Ухвала іменем україни 04 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
при секретарі ОСОБА_4.,
за участю прокурора ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0002354 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати керівні посади на всіх підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади на всіх підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 2 роки;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади на всіх підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності, на строк 2 роки.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 18 400 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано, кримінальне провадження щодо нього за ч.ч. 2, 3 ст. 191 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в період з серпня 2003 року по квітень 2005 року заволодів чужим майном шляхом зловживання службовим становищем за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6, працюючи з 26 серпня 2003 року на посаді голови правління ДОКС «Офіцерська кредитна спілка», тобто будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, 27 листопада 2003 року в будівлі по вул. Південна, 8, оф. 1 у м. Дніпропетровську, маючи намір привласнити грошові кошти ОСОБА_8, уклав з останнім договір вкладу № 0203 на суму 2 000 грн. Однак ОСОБА_6 отримані кошти на рахунок ДОКС «Офіцерська кредитна спілка» не вніс, а присвоїв та розтратив їх.

04 грудня 2003 року ОСОБА_6 у вищезазначеній будівлі, зловживаючи своїм службовим становищем, повторно, з метою привласнення коштів ОСОБА_9, уклав з останнім договір вкладу № 0102 на суму 20 000 грн, які в подальшому на розрахунковий рахунок організації не вніс, грошові кошти в розмірі 15 000 грн повернув потерпілому на його вимогу, а кошти в розмірі 5 000 грн. присвоїв та розтратив, заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

В тому ж місці та за тих же обставин ОСОБА_6 повторно присвоїв та розтратив грошові кошти:

- 08 грудня 2003 року ОСОБА_10 у розмірі 1 000 грн;

- 26 лютого 2004 року ОСОБА_11 у розмірі 2 650 грн;

- 23 вересня 2004 року ОСОБА_12 у розмірі 12 200 грн;

- 31 грудня 2004 року ОСОБА_13 у розмірі 20 000 грн;

- 02 березня 2005 року ОСОБА_14 у розмірі 2 000 грн;

- 23 квітня 2005 року ОСОБА_7 у розмірі 23 000 грн.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що в матеріалах провадження достатньо доказів винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить об'єктивної оцінки доказів у їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не дотримався цих вимог закону.

Так, місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6, послався у вироку на показання потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_15, свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, договори вкладів між потерпілими та ДОКС «Офіцерська кредитна спілка» в особі ОСОБА_6, листи та рішення Держфінпослуг про припинення, а потім і скасування ліцензії, виданої ДОКС «Офіцерська кредитна спілка» на залучення вкладів членів кредитної спілки на депозитні рахунки, роздруківки даних з банку про рух грошових коштів кредитної спілки й іншими матеріалами кримінального провадження.

На вирок місцевого суду від 04 березня 2014 року засуджений ОСОБА_6 та прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, подали апеляційні скарги. При цьому засуджений просив вирок суду щодо нього скасувати і виправдати його.

Апеляційний суд без безпосереднього дослідження доказів прийшов до переконання про відсутність достатніх доказів доведеності винуватості ОСОБА_6, тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам.

За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час цього розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційних скаргах доводи, врахувати доводи касаційної скарги і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3