Справа № 405/2591/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючого судді: Плохотніченко Л.І.

при секретарях Дятел О.В.,Бердніковій Г.В.,

ОСОБА_1,ОСОБА_2Ю

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

за участю:

прокурора Віватенко М.І.

підсудного ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представників потерпілого ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді кримінальну

справу по обвинуваченню:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню та двох малолітніх дітей, пенсіонера, маючого спеціальне звання капітан міліції, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимого,

за ч.2 ст. 365, ч.1 ст.371 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6, являючись службовою особою, що постійно здійснює функції представника влади, займаючи посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку ОСОБА_11 міського відділу міліції УМВС України в Кіровоградській області, перевищив свої службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав при наступних обставинах: згідно наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області № 268 о/с від 29.09.2000 року, ОСОБА_6 був призначений на посаду оперуповноваженого групи боротьби з майновими злочинами та крадіжками автотранспортних засобів відділення карного розшуку кримінальної міліції ОСОБА_11 УМВС України в області, мав звання старшого лейтенанта міліції. Являючись службовою особою, здійснюючи функції представника влади, відповідно до ст. 1 Закону України "Про міліцію", був уповноважений захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства та держави від протиправних посягань.

19.02.2002 року, близько 11 год., він разом із працівниками ВКР ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, на службовому автомобілі ВАЗ 2106 під керуванням інспектора розшуку ВДАІ ОСОБА_14, приїхали до будинку № 2 по пров. 2-му Приморському в м. Кіровограді для з'ясування можливої причетності ОСОБА_8 до крадіжки автомобіля ОСОБА_15 Побачивши ОСОБА_8 на вулиці біля будинку, ОСОБА_6 запропонував йому проїхати до ОСОБА_11, мотивуючи необхідністю з'ясування декількох запитань, куди вони і приїхали. Прибувши до ОСОБА_11 УМВС України в області за адресою м. Кіровоград, вул. Жовневої Революції, 58, приблизно в 11год. 30 хв., діючи всупереч вимог ст. ст. 28, 29 Конституції України, ст. ст. 3, 5 п.п.5,6 ст. 11 Закону України "Про міліцію", та ст. 106 КПК України, не маючи на то законних підстав, ОСОБА_6 розпочав дії, направлені на затримання ОСОБА_8, а саме тримаючи за передпліччя лівою рукою завів його в приміщення свого службового кабінету № 206 ОСОБА_11 Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6, ОСОБА_8 був фактично позбавлений можливості вільно обирати місце свого знаходження та вільного переміщення знаходячись повністю під контролем представника влади та виконуючи його команди. Про факт затримання, процесуальних документів ОСОБА_6 не склав та батьків ОСОБА_8 не повідомив. Після чого, діючи умисно, явно перевищуючи свої повноваження, з метою отримання фактичних даних щодо причетності ОСОБА_8 до крадіжки автомобіля, ОСОБА_6 розпочав вимагати у ОСОБА_8 зізнання у вчинені злочину. При цьому ОСОБА_6 наносив ОСОБА_8 удари рукою в область грудної клітки, плечей, голови, грудей, п'ятою ноги в область колін, бедер супроводжуючи свої дії погрозами зґвалтування, позбавлення життя, що ображало особисту гідність останнього. Вийшовши з кабінету ОСОБА_6 повернувся із заздалегідь приготовленими знаряддями для завдання фізичного болю потерпілому - металевою трубою, протигазом, спецзасобом наручниками та продовжуючи свої дії направлені на незаконне здобуття доказів вини, одягнувши на неповнолітнього ОСОБА_8 наручники, використовуючи металеву трубу застосовував до потерпілого насилля, потім надів протигаз і продовжував застосовувати насилля від чого останній втрачав свідомість. Не отримавши від ОСОБА_8 визнання своєї вини у вчинені крадіжки автомобіля, приблизно о 12год. 40 хв., ОСОБА_6 провів незаконний обшук потерпілого, не складаючи будь-яких документів, після чого помістив його до камери тимчасового утримання де останній незаконно утримувався протягом 2 год. 40 хв. Після чого утримував потерпілого в службовому кабінеті з 16 год. до 19 год. і позбавляв його можливості вільно обирати своє місце знаходження та переміщатися. Після вказаних дій ОСОБА_8, приблизно в 19 год., був випущений ОСОБА_6 з приміщення ОСОБА_11 УМВС України в області. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.04.2003 року та додаткового висновку від 29.09.2006 року ОСОБА_8 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів лівого плечового суглобу, з переходом на грудну клітину, по середній третині шиї зліва, верхній третині правого плеча, нижній третині правого плеча по внутрішній поверхні, нижній третині лівого плеча, лівого стегна, лівого передпліччя, садини лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких.

