АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відхилено клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань Головного управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 (адресою реєстрації ТОВ «Про-ТВ»): АДРЕСА_1 ., а саме: грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, 10 000 гривень, 1050 Євро.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що в клопотанні слідчого не наведено: достатніх доказів того, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення; не визначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не доведено і те, що вилучені грошові кошти могли бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від нього. Також слідчий суддя вказав, що на даний час в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлено, а тому відмовив у задоволенні клопотання слідчого.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою накласти арешт на грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, 10 000 гривень, 1 050 Євро вилучені під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .
На думку прокурора, ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Стверджує, що суд не надав належну оцінку факту причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення та наявності достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучені грошові кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, призначались для матеріального забезпечення кримінального правопорушення та є предметом злочину. Також, на думку прокурора, суд не врахував санкцію ч. 3 ст. 212 КК України, якою передбачено конфіскацію майна.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на вилучене майно, доводи представника власника майна та власника майна, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт, на вилучене під час обшуку, майно.
В провадженні Головного управління ДФС у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0000019 від 28 лютого 2015 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР став рапорт заступника начальника ВОВЕЗ ОУ ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 26 лютого 2015 року із якого вбачається, що в ході здійснення оперативно-розшукових заходів отримано інформацію про вчинення службовими особами ТОВ «Про-ТВ» дій направлених на ухилення від сплати податків, зборів, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету податку на прибуток у особливо великому розмірі, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
10 квітня 2015 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, посилаючи на те, що воно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України і є достатні підстави вважати, що воно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, розглянувши зазначене клопотання слідчого, своєю ухвалою від 16 квітня 2015 року відмовив у накладенні арешту на вказане майно, вважаючи що, не може бути застосовано арешт майна, якщо прокурором не доведено існування достатніх підстав вважати що грошові кошти можуть бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходом від них.
Разом з тим, такі висновки слідчого судді не відповідають нормам КПК України, про що обґрунтовано зазначає прокурор, посилаючись на положення ст.ст. 167, 170 КПК України.
Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.
У даному кримінальному провадженні під час проведення обшуку вилучено грошові кошти, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходом від нього.
Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.
В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є речовими доказами у кримінальному провадженні.
В положеннях ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Майно, яке є доходом від вчинення злочину повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться і того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, зазначених вимог закону не врахував, дійшов помилкового висновку про те, що арешт майна може бути накладено лише у випадку належності майна підозрюваному та заявлення цивільного позову, а тому постановивши ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого не забезпечив досягнення завдань кримінального провадження, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, врахувавши вищезазначені положення закону та обставини кримінального провадження, про те, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, вважає, що клопотання слідчого, слід задовольнити та накласти арешт на відповідне майно.
Обираючи спосіб обтяження майна, колегія суддів об`єктивно переконана в тому, що необхідно заборонити використовувати та розпоряджатися цим майном, оскільки незастосування таких заходів може призвести до зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б переважали інтереси держави, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Києва ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року, якою відхилено клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань Головного управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 (адресою реєстрації ТОВ «Про-ТВ»): АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, 10 000 гривень, 1 050 Євро, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 (адресою реєстрації ТОВ «Про-ТВ»): АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _____________ ___________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1068/2015 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1