Єдиний унікальний номер 725/5342/14-к
Номер провадження 1-кп/725/215/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження №000032 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Ревне Кіцманського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 402 ч.2 та 402 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в умисному невиконанні наказу командира військової частини, яке вчинив при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, проходячи службу на посаді водія електрика відділення обчислення 1 гаубичного артилерійського взводу 2 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , знаючи, що відповідно до наказу командира зазначеної вище частини № 145 від 06.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби ( НОМЕР_2 загальновійськовий полігон), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції та убуття за межі Чернівецької області, близько 15.30 год. 7 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ, та у подальшому без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, що спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин, передбачений ст. 402 ч.2 КК України.
Надалі ОСОБА_4 , завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 12.08.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військову частину НОМЕР_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та невчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути участі у антитерористичній операції та убуття за межі Чернівецької області, близько 8.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати зазначений вище наказ та без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, тобто злочин, передбачений ст. 402 ч.1 КК України.
06.11.2014 року під час судового розгляду вказаного кримінального провадження між сторонами провадження досягнуто угоди про визнання винуватості.
В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості та просили суд її затвердити
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 прийшов до наступного висновку.
Згідно з положеннями п.2 частини першої ст.468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ст.474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Цією ж статтею передбачені випадки, коли суд може відмовити у затвердженні угоди.
Так, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Згідно ст. 472 ч.1 КПК України в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з угоди, обвинуваченим беззастережно визнається своя винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень.
Втім, як пояснив ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання, а в подальшому й під час судового розгляду, під час доведення до особового складу військової частини наказу він не був присутній на шикуванні, так як 07.08.2014 року знаходився у добовому наряді, а 13.08.2014 року його відрядили на похоронну церемонію до бійця АТО. Вказані обставини були ним підтверджені й під час вирішення питання щодо затвердження угоди. Однак, як пояснив обвинувачений, у нього немає належних доказів для того, щоб підтвердити свої покази, а тому він вирішив укласти угоду з прокурором.
Таким чином, суд вважає, що умови угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КПК України. Зокрема, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, так як обвинувачений не визнав беззаперечно свою провину у скоєному. Більше того, на думку суду, ОСОБА_4 не розуміє суті наслідків укладеної та підписаної ним угоди про визнання винуватості.
Відповідно до частин 1-2 ст. 475 КПК, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст.475 КПК мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтю 374 цього Кодексу.
Виходячи з наведених вище вимог Закону, суд приходить до висновку про те, що дана угода не відповідає вимогам закону, з підстав невідповідності правової кваліфікації правопорушення викладеним в угоді фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Так, зі змісту угоди вбачається, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 402 ч.1 та 402 ч. 2 КК України.
Диспозиція ст.402 ч. 2 КК України передбачає, непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, що спричинило тяжкі наслідки, відмова від виконання наказу по переміщенню особового складу підрив обороноздатності держави. Однак, в угоді не зазначено конкретних дій, які необхідно було виконати обвинуваченому в конкретних часових рамках, які складають об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення.
Крім того, кваліфікуючи дії ОСОБА_4 за ст.402 ч.2 КК України за кваліфікуючою ознакою тяжкі наслідки, органом досудового розслідування, всупереч вимог кримінального закону, не визначено, яке саме бойове завдання було зірване обвинуваченим, чи була спричинена такими діями обвинуваченого матеріальна шкода чи існували інші наслідки та чи взагалі перебувала військова частина у стані бойової підготовки.
Враховуючи наведені вище вимоги Закону та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити.
Крім того, суд зауважує, що оскільки вказані в ухвалі недоліки угоди про визнання винуватості не можливо усунути в ході судового розгляду, матеріали кримінального провадження необхідно повернути прокурору для продовження досудового розслідування з метою перевірки показів ОСОБА_4 та надання їм обґрунтованої правової оцінки.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314, 474, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000032 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 402 ч.1 та 402 ч. 2 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0000032 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 402 ч.1 та 402 ч. 2 КК України повернути військовому прокурору Чернівецького гарнізону для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1