Підсудний ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину не визнав, та показав, що 18.02.2002 року ним було отримано інформацію про те, що громадянином ОСОБА_16 на металобрухт було вивезено кузов легкового автомобіля. З метою здійснення перевірки інформації стосовно крадіжки автомобіля, до якої по наявній оперативній інформації був причетний ОСОБА_8, 19.02.2002 року в денний час, він разом із працівниками міліції ОСОБА_12 і ОСОБА_13, на службовому автомобілі під керуванням інспектора ДАІ ОСОБА_14, приїхали на пров. 2-й Приморський в м.Кіровограді. В пошуках ОСОБА_8 зустріли незнайомого хлопця, який вказав на особу, яка йшла з собакою, як ОСОБА_8 Представившись працівником міліції він запропонував особі, на якого вказали як ОСОБА_8, проїхати до відділу міліції проти чого останній не заперечував, завів собаку в двір будинку, вийшов, сів в автомобіль та з ними поїхав добровільно. Про те, що ОСОБА_8 є неповнолітнім він на той час не знав. Доставивши ОСОБА_8 до приміщення ОСОБА_11 інші працівники міліції залишились біля приміщення, а він сам завів його в службовий кабінет № 206, розташований на другому поверсі. В бесіді, яка тривала приблизно півтори години, перевіряючи наявну інформацію про причетність до здачі кузова від автомобіля на металобрухт ОСОБА_16, ОСОБА_8 пояснював, що він не є ОСОБА_8, а його родичем і свою причетність до викраденого автомобіля заперечував. Для встановлення його особи, відповідно до підготовленого рапорту, завіреного керівництвом, доставлений об 11.00 год. був поміщений до камери тимчасового утримання де знаходився більше 3-х год., а він в цей час поїхав до УМВС України в Кіровоградській області з метою встановлення анкетних даних за затриману особу, яку він вважав ОСОБА_8. Отримавши довідку, з якої було встановлено, що затриманий ОСОБА_8 є неповнолітньою особою, він поїхав на вул. Мелітопольську, де встановив, що ОСОБА_8 проживає в районі пивзаводу, звідки він його забрав до відділу міліції, після чого поїхав до громадянина м. Кіровограда ОСОБА_16 щоб викликати його також до відділу міліції, якого не було вдома та залишив останньому повістку на 20.02.2012 року, після чого поїхав до батьків ОСОБА_8. Повернувся в міськвідділ близько 14-20 год., забрав ОСОБА_8 із камери тимчасового утримання і знову привів в свій службовий кабінет, двері якого були з кодовими замками та який ОСОБА_8 покинути не міг. Чекав що з`явиться ОСОБА_16 та ще протримав неповнолітнього ОСОБА_8 приблизно до 18 год. 30 хв. в чому визнав свою вину. В подальшій бесіді ОСОБА_8 підтвердив свою особу, але заперечував факт своєї причетності до крадіжки автомобіля. Дізнавшись, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, він в присутності працівника кримінальної міліції по справах неповнолітніх ОСОБА_17 відібрав від ОСОБА_8 пояснення після чого дозволив іти додому. В службовому кабінеті під час першої та другої бесіди з ОСОБА_8 вони були лише вдвох, двері кабінету були зачиненими, а при відібранні пояснення у ОСОБА_8 був присутній лише працівник кримінальної міліції по справах неповнолітніх ОСОБА_17

Доставляючи ОСОБА_8 від місця проживання до міськвідділу та в

службовому кабінеті при бесідах будь-якого психічного чи фізичного насилля в тому числі і за допомогою спецзасобів, він та інші працівники міліції до ОСОБА_8 не застосовував, табельної зброї при ньому не було.

