АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Повертаючи даний обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вмотивував постановлене рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як він не містить формулювання обвинувачення відповідно до вимог закону, оскільки в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, є повністю ідентичними, а також наявна вказівка на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а саме ч.2 ст. 296 КК України. При формулюванні обвинувачення конкретно не зазначено, яку саме фізичну силу та при яких обставинах ОСОБА_6 застосував до потерпілого ОСОБА_9 і в чому полягала його особлива зухвалість. В обвинувальному акті зазначено лише, що ОСОБА_6 , діючи групою осіб, разом із ОСОБА_10 та невстановленими досудовим слідством особами, почали наносити ОСОБА_9 удари руками та ногами по різним частинам тіла, під час яких останнього збили з ніг, після чого облили фарбою.
Справа № 11-кп/796/765/2015
Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1 .
Крім того в обвинувальному акті зазначено про велику кількість тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи, виявлені у потерпілого, але які саме з тілесних ушкоджень утворилися чи могли утворитися від дій, які інкримінують ОСОБА_6 у обвинувальному акті не вказано. Також в обвинувальному акті конкретно не вказано місце вчинення злочину, а місцем реєстрації та проживання підозрюваного ОСОБА_6 визначено АДРЕСА_1 , а в реєстрі матеріалів досудового розслідування АДРЕСА_2 . Аналогічна адреса зазначена і в обвинувальному акті, який було вручено ОСОБА_6 .Тобто, при складенні обвинувального акту прокурором не в повному обсязі дотримано вимог ст. 291 КПК України, що перешкоджає розгляду справи.
Як зазначає апелянт, ОСОБА_6 повідомлено про підозру 26.09.2014 року та згідно ст. ст. 110, 291 КПК України 16.01.2015 року складено обвинувальний акт, в якому викладено як фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і формулювання обвинувачення з посиланням на відповідну статтю та частину статті Кримінального кодексу України. Вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а посилання судді першої інстанції на порушення ст. 291 КПК України є безпідставним, оскільки її положення та вимоги дотримані в повному обсязі.
Захисником ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також рішення Європейського суду з прав людини, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та захисника, котрі заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст. 291 КПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушенні які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Що стосується вказівок в ухвалі суду першої інстанції про те, що викладені у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, є повністю ідентичними, то будь яких заборон щодо цього кримінальний процесуальний закон не містить, а зазначення того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а саме ч.2 ст. 296 КК, не спростовує положень ч.2 ст. 42 КПК України, якими передбачено, що обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього кодексу.
Фактичне посилання суду на неповноту досудового розслідування при викладенні висновків про неконкретність обвинувального акта, які суд вбачає в тому, що в обвинувальному акті чітко не зазначено місце вчинення злочину, яку саме фізичну силу та при яких обставинах ОСОБА_6 застосував до потерпілого ОСОБА_9 і в чому полягала його особлива зухвалість, які саме з тілесних ушкоджень утворилися чи могли утворитися у потерпілого від дій, які інкримінують ОСОБА_6 , свідчить про те, що суд вдався до оцінки доказів, що на даній стадії кримінального провадження до компетенції суду не відносяться, оскільки згідно ст. ст. 283, 290 КПК України, прокурор або слідчий, визнавши зібрані докази достатніми для складання обвинувального акту, повідомляє про завершення досудового розслідування, відкриває матеріали кримінального провадження, складає обвинувальний акт та звертається з ним до суду. На підставі наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів суд під час судового розгляду вирішує питання, передбачені ст. 368, 369, 370 КПК України.
При цьому прокурор має право на підставі та в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .
Стосовно вказівок в ухвалі суду першої інстанції про різне місце реєстрації та проживання ОСОБА_6 (номера квартири), зазначені в обвинувальному акті, реєстрі матеріалів досудового розслідування та в копії обвинувального акта, яку було вручено ОСОБА_6 , то ці порушення не перешкоджають призначенню кримінального провадження щодо ОСОБА_6 до судового розгляду. До того ж, згідно повідомлення сторони захисту, саме в обвинувальному акті, який надійшов до суду, зазначені вище дані вказані вірно.
Твердження в ухвалі суду першої інстанції про порушення, через неконкретність обвинувального акта та вказані вище відмінності у зазначенні номера квартири, в якій проживає обвинувачений, в обвинувальних актах, що надійшов до суду та що був вручений ОСОБА_6 , права останнього на захист, колегія суддів, вважає такими, що на даний час не можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення відповідно до норм матеріального права та з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, ч.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів ,
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_12 задовольнити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3