У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.,

суддів

Гриціва М.І. та Кармазіна Ю.М.,

за участю прокурора

Сухарєва О.М.,

засуджених

ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

представника цивільного відповідача

ОСОБА_3,

представника цивільного позивача

ОСОБА_4

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 25 вересня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і в їх інтересах захисника ОСОБА_5
на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня
2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2005 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено
до позбавлення волі:

- за ч.
3 ст. 212 КК України на шість років з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на три роки з
конфіскацією майна;

- за ч.
2 ст. 366 КК України на чотири роки з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на шість
років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій, строком на три роки з конфіскацією майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено
до позбавлення волі:

- за ч.
3 ст. 212 КК України на п'ять років шість місяців з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на
два роки з конфіскацією майна;

- за ч.
2 ст. 366 КК України на три роки шість місяців з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на
один рік.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять
років шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на два роки з
конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.
2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно:

- на
користь держави 37.530.244 грн.;

- у
решті цивільного позову Шосткинської ОДПІ відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня
2005 року вирок щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змінено:

визнано ОСОБА_1 засудженим:

- за ч.
3 ст. 212 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на п'ять років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій, строком на три роки без конфіскації майна;

- за ч.
2 ст. 366 КК України до покарання, призначеного судом.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять
років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих
функцій, строком на три роки без конфіскації майна.

визнано ОСОБА_2 засудженою:

- за ч.
3 ст. 212 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на п'ять років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих
функцій, строком на три роки без конфіскації майна;

- за ч.
2 ст. 366 КК України до покарання, призначеного судом.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять
років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій, строком на три роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з
іспитовим строком на два роки кожного.

У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 і ОСОБА_2
визнано винними та засуджено за те, що вони, обіймаючи відповідно посади
директора та головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю
“Прана”, що є дочірнім підприємством спільного українсько-чеського підприємства
“Контур ПК” ТОВ, створеного 07.05.1993 року, будучи службовими особами
підприємства, на яких згідно з чинним законодавством України покладена
відповідальність за організацію здійснення контролю за правильністю обчислення
та своєчасністю сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів до бюджету
у першому півріччі 2002 року, за попередньою змовою групою осіб умисно
ухилились від сплати податку на прибуток товариства в сумі 4.107.700 грн., а
також податку на додану вартість в сумі 33.422.544 грн., що призвело до
фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в сумі 37.530.244 грн.,
що є особливо великим розміром.

Злочин скоєно за наступних обставин.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 29.12.1999 року по
справі № 2-5314/2 до іноземної інвестиції в розмірі 30 доларів США, здійсненої
у формі внесків до статутного фонду спільного українсько-чеського підприємства
“Контур ПК” ТОВ, застосовано державні гарантії її захисту і визначено, що СУЧП “Контур ПК” ТОВ
та створені за його участю дочірні підприємства, мають особливий правовий
статус, у відповідності з яким до них протягом десяти років, починаючи з
07.05.1993 року, застосовується спеціальне законодавство України, яке діяло на
момент реєстрації іноземної інвестиції, внесеної при створенні СУЧП “Контур ПК”
ТОВ.

Виходячи з такого правового статусу, товариство та його дочірні
підприємства звільнялись від сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ),
акцизного збору при імпорті, податку на прибуток та інших податків, які вони не
повинні були б сплачувати відповідно до законодавства України, яке діяло станом
на 07.05.1993 року. Співвласником ТОВ “Прана” було СУЧП “Контур ПК” ТОВ, якому належить 51%
статутного фонду.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, усвідомлюючи, що
відповідно до ст. 1 Закону України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991
року встановлення та скасування податків є виключно компетенцією Верховної Ради
України, сільських, селищних та міських рад, достовірно знаючи, що надані права
підприємствам з іноземними інвестиціями та їх дочірнім підприємствам не
сплачувати податки втрачено на підставі ст.ст. 2, 5, 7 Закону України “Про
усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності,
створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження” від
17.02.2000 року умисно, з метою несплати встановлених чинним законодавством
податків, не зважили на викладені обставини та
безпідставно використовували в діяльності ТОВ “Прана” рішення Київського
районного суду м. Харкова від 29.12.1999 року та послідуючі ухвали, які
роз'яснювали дане рішення.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, достовірно знаючи,
що прибуток ТОВ “Прана”, одержаний в результаті здійснення підприємством
фінансово-господарської діяльності протягом першого півріччя 2002 року,
підлягає оподаткуванню за ставкою 30%, діючи за попередньою змовою між собою, в
порушення підпункту 2.1.1 п. 2.1 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, п. 10.1 ст. 10, п. 16.4
ст. 16, п. 22.5 ст. 22 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”
від 22.05.1997 року, п. 1.3 ст. 1, п.
2.1 ст. 2, підпункту 3.1.1 п. 3.1 ст. 3,
підпунктів 7.7.1 та 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на
додану вартість” від 3.04.1997 року шляхом невідображення в декларації про
прибуток і деклараціях з податку на додану вартість ТОВ “Прана” за перше
півріччя 2002 року прибутку, що підлягає оподаткуванню за ставкою 30%, та суми
податків, що підлягали нарахуванню, а також шляхом неперерахування податків до
бюджету умисно ухилились від сплати за період діяльності товариства - перше
півріччя 2002 року податку на прибуток підприємства в сумі 4.107.700 грн. і
податку на додану вартість у сумі 33.422.544 грн.