Незважаючи на невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_6В,, його вина у вчинені злочинів, повністю підтверджується доказами, зібраними в ході досудового слідства і перевіреними в судовому засіданні, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_8, допитаного в судовому засіданні, який

показав, що 19.02.2002 року, близько 11 год., йшов з магазину додому на

пров. 2-й Приморський в м. Кіровограді. Неподалік дому стояв автомобіль

ВАЗ, в якому знаходився працівник міліції у формі та ще троє осіб одягнені в цивільний одяг, двоє із яких підійшли до нього, представились працівниками міліції та пред'явивши посвідчення, запитали його прізвище, задавали питання про сусідів, чим вони займаються та запропонували проїхати до міськвідділу, після чого він завів собаку в двір і з цими особами пройшов до їх автомобіля. Приїхавши в ОСОБА_11 ОСОБА_6 завів його на другий поверх в 206 кабінет, посадив на лавку та став запитувати де він подів автомобіль ВАЗ білого кольору при цьому повідомив, що кузов від цього автомобіля начеб-то потерпілий здав на металобрухт ОСОБА_16, однак він відмовлявся від скоєння крадіжки автомобіля, тому що її не вчіняв. Під час допиту в кабінет по черзі заходили інші працівники міліції, прїзвище та імя котрих потерпілих не знає. ОСОБА_6 подавляючи опір надів йому наручники звівши руки за спину. Потім ОСОБА_6 наносив йому удари рукою в область грудної клітки, плечей, голови, ногою в область колін, бедер, бив палкою по п'ятах, надівав протигаз закриваючи доступ повітря від чого він втрачав свідомість. Крім того ОСОБА_6 просунувши палку між його руки позаду підвісив ОСОБА_8 на столах. Не отримавши зізнання в крадіжці ОСОБА_6 відвів його на перший поверх де помістив до камери затриманих, через деякий час знову підняв в кабінет де змушував підписати якісь папери при цьому наніс декілька ударів в груди. Після чого ОСОБА_6 відпустив його додому. На першому поверсі міськвідділу, він зустрів матір, яка посадила його в автомобіль, яким керував ОСОБА_18 і відвезла додому. Так як він почував себе погано батьки викликали швидку допомогу.

- оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.306 КПК України показами свідка ОСОБА_19, згідно з якими свідок ОСОБА_19 підтвердив факт доставлення 19.02.2002 року, близько 11 год., в ОСОБА_11 особу, прізвище якого як потім вияснилось ОСОБА_8, при обставинах зазначених ОСОБА_6 Також пояснив, що на провулку 2-му Приморському в м. Кіровограді він з ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, підійшли до

особи на якого вказали як ОСОБА_8, якому в бесіді ОСОБА_6 показав посвідчення і запропонував поїхати в міськвідділ, на що той погодився.

Доставляли ОСОБА_8 в міськвідділ на автомобілі під керуванням інспектора ДАІ ОСОБА_14 Він, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 сиділи на задньому сидінні. Будь-якого психічного чи фізичного насилля він та в його присутності ОСОБА_6 або інші працівники міліції до ОСОБА_8 під час супроводження до міськвідділу не застосовували. В службовому кабінеті при бесідах ОСОБА_6 із ОСОБА_8 присутнім не був, так як після доставлення ОСОБА_8 в ОСОБА_11, він в міськвідділ не заходив, а поїхав виконувати іншу роботу. В службовий кабінет міськвідділу в той день повернувся приблизно о 18-18год. 30 хв.

