СПРАВА № 11А-493/2007 Р. ГОЛОВУЮЧИЙ В 1-Й
СТ. 186 Ч. 2 КК УКРАЇНИ ЗВАНЧУК В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р. травня
місяця „15" дня

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Сажинова
В.В.

суддів: Шевцової
В.Г., Калініченка І.С.

за участю прокурора Литвиненка
О.О.

засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляціями
адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого
ОСОБА_1, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, на вирок Суворовського
районного суду м. Херсона від 16 лютого 2007 року, -

встановила:

Цим вироком
засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

- за ст. 186 ч. 2 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки

позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Засуджений
утримується під вартою з 16.02, 2007 року.

Зараховано
в строк відбування покарання час перебування під вартою з 16.11.2006 року по
24.11. 2006 року.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого,

- за ст. 186 ч. 2 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки

позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Засуджений
утримується під вартою з 16.02.2007 року.

Зараховано
в строк відбування покарання час перебування під вартою з 16.11.2006 року по
24.11. 2006 року.

Вирішено питання
про речові докази.

ОСОБА_2
і ОСОБА_1 визнано
винними і засуджено за те, що вони, 15 листопада 2006 року, близько 16 години, знаходячись у стані алкогольного
сп'яніння, за попередньою
змовою між собою,
знаходячись біля середньої школи №
24 по

вул. Карбишева в м. Херсоні, із застосуванням фізичного насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого ОСОБА_5, що виразилося у нанесенні ударів руками в область грудної
клітини, голови, обличчя,
спричинили потерпілому легкі за ступенем тяжкості тілесні
ушкодження, відкрито заволоділи
майном, належним потерпілому ОСОБА_5,
а саме чоловічою дублянкою чорного кольору, вартістю 250 гривень, завдавши потерпілому матеріальні збитки на
вказану суму.

В своїй
апеляції адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 посилається на
те, що суд першої інстанції в порушення
вимог ст. 299 КПК України обмежився тільки допитом потерпілого ОСОБА_5 та
підсудних ОСОБА_2 і ОСОБА_1, хоча
останні частково визнали себе винними і наполягали на виклику свідків. Також в
порушення вимог ст. 306 КПК України суд оголосив показання свідків на
досудовому слідстві, при цьому не маючи
даних про неможливість їх явки до суду та не вияснивши причини їх не явки.
Окрім того, висновок суду про винність
ОСОБА_2 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 був
зроблений лише на підставі суперечливих показань потерпілого на досудовому
слідстві та в судовому засіданні. При цьому суд не прийняв до уваги доводи
підсудних про те, що вони не мали умислу
на викрадення дублянки потерпілого, який
їм сам передав дублянку в заставу, що
робив неодноразово раніше. Просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити.

В своїй
апеляції адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 посилається на
те, що суд першої інстанції не в повній
мірі врахував всі дані про особу засудженого та обставини справи, в зв'язку з чим призначив йому покарання у
виді позбавлення волі. Так суд, не взяв
до уваги те, що потерпілий ОСОБА_5 сам
добровільно передав свою дублянку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і не має до них
ні яких претензій. Крім того,
постановляючи вирок та обираючи вид та міру покарання ОСОБА_1 суд не
врахував такі пом'якшуючі обставини, як:
щире каяття, активне сприяння розкриттю
злочину, добровільне відшкодування
завданого збитку, позитивну
характеристику, першу судимість, та не мотивував у вироку свого рішення про
неможливість застосування до ОСОБА_1 ст. 75 КК України. В зв'язку з
переліченими обставинами просить вирок суду відносно ОСОБА_1 змінити, пом'якшити призначене йому покарання, застосувати ст. ст. 69, 75 КК України.

В своїй
апеляції, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, посилається не
те, що призначене за вироком суду
реальне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відповідає
ступеню та характеру суспільної небезпеки вчиненого злочину та особі засуджених
і не може бути визнано необхідним й достатнім для виправлення засуджених та
попередження скоєння ними нових злочинів. Окрім того, суд невірно застосував до засуджених
положення ст. 69 КК України, пославшись
на те, що вони розкаялись у скоєному, осудили свою поведінку, раніше не судимі, однак суд не прийняв до уваги те, що підсудні як під час досудового
слідства, так і в ході судового
розгляду, послідовно частково визнавали
свою вину в інкримінованому їм злочині,
що переконливо свідчить про те,
що вони у скоєному злочині не розкаялись, а обставин,
які пом'якшують покарання під час судового розгляду справи не встановлено.
Просить скасувати вирок щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і постановити
новий вирок, яким засудити:

ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України, звільнити
від відбування покарання з випробуванням,
встановивши іспитовий строк - 3 роки. Покласти на засудженого
обов'язки, передбачені ст. 76 п. 2, 3, 4
КК України.