У результаті умисних дій ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 за перше півріччя 2002 року від ТОВ “Прана” до бюджету не надійшло
коштів в особливо великих розмірах на загальну суму 37.530.244 грн.

Крім того, вони ж, будучи службовими
особами ТОВ “Прана” і діючи за попередньою змовою між собою, вносили до
офіційних документів, які надавались від імені товариства в першому півріччі
2002 року, завідомо неправдиві відомості, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з власної
ініціативи та без волевиявлення іноземного інвестора в частині обов”язковості
його згоди на застосування до ТОВ “Прана” спеціального законодавства,
безпідставно обрали для ТОВ “Прана” спеціальне законодавство, яке діяло станом
на 07.05.1993 року, та не зважаючи на зміни в законодавстві, якими надані
підприємствам з іноземними інвестиціями та їх дочірнім підприємствам права не
сплачувати податки втрачено, організували роботу бухгалтерії цього товариства
таким чином, щоб її співробітники складали, підписували та видавали податкові
накладні від імені ТОВ “Прана” контрагентам і в яких окремим рядком по
операціях продажу товарів, послуг були виділені суми ПДВ за ставкою 20 %,
включені в ціну реалізації товару, та щоб зазначені податкові накладні
відображались по податковому і бухгалтерському обліку ТОВ “Прана”.

Вказані дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2
здійснювали з порушенням п.п. 7.2.4 п.7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на
додану вартість” від 3.04.1997 року, рішення Київського районного суду м.
Харкова від 29.12.1999 року та ст. 9 Закону України “Про іноземні інвестиції”
від 13.03.1992 року, ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України “Про податок на
добавлену вартість” від 26.12.1992 року.

В результаті цих дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були складені та видані за січень,
лютий, березень, квітень, травень і червень 2002 року завідомо неправдиві
документи - податкові накладні, що призвело до того, що ПДВ безпідставно був
включений в ціну товару, а отримання податкових накладних підприємствами -
контрагентами дало їм право нарахований та виділений в цих податкових накладних
окремим рядком ПДВ віднести до податкового кредиту та зменшити свої податкові
зобов”язання перед бюджетом за перше півріччя 2002 року на суму 45.508.415 грн.
64 коп., а зазначена сума ПДВ, яку отримало ТОВ “Прана”, до бюджету перерахована не була, що
спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, діючи за
попередньою змовою між собою, при складанні податкових декларацій ТОВ “Прана” з
податку на додану вартість за січень, лютий, березень, квітень, травень і
червень 2002 року при наявності податкових зобов'язань товариства перед
бюджетом, безпідставно не заповнювали рядки 18, 19, 20, 36 розділу 3
“Розрахунки з бюджетом за звітний період” вказаних декларацій, а внесли до них
завідомо неправдиві відомості про наявність пільг відповідно до рішення
Київського районного суду м. Харкова від 29 грудня 1999 року по справі №
2-5314/2 та частини 1 статті 7 Закону України “Про правовий режим території, що
зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” 27.02.1991 року. При цьому
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було достовірно відомо, що на підставі зазначених декларацій
підприємство ТОВ “Прана” повинно перераховувати податок на прибуток і податок
на додану вартість до бюджету.

Таким чином, внаслідок умисних дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як службових осіб, які
діяли за попередньою змовою групою осіб, до бюджету фактично не надійшли кошти
у виді податку на прибуток і податку на додану вартість на загальну суму 37.530.244 грн., внаслідок
чого їх діями було спричинено тяжкі наслідки.

У касаційних скаргах і доповненні до
неї:

-
засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять судові рішення скасувати, а справу щодо них
закрити за відсутністю в їх діях складу злочину. Вказують на те, що ТОВ “Прана”
було звільнено від сплати податків на підставі Закону України “Про правовий
режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 27.02.1991 року. Також зазначають, що право на звільнення від
оподаткування ТОВ “Прана”, як дочірнього підприємства СУЧП “Контур ПК” ТОВ,
визначалось судовими рішеннями, що набрали чинності і на даний час є не
скасованими;

- захисник ОСОБА_5 вказує на відсутність у діях його підзахисних ОСОБА_1 і ОСОБА_2 складу злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 212 і ч. 2 ст. 366 КК України, і наводить такі ж, як і
засуджені, доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
засуджених, які касаційні скарги підтримали і просили їх задовольнити,
представників цивільного позивача і відповідача, в яких перший погоджувався з
судовими рішеннями, що стосуються цивільних позовів, а другий - вважав їх
необґрунтованими, а тому такими, що підлягають скасуванню, міркування прокурора
про законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення
не знайшла.

Висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у злочинах, за які їх засуджено, ґрунтуються на наявних у
справі доказах, які суд дослідив всебічно, повно і об'єктивно та дав належну
правову оцінку.

Доводи
касаційних скарг про те, що ТОВ “Прана” було звільнено від сплати податків на
підставі Закону України “Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 27.02.1991
року є непереконливими, оскільки суперечать змісту вимог інших норм чинного
податкового законодавства, які мають пріоритет у застосуванні. Дійсно, ст. 7
цього Закону встановлює, що підприємства. об'єднання і організації, тощо,
розташовані в зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого
радіологічного контролю, звільняються від оподаткування, крім платежів і
відрахувань до місцевих бюджетів. Для них Кабінетом Міністрів України
встановлюються пільгові умови фінансування, гарантоване матеріально-технічне
забезпечення.

Проте цей Закон не є спеціальним
законом з питань оподаткування. Він регулює питання поділу території на
відповідні зони, режиму їх використання
та охорони, умови проживання та праці населення, господарської, науково-дослідницької
та іншої діяльності в цих зонах. Закон закріплює і гарантує забезпечення режиму
використання та охорони вказаних територій з метою зменшення дії радіоактивного
опромінення на здоров'я людини та на екологічні
системи.

Спеціальним законом з питань оподаткування податком на додану вартість,
чинним на момент вчинення засудженими суспільно небезпечних діянь, був Закон
України “Про податок на додану вартість”, який набрав чинності з 1 липня 1997
року. Пунктом 11.2 ст. 11 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що до
приведення інших законодавчих актів у відповідність з нормами цього Закону,
вони діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки Законом України “Про податок
на додану вартість” не були встановлені для ТОВ “Прана” пільги зі сплати цього
податку, то Закон України “Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 29 лютого
1991 року є чинним у частині, що не суперечить спеціальному закону.

Враховуючи вищенаведене, та ту
обставину, що ТОВ “Прана” всупереч заборони, що міститься в ст. 16
вищезгаданого Закону, було зареєстроване
15 грудня 1999 року в Шосткинській райдержадміністрації, оскільки його
місцезнаходженням було с. Пирогівка цього ж району, тобто територія, що
відноситься до третьої категорії зони радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи, хоча всю господарську діяльність воно проводило поза
їх межами, суд обґрунтовано розцінив ці обставини як один із доказів наявності
умислу в засуджених на ухилення від сплати податків шляхом використання
правового режиму території.

Із матеріалів справи видно, що
положення Закону України “Про іноземні інвестиції” від 13 березня 1992 року,
які передбачали надання підприємствам із іноземними інвестиціями особливо
правового статусу, відповідно до якого до таких підприємств протягом десяти
років з моменту створення мало застосовуватись спеціальне законодавство, яке
діяло на момент реєстрації іноземної інвестиції і яке не передбачало сплати
такими підприємствами податку на додану вартість, податку на прибуток,
акцизного збору при імпорті, тощо на час вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інкримінованих цим вироком діянь втратили
свою чинність у зв'язку з прийняттям
Закону України від 17 лютого 2000 року № 1457-III “Про усунення дискримінації в
оподаткуванні суб'єктів підприємницької діяльності, створених з використанням
майна та коштів вітчизняного походження” та Закону України від 20 грудня 2001
року № 2899- III “Про внесення змін до законів України з метою усунення випадків ухилення
окремих підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, від сплати
податків, зборів (обов'язкових платежів)”.

Крім цього, рішенням Конституційного
Суду України від 29 січня 2002 року (із змінами та доповненнями, внесеними
ухвалою цього ж Суду
від 14 березня 2002 року) було визнано, що положення ч. 1 ст. 5 Закону України
“Про усунення дискримінації в оподаткуванні суб'єктів підприємницької
діяльності, створених з використанням майна та коштів вітчизняного походження”
у взаємозв'язку з іншими положеннями цього Закону є підставою як для відмови у
наданні, так і для припинення раніше наданих пільг у сфері справляння податків,
зборів та інших обов'язкових платежів підприємствам з іноземними інвестиціями
та їх дочірнім підприємствам незалежно від часу внесення іноземних інвестицій
та їх реєстрації.

Та обставина, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були обізнані з положеннями цих законів, підтверджується наявними у справі
численними повідомленнями податкових органів за місцем розташування ТОВ
“Прана”.