т.10 а.с.243-245

- показами свідка ОСОБА_20, оголошеними і дослідженими в судовому засіданні, відповідно ст. 306 КПК України, який показав, що 19.02.2002 року, приблизно в 11 год., проходячи по пров. Приморському в м. Кіровограді біля домоволодіння ОСОБА_8 побачив автомобіль за кермом якого сидів працівник ДАІ, а в салоні інші невідомі йому особи. В бесіді з ними дізнався, що вони шукають ОСОБА_8. Коли автомобіль почав відїзжати на провулку появився ОСОБА_8 із собакою біля якого зупинився автомобіль. Про що вони розмовляли він не чув, потім ОСОБА_8 завів собаку в двір сів до них в автомобіль і всі поїхали. В цей день, приблизно о 16 год., розмовляючи із знайомими ОСОБА_18, і ОСОБА_21, до них підійшла мати ОСОБА_8 ОСОБА_22 та запитала чи не бачили вони її сина ОСОБА_23. Він розповів їй про події, які відбулися близько 11 год. після чого ОСОБА_22 разом зі ОСОБА_21 і ОСОБА_18 на автомобілі останнього поїхали шукати ОСОБА_8. Через декілька годин бачив як усі повернулися разом з ОСОБА_8 у якого він бачив синці на обличчі, шиї та інші тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_8 в денний час сідав в автомобіль під керуванням працівника ДАІ то тілесних ушкоджень у нього не було.

т.1 а.с. 142-144, т. 2 а.с. 11-15, т. З а.с. 183-184

- показами свідка ОСОБА_24, який в судовому засіданні показав, що 19.02.2002 року, згідно графіку, перебував на посаді оперативного чергового ОСОБА_11 УМВС України в області. Приблизно о 13 год. до чергової частини зайшов оперуповноважений ОСОБА_6 з ОСОБА_8, якого необхідно було утримувати в кімнаті тимчасово затриманих осіб відповідно до рапорту з резолюцією заступника начальника МВ ОСОБА_25 терміном на 3 години для встановлення його особи, про що в книзі затриманих було зроблено відповідний запис. Затримані у працівників чергової частини були на виду, будь-яких звернень від ОСОБА_8 з будь-яких причин до них не було. Приблизно о 16 год. ОСОБА_6 забрав ОСОБА_8 з чергової частини, про що зробив відповідну відмітку у книзі обліку доставлених і більше ОСОБА_8 він не бачив. Надані ним на досудовому слідстві показання, свідок ОСОБА_24 підтримує.

т.2 а.с.28-31; т.3 а.с.60-61,192-194;

- свідок ОСОБА_14, на той час працівник ДАІ, суду підтвердив покази дані підсудним ОСОБА_6 про обставини доставлення на автомобілі під його керуванням 19.02.2002 року з району пивзаводу в ОСОБА_11 із ОСОБА_12 і ОСОБА_13 особу як потім вияснилось ОСОБА_8 По дорозі до міськвідділу міліції ОСОБА_6В запитував його про угон автомобіля, ОСОБА_8 поводив себе нормально. Показав, що коли привезли до міськвіділу ОСОБА_8 ОСОБА_6 повів останнього до приміщення відділу, а ОСОБА_19 та ОСОБА_13 вийшли із машини та пішли по іншим справам.

Т.1а.с.125-127;т.2 а.с.137-138; т.4 а.с.43-47

- показами свідка ОСОБА_13, оголошеними і дослідженими в судовому

засіданні, відповідно до ст.306 КПК України, який підтвердив покази дані підсудним ОСОБА_6 про обставини доставлення на автомобілі в ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 ОСОБА_8

т.1 а.с.124

- показами свідка ОСОБА_26, яка суду показала, що 20.02.2002 року, приблизно о 22-23.00 год., як лікар, разом із фельдшером ОСОБА_27 на автомобілі швидкої допомоги за викликом виїхали за адресою пров. 2 Приморський 2 в м. Кіровограді. На місці було встановлено, що громадянин на прізвище ОСОБА_8 зі слів його батька був побитий працівниками міліції. Хворий скаржився на головний біль, нудоту, біль у грудній клітині, на тілі були крововиливи локалізацію яких не пам"ятає, йому було встановлено діагноз - струс головного мозку, якої тяжкості не пам'ятає. Хворий не розповідав при яких обставинах був побитий, але від госпіталізації відмовився. З її точки зору виклик бригади швидкої допомоги полягав в тому, щоб зафіксувати тілесні ушкодження. Покази надані на досудовому слідстві підтримала.