ОСОБА_1
за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з
випробуванням, встановивши іспитовий
строк - 3 роки. Покласти на засудженого обов'язки, передбачені ст. 76 п. 2, 3, 4
КК України.

Заслухавши
суддю-доповідача, засуджених ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, які підтримали апеляції своїх
захисників, просили пом'якшити їм покарання
і застосувати до них ст. 75 КК України,
прокурора, який підтримав
апеляцію державного обвинувача,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів проходить до висновку, що апеляція адвоката ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 не підлягає задоволенню,
а апеляції адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 та
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції підлягають частковому задоволенню зі слідуючих
підстав.

Як
установлено з матеріалів справи, органами
досудового слідства та судом, не було
допущено порушень кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність
доказів, та висновок суду про винність
засуджених у вчинені злочину, за який їх
засуджено, суд правильно дав правову
оцінку діям засуджених та ним виконані вимоги ст. ст. 22, 323-324 КПК України, направлені на вживання, всіх передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи, виявлено як
ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують, а також
обставини, що пом'якшують
відповідальність.

Висновок
суду про винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_1
у вчиненні злочину, за який вони
засуджені, відповідає фактичним
обставинам справи і підтверджується перевіреними в суді доказами.

Заперечення
ОСОБА_2 та ОСОБА_1
проти звинувачення були предметом розгляду в судовохму засіданні і
спростовуються наступними доказами.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 частково визнали
себе винними в інкримінованому їм злочині та пояснили, що дійсно 15 листопада 2006 року біля
середньої школи № 24 в м. Херсоні побили ОСОБА_5, після
чого останній сам передав їм свою дублянку.

Потерпілий
ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взяли його під
руки та потягли на територію середньої школи № 24, де нанесли йому удари руками по тулубу, грудній клітині та спині. Після чого ОСОБА_1
запропонував ОСОБА_2 забрати у нього дублянку. На цю пропозицію ОСОБА_2
погодився і вони удвох стали знімати з нього дублянку. Він намагався опиратися
і утримати дублянку, але вони
удвох, все-таки стягнули дублянку з
нього.

Зазначенні
показання потерпілого є конкретними і послідовними, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, вони узгоджуються з іншими доказами по справі
і не були ні ким і ні чим спростованні в судовому засіданні.

З
протоколів огляду від 16.11.2006 р. та 20.11.2006 р. вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_1 була знайдена
чоловіча дублянка чорного кольору (а.с. 11,
12).

З
протоколу пред'явлення предметів для впізнання від 21.11.2006 р.
вбачається, що потерпілий ОСОБА_5
впізнав серед інших дублянок свою дублянку,
яку було вилучено під час огляду за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с. 30).

З
протоколів пред'явлення особи для впізнання від 16.11.2006 р. видно, що потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як осіб які 15 листопада 2006 року побили
його та забрали у нього дублянку (а.с. 32,
33).

Згідно
висновку експерта № 491/2447 19.12.2006 року видно, що потерпілому ОСОБА_5 були заподіянні легкі
тілесні ушкодження, які виникли від дії
тупих предметів, можливо від ударів
руками 15 листопада 2006 року (а.с. 19 - 22).

Дослідивши
та проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку й
обгрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, за який їх
засуджено, і правильно кваліфікував їх
дії за ст. 186 ч. 2 КК України.

Тому доводи захисників
засуджених в апеляції про те, що їх
підзахисних необгрунтовано засуджено,
колегія суддів визнає такими, що
не відповідають матеріалам справи і є способом їх захисту.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для
скасування вироку, не встановлено.

При
призначенні покарання засудженим суд першої інстанції належним чином
обгрунтував своє рішення про можливість застосування до засуджених ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України, але
не мотивував у вироку свого рішення про неможливість застосування до ним
положень ст. 75 КК України.

Разом з
тим, з матеріалів справи
вбачається, що засуджені ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 як особи характеризуються позитивно,
злочин скоїли вперше, повністю
відшкодували завданий збиток потерпілому,
мають постійне місце проживання,
крім того ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину.

Тому, з урахуванням тяжкості злочину, осіб засуджених, та їх сімейного стану, відшкодування збитків потерпілому, судова палата вважає, що виправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можливе без
відбування покарання у виді позбавлення волі,
відповідно до ст. 75 КК України,
за умови звільнення їх від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком та покладенням на них певних обов'язікв, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляції адвоката ОСОБА_4 в інтересах
засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок
Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2007 року відносно
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 змінити.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити від призначеного їм
покарання з випробуванням, визначивши їм
іспитовий строк в 1 рік, з покладенням
на них обов'язків, передбачених ст. 76
КК України, а саме: не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити з-під варти негайно із
зали суду.

В решті
цей вирок залишити без зміни.