З огляду на вищевикладене, доводи засуджених
про те, що вони умислу на ухилення від сплати податків не мали, а діяли
відповідно із законодавчими актами, чинними на час реєстрації іноземної
інвестиції, є безпідставними.

Із матеріалів справи видно, що
Київським районним судом м. Харкова від 29 грудня 1999 року був задоволений
позов спільного українсько-чеського підприємства “Контур ПК” та його іноземного
інвестора до держави Україна і застосовані державні гарантії захисту 30 доларів
іноземної інвестиції від зміни законодавства. Цим судовим рішенням було
підтверджено, що СУЧП “Контур ПК”, а також створені за його участю дочірні
підприємства, у статутному фонді яких не менше 51% належить СУЧП “Контур ПК”,
мають особливий правовий статус. Згідно з ним, починаючи із 7.05.1993 року
(дата реєстрації іноземної інвестиції) і закінчуючи 7.05.2003 року, до них на
вимогу іноземного інвестора
застосовується спеціальне законодавство (в т.ч. і податкове), що діяло
на час реєстрації іноземної інвестиції, а наступне введення нових податків, а
також будь-яка зміна об'єкта оподаткування, механізму обчислення податків, тощо
на них не поширюється.

У цьому судовому рішенні зазначено, що
лише іноземний інвестор має право обрати законодавство, за яким діяти і саме
цим підтверджено державні гарантії, надані підприємствам.

Судом установлено, що ТОВ “Прана” було
засноване за участю СУЧП “Контур ПК” 15 грудня 1999 року, тобто до
постановлення вищезазначеного рішення Київського районного суду м. Харкова.
Даних про те, що іноземний інвестор ОСОБА_6 проявив ініціативу застосувати
гарантії і для цього обрати спеціальне законодавство, яке діяло станом на
07.05.1993 року, саме для ТОВ “Прана” матеріали справи не містять. Навпаки,
судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без погодження своїх дій з іноземним
інвестором визначилися щодо вибору законодавства, яке використовувалось ними
при вирішенні питань, пов'язаних зі сплатою податків. Про це, зокрема, свідчать
їх показання в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що СУЧП
“Контур ПК”, хоча й було співзасновником ТОВ “Прана”, але воно не тільки не
проявило ініціативу щодо застосування спеціального законодавства для ТОВ
“Прана”, а будь-якого впливу на його діяльність не мало, дивідендів не
одержувало і в установленому законом порядку, на відміну від дочірнього
підприємства, сплачувало податки на загальних підставах.

Зазначені обставини
підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
які вони давали при розслідуванні справи
і які були досліджені судом, а також даними звітних документів ТОВ “Прана” і
СУЧП “Контур ПК” (т. 2, а.с. 210-230; т.
30, а.с. 2-280).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували
факту несплати ТОВ “Прана” дивідендів своїм співзасновникам.

Із досліджених судом показань свідків
ОСОБА_11 і ОСОБА_6 видно, що вони як співзасновники СУЧП “Контур ПК” будь-яких
даних про господарську діяльність ТОВ “Прана” не мали і в його існуванні
обізнані не були. ОСОБА_6, крім цього, показував, що ще в 1999 році свою частку
в СУЧП “Контур” безоплатно передав ОСОБА_4, яка повідомила його про ліквідацію
підприємства у зв'язку з фінансовими проблемами. (т. 45, а.с. 97-119).

Дослідивши вищенаведені докази, суд
дійшов обґрунтованого висновку, що інвестор ОСОБА_6 не вимагав застосування
спеціального законодавства для діяльності ТОВ “Прана”, а тому в ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підстав для обрання в своїй господарській діяльності податкового законодавства
на їх розсуд з посиланням при цьому на судові рішення не було. З огляду на це,
доводи касаційних скарг про те, що право засуджених на звільнення від
оподаткування ТОВ “Прана”, як дочірнього підприємства СУЧП “Контур ПК”,
визначались судовими рішеннями, не можна визнати обґрунтованими.

Визнаючи суми податку на прибуток і
податку на додану вартість, які ТОВ “Прана” повинно було сплатити до бюджету в
першому півріччі 2002 року, суд виходив із даних висновків комплексної
документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного регулювання
цим товариством від 13.03.2003 року і правильно встановив, що несплачена
загальна сума цих двох видів податків складала 37 млн. 530 тис. 244 гривні (т.
1, а.с. 129-180).

Дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст. ст. 212
ч. 3, 366 ч. 2 КК України кваліфіковані правильно, а покарання їм призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або
скасування ухвалених у справі судових рішень, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також їх захисника ОСОБА_5
залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 січня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня
2005 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

М.Є. Короткевич М.І. Гриців Ю.М. Кармазін