т.1 а.с.201-202;т.3 а.с.62-63,190

-показами сідка ОСОБА_28, оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.306 КПК України, який показав, що 19.02.2002 року близько 8 год. ранку, він був на роботі в ОСОБА_11, де працював на посаді заступника начальника карного розшуку ОСОБА_29 Памятає, що вранці ОСОБА_6 і ОСОБА_19 поїхали перевіряти оперативну інформацію щодо крадіжки автомобіля належного ОСОБА_15. Близько 11 години ОСОБА_6 доставив ОСОБА_8 в міськвідділ до свого кабінету №206 де проводив його опитування. Ніякого психологічного або фізичного тиску з боку ОСОБА_6 до ОСОБА_8 не застосовувалося.

т.2 а.с.146-148

-показами свідка ОСОБА_18, оголошеними і дослідженими в судовому засіданні відповідно ст. 306 КПК України, який показав, що 19.02.2002 року, у вечірній час, керуючи автомобілем в районі пров. Приморського в м. Кіровограді зустрів матір ОСОБА_8, яка шукала свого сина. Вони разом поїхали шукати його по знайомим. Після чого поїхали до ОСОБА_11, де ОСОБА_22 зайшла в приміщення, а через 20-30 хв. повернулась разом із сином ОСОБА_23, який був з тілесними ушкодженнями та скаржився, що працівники міліції побили його вимагаючи зізнання в скоєнні крадіжки автомобіля, після чого він відвіз їх додому.

т. 1 а.с. 137-139

- показами свідків ОСОБА_30, ОСОБА_21, оголошеними і дослідженими

в судовому засіданні відповідно ст. 306 КПК України, які кожен окремо підтвердили покази, данні свідком ОСОБА_18 про обставини пошуку ОСОБА_22 свого сина ОСОБА_23 та наявності у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які, зі слів останнього, йому заподіяли працівники міліції.

т.1 а.с. 145-146, 170-173, т.2 а.с. 7-Ю, т. З а.с. 189

- показами свідка ОСОБА_22, матері ОСОБА_8, оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.306 КПК України, встановлено, що 19.02.2002 року її син ОСОБА_8 був безпідставно затриманий та побитий працівниками ОСОБА_11 Коли забирала його додому з приміщення ОСОБА_11 син скаржився на головний біль, біль в грудній клітині, на тілі були синці. В ніч на 20.02.2002 року вона викликала швидку допомогу, медичними працівниками якої сину була надана допомога.

В подальшому син звертався за медичною допомогою в різні лікарні, а у вересні та жовтні 2003 року перебував на стаціонарному лікуванні в ОСОБА_11 обласній лікарні.

т. 1 а.с. 240-241

-свідок ОСОБА_31, на той час працівник карного розшуку ОСОБА_11, в судовому засіданні підтримав покази надані ним на досудовому слідстві показавши, що на 19.02.2002 року, був на роботі в ОСОБА_11 Вранці ОСОБА_6 і ОСОБА_19 поїхали перевіряти оперативну інформацію щодо крадіжки автомобіля, після чого ОСОБА_6 разом із ОСОБА_12 доставили ОСОБА_8 в міськвідділ до кабінету №206, де ОСОБА_6 залишився його опитувати, а ОСОБА_19 одразу залишив відділ міліції. Бачив, як він проводив опитування ОСОБА_8 Ніякого психологічного або фізичного тиску ОСОБА_6 до ОСОБА_8 під час знаходження того в міськвідділі не застосовував.

