№11-308/07 Головуючий
ч.1 КК України Доповідач
в апеляційній інстанції Опейда В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 22 травня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду

Волинської області в складі: головуючого - судді Хлапук
Л.І.

суддів Бешти Г.Б., Опейди В.О.

з участю прокурора Черняк Л.Й.

захисника ОСОБА_1.

засудженої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті
Луцьку кримінальну справу за апеляцією помічника прокурора Луцького району на
вирок Луцького міськрайонного суду від 27
березня 2007 року,
яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженку с Пульмо
Шацького району Волинської області, українку, громадянку України, не працюючу,
з середньою спеціальною освітою, одружену, раніше не судиму, засуджено за
ст.121 ч.1 КК України на 5
(п'ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75
КК України засуджену звільнено від відбування призначеного покарання з
встановленням трьохрічного іспитового строку з покладенням на неї обов'язків
згідно ст. 76 КК
України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання;
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_2. змінено з утримання під вартою
на підписку про невиїзд та звільнено її з під варти з залу суду.

Зараховано ОСОБА_2. в строк відбуття покарання, термін
перебування під вартою з 16
жовтня 2006 року по 27 березня 2007 року.

Стягнуто з засудженої в користь Луцької міської ради 951 грн. витрат на
стаціонарне лікування потерпілого.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів
судової палати в кримінальних справах, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_2. визнана винною у тому, що 13 жовтня 2006 року, близько 15 год. 30 хв.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і знаходячись в приміщенні дачного
будинкуАДРЕСА_1, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних
стосунків між нею та ОСОБА_3., після нанесення останнім декількох ударів в
область голови та грудей ОСОБА_2, вона взявши із столу кухонний ніж та умисно
нанесла йому удар ножем в живіт. Внаслідок цього, ОСОБА_3. було

2

заподіяно
тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної прожнини з
внутрішньочеревним пораненням сечового міхура, яке відноситься до тяжких
тілесних ушкоджень.

В поданій на вирок апеляції помічник прокурора Луцького
району просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
При цьому, вважає, що судом безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_2 з ст.15
ч.2, ст. 115 ч.1 КК України на ст. 121 ч.1 КК України, оскільки остання
наносила тілесні ушкодження у життєво-важливий орган з метою позбавити життя
потерпілого. Крім того, вважає, що судом першої інстанції при обранні покарання
ОСОБА_2. не в повній мірі враховано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема,
що злочин відноситься до категорії особливо тяжких, негативну характеристику
засудженої.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи
апеляції, прокурора який підтримував апеляцію, засуджену ОСОБА_2. та її
захисника, які просили вирок залишити без зміни, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів судової палати встановила, що апеляція помічника прокурора
Луцького району до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність вчинення злочину ОСОБА_2.
відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на досліджених у судовому
засіданні доказах.

Винність засудженої у вчиненні зазначених у вироку
злочинних дій доведена показаннями свідка ОСОБА_4., який показав, що з слів
дружини знає про те що, потерпілий вдарив її рукою в лице та ногою в груди,
після чого вона схопила ніж і вдарила ним ОСОБА_3.. Крім того,
стверджував, що між потерпілим та його дружиною перед цим була сварка.

Про ці ж обставини у суді повідомили і свідки ОСОБА_5. та
ОСОБА_6., яким
стало відомо про події від самого потерпілого ОСОБА_3..

Крім того, як пояснив у судовому засіданні потерпілий
ОСОБА_3., підсудну він неодноразово бив, але в той день її не бив.

З показань засудженої вбачається, що наміру вбивати
потерпілого у неї не було, коли до неї на кухню прийшов потерпілий і почав до
неї чіплятись, вона попросила, щоб він на неї не кричав і залишив її. Після
чого потерпілий її вдарив кулаком в обличчя, а також ногою в груди, тоді вона
схопила ножа з стола і нанесла йому удар в живіт. Пізніше надала йому допомогу.

Вказані показання засудженої та свідків об'єктивно
стверджуються протоколом огляду місця події, проведеного в дачному будинку АДРЕСА_1, де було
виявлено та вилучено кухонний ніж.

Згідно з висновку судово-медичної експертизи № 2283 від 28.11.2006 року вбачається,
що у потерпілого ОСОБА_3. виявлено тяжке тілесне ушкодження за ознакою
небезпеки для життя у вигляді проникаючого ножового поранення черевної
порожнини з внутрішньочеревним пораненням сечового міхура.

Крім того, згідно лікарської довідки від 23.10.2006 року у
засудженої виявлено гематому орбіти зліва, гематоми обох грудей, що підтверджує
факт нанесення тілесних ушкоджень останній самим потерпілим.

Судом взято до уваги, що ініціатором конфлікту та першим
наніс удари потерпілий ОСОБА_3., а наміру позбавляти життя останнього засуджена
ОСОБА_2. не мала і не бажала, хоча мала таку реальну можливість продовжити
нанесення ударів ножем. Крім того, удар заподіяно не в місце знаходження
життєво-важливих органів, а самою засудженою було надано медичну допомогу
потерпілому, що свідчить про її небажання заподіяння смерті останнього, а тому
висновок суду щодо кваліфікації дій і доведення вини ОСОБА_2 у вчинені умисних
дій,

3

спрямованих
на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент
заподіяння за ст.121 ч.1 КК України є правильним.

Отже, посилання прокурора про невірну кваліфікацію дій
засудженої судом за ст. 121
ч.1 КК України є безпідставними.

Призначаючи покарання засудженій ОСОБА_2., суд першої
інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50,
65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до
категорії тяжких, зважаючи на обставини справи, особи засудженої, яка вперше
притягується до кримінальної відповідальності, а також думки потерпілого, який
не настоює на суворому покаранні пов'язаному з позбавленням волі, обґрунтовано
прийшов до переконання про можливість її виправлення і перевиховання без
ізоляції від суспільства з встановленням іспитового строку.

Разом з тим, враховано судом і інші обставини, що
впливають на ступінь відповідальності, у тому числі й ті, на які посилається у
своїй апеляції помічник прокурора, а тому обране їй покарання є необхідним і
достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин, підстав для скасування вироку, у
зв'язку з невірною кваліфікацію дій ОСОБА_2 та обраного їй м'якого покарання,
про що ставить питання в апеляції прокурор, колегія суддів не знаходить.

Поряд з цим, судова колегія знаходить, що судом першої
інстанції в порушення вимог ст. 81
КПК України не вирішено питання про речові докази по справі. Тому слід
запропонувати суду в порядку ст.ст. 409,
411 КПК України вирішити ці питання у відповідності до вимог СТ.81 КПК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора Луцького району залишити без
задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 27 березня 2007 року відносно
ОСОБА_2 - без
зміни.

Запропонувати суду вирішити в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України
питання про речові докази по справі у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.