстановленим предметом.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного вироку та технічного запису судового засідання, показання обвинуваченого викладені у вироку не відповідають його показанням, даним ним під час його допитів у судових засіданнях.

В декількох судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_13 давав показання щодо обставин вчинення ним злочину, однак кожного разу стверджував, що він не наносив удар потерпілому по голові невстановленим предметом.

За таких обставин, суд мав дослідити докази у кримінальному провадженні та перевірити доведеність всіх обставин зазначених в обвинувальному акті.

Проте суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження без дослідження доказів по справі та вважав, що обставини встановлені органом досудового розслідування ніким не оспорюються.

Проаналізувавши положення частини 3 статті 349 КПК України та наведені обставини, колегія суддів приходить до єдиного висновку, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог КПК України, які є підставою для скасування вироку і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді у суді першої інстанції слід врахувати наведені підстави скасування вироку, ретельно дослідити докази, з`ясувати усі обставини злочину, постановити законне та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скасувати.

Призначити у кримінальному провадженні №0001297 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжні заходи обвинуваченим залишити без змін.

Судді