т.2 а.с.136; т.4 а.с.1-4;

- показами свідка ОСОБА_17, на той час працівника кримінальної

міліції по справах неповнолітніх ОСОБА_11, який в судовому засіданні підтримав надані на досудовому слідстві покази та підтвердив факт відібрання в його присутності 19.02.2002 року пояснення у неповнолітнього ОСОБА_8, який вказав, що до ОСОБА_8

ніякого психологічного та фізичного тиску з боку жодного працівника ОСОБА_11 під час допиту та перебування у відділі не застосовувалось.

т.1 а.с.134-136, т.4 а.с. 21-26

- показами свідка ОСОБА_32,який в судовому засіданні підтримав покази надані ним на досудовому слідстві .

т.10 а/с 65-66;

- показами свідка ОСОБА_27, оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.306 КПК України -працівника швидкої допомоги, яка підтвердила факт виїзду 20.02.2002 року, близько 00год. 30 хв., до місця проживання ОСОБА_8, його огляду, наявності у нього тілесних ушкоджень, де в бесіді їй стало відомо, що останній був побитий працівниками міліції.

т.1 а.с 204-205; т.4 а.с. 56-57;

- показами свідка ОСОБА_33 оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.306 КПК України, відповідно до яких, ОСОБА_9 є її рідним братом, а ОСОБА_8 племінником. Знає, що ОСОБА_8 розібрав чужий автомобіль та здав його на металобрухт. Бачила як вони удвох із батьком ОСОБА_9 це робили. Чий це був автомобіль вона не знає. Щодо подій, які відбувалися під час затримання працівниками міліції ОСОБА_8 та його доставлення та допиту в ОСОБА_11 міськвідділі нічого не знає.

- показами свідка ОСОБА_16, який в судовому засіданні підтримав покази надані ним на досудовому слідстві та показав, що до нього додому за адресою м. Кіровоград, пер. Приморський,8 приходив працівник міліції ОСОБА_6, з пістолетом ходив по кімнаті, погрожував та вимагав щоб він надав пояснення, що ОСОБА_8 викрав автомобіль ВАЗ та здав його на металобрухт , літніх батьків звів в окремо кімнату, а його допитував та під тиском, а тому саме з цієї причини він вимушений був підписати документ, що начеб-то приймав металобрухт. Знає від сусідів та ОСОБА_8, що 19.02.2002 року ОСОБА_8 затримали працівники міліції та побили.

Крім того вина підсудного підтверджується:

- протоколом відтворення обстановки і обставин подій із застосуванням відеозапису за участю потерпілого ОСОБА_8, судово-медичного експерта, прокурора-криміналіста, під час якого він повідомив і показав, при яких обставинах відносно нього був вчинений злочин.

т. 3 а.с. 64-82, 196-206

- актом судово-медичного обстеження від 20.02.2002 року та висновком

судово медичної експертизи № 82 від 01.04.2003 року, згідно яких у ОСОБА_8 мали місце легкі тілесні ушкодження, частина яких могла виникнути внаслідок застосування наручників. Наявні тілесні пошкодження не характерні для боротьби або самооборони, не доступні для спричинення їх власною рукою, утворилися внаслідок дії тупих предметів, могли виникнути

в строк і при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 та додатковим висновком від 29.09.2006 року, відповідно якого наявні у ОСОБА_8 пошкодження могли виникнути в термін, при обставинах, механізмі та від предметів вказаних потерпілим в протоколі відтворення обстановки і обставин події від 06.09.2006 року.

т. 1 а.с. 122-123 т. 4 а. с. 82-83;

- протоколом очної ставки проведеної досудовим слідством, між потерпілим

ОСОБА_8 і ОСОБА_6, в ході якої потерпілий підтвердив обставини вчиненого відносно нього злочину.

т.4 а.с.61-67

Оцінивши покази ОСОБА_6 щодо своєї непричетності до вчинення злочинів відносно ОСОБА_8, того, що він не наносив тілесні пошкодження в службовому кабінеті ОСОБА_8 суд відноситься до них критично, оскільки в судовому засіданні судом не добуто належних і обгрунтованих доказів в їх підтвердження, крім того покази підсудного спростовуються показами потерпілого ОСОБА_8, які є послідовними і незмінними, а також показами свідків у справі ОСОБА_22, ОСОБА_18, ОСОБА_34, ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_26, ОСОБА_27, протоколом очної ставки між ОСОБА_8 і ОСОБА_6, актом судово-медичного обстеження від 20.02.2002 року та висновком судово-медичної експертизи №82 від 01.04.2003 року, та не підтверджуються дійсними встановленими в судовому засіданні обставинами справи. Суд вважає, що підсудний не щиро виклав обставини подій, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, а тому ці покази судом відхилені.

На вищевказаних підставах, суд критично відноситься до показів свідків у справі ОСОБА_31, ОСОБА_28 та ОСОБА_17, стосовно того, що під час допиту ОСОБА_8 ОСОБА_6 не застосовувалось до останнього заходів психологічного та фізичного впливу. Дані покази судом відхиляються, оскільки в судовому засіданні самим ОСОБА_6 було визнано, що двері кабінету №206, в якому відбувався допит потерпілого були зачіненими, а в кабінеті крім нього та потерпілого ОСОБА_8 нікого не було.

При таких обставинах, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_6 у вчинені злочинів в судовому засіданні доказана повністю.

Дії підсудного ОСОБА_6 слід кваліфікувати по ст. 371 ч.І КК України, так як він вчинив завідомо незаконне затримання та по ст. 365 ч.2 КК України, так як він вчинив перевищення влади та службових повноважень, які супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд виходить з вимог ст. 65 КК України щодо ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи підсудного, обставин, які пом'якшують і обтяжують його покарання.

ОСОБА_6 вчинив невеликої тяжкості та тяжкий злочини.

Обставин, які помякщують покарання підсудному ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи особу ОСОБА_6, який за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони, в даний час є пенсіонером, на утриманні має одну неповнолітню та двох малолітніх дітей, один з яких ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з тим вчинив тяжкий злочин, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавленні волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, а саме три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Враховуючи наведені положення закону, суд вважає за можливе звільнити підсудного ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ознаками ч. 1 ст.371 КК України у звязку із закінченням строків давності.

Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження скоєння злочину ОСОБА_6, який на той час працював на посаді оперуповноваженого групи боротьби з майновими злочинами та крадіжками автотранспортних засобів відділення карного розшуку кримінальної міліції ОСОБА_11 УМВС України в області, відносно потерпілого ОСОБА_8, яке виразилось в застосуванні до нього заходів психологічного та фізичного впливу, нанесенні йому тілесених ушкоджень і в результаті цього матеріальної та моральної шкоди, однак розмір шкоди, який заявлений до стягнення потерпілим та його представниками суд, з урахуванням обставин справи, вважає завищеним. Завдана матеріальна шкода підлягає стягненню в розмірі підтвердженому чеками витраченим на лікування ОСОБА_8, в сумі 40 грн. 11 коп. / том 2 арк. 6/. Моральна шкода підлягає стягненню в розмірі 3000 грн. Завдана матеріальна та моральна шкода підлягають стягненню на користь потерпілого з цивільного відповідача Управління державної казначейської служби України у м. Кіровограді, Кіровоградської області.

Керуючись ст. ст. 321-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним і піддати покаранню:

- за ч.2 ст. 365 КК України на 4 роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю в правоохоронних органах строком на 3 роки та позбавленням звання капітана міліції.

- за ч.1 ст. 371 КК України на 3 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України звільнити у звязку із закінченням строків давності.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду - негайно.

Строк відбування покарання обчислювати з 24 грудня 2013 року.

Стягнути з Управління державної казначейської служби України у м. Кіровограді, Кіровоградської області на користь ОСОБА_8 40 грн. 11 коп. завданої матеріальної та 3000 грн. моральної шкоди.

Речові докази по справі, зазначені в довідці обвинувального висновку, залишити зберігати при справі.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко