УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючої
судді Полтавцевої
Г.А.

суддів Бачуріна
О.В., Чорного О.М.

прокурора Безуглого
В.Д.

скаржника ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2.

розглянула
у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляцією
ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2007
року.

Цією
постановою скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого з особливо важливих справ
Генеральної прокуратури України від 13 січня 2007 року про порушення відносно
нього та ОСОБА_4. кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених
ст.86-1, ч.2 ст.172 КК України в редакції 1960 року та на постанову старшого
прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими
Генеральної прокуратури України від 20 жовтня 1999 року про порушення відносно
ОСОБА_1 та ОСОБА_5. кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.2
ст.165, ч.2 ст.172 КК України в редакції 1960 року залишена без задоволення.

Справа №
11-а-2689/2007 Головуючий
в 1 інстанції Мосьондз І.А.

Категорія
ст.236-8 КПК Доповідач
Полтавцева Г.А.

Своє
рішення суд мотивував тим, що зазначені постанови про порушення кримінальних
справ щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4. ОСОБА_5. винесені за наявності достатніх приводів
і підстав, з дотриманням вимог ст.ст.94, 97, 98 КПК України.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подав апеляцію, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на те, що підстав для порушення кримінальних справ
не було, а висновки суду є надуманими і не відповідають фактичним обставинам
справи.

Заслухавши
доповідача, пояснення ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2., які підтримали апеляцію,
прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали за
скаргою та матеріали, на підставі яких було прийнято рішення про порушення
кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. звернувся до суду зі скаргою на
постанову слідчого з особливо важливих справ Генеральної прокуратури України
від 13 січня 1998 року про порушення кримінальної справи відносно нього та
ОСОБА_4. за ознаками злочинів, передбачених ст.86-1, ч.2 ст.172 КК України в редакції
1960 року та на постанову старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням
кримінальних справ слідчими Генеральної прокуратури України від 20.10.1999 року
про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5. за ознаками
злочинів, передбачених ч.2 ст.165, ч.2 ст.172 КК України в редакції 1960 року.

Розглядаючи
скаргу, суддя, відповідно до вимог ст.236-8 КПК України, заслухав пояснення
ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2., прокурора, дослідив матеріали, які стали
підставою для порушення кримінальної справи, і прийшов до висновку, що при її
порушенні органами досудового слідства вимоги діючого законодавства України
були дотримані, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Таке
рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає аргументованим і з ним
погоджується.

Відповідно
до вимог ст. ст.94, 97-99 КПК України прокурор чи слідчий за наявності приводів
і підстав, зазначених у ст. 94 КПК України, зобов'язані винести постанову про
порушення кримінальної справи, вказати в постанові ці приводи і підстави,
статтю кримінального закону, за ознаками якої порушується справа, а також
подальше її спрямування.

З
постанови про порушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4. кримінальної справи від 13
січня 1998 року вбачається, що в січні - березні 1997 року начальник
Господарського управління Кабінету Міністрів України

ОСОБА_1., зловживаючи своїм посадовим становищем і перевищуючи свої
посадові повноваження при укладенні та реалізації контракту № 112-96, між
Господарським управління KM України і швейцарською фірмою «GHP Corporation» на
поставку в Україну цією фірмою шести збірних житлових будинків і діючи спільно
з ОСОБА_4, який видавав себе за представника зазначеної швейцарської фірми,
скоїв розкрадання державних коштів в сумі 890 893 доларів США шляхом перерахування
їх вказаній фірмі по підроблених документах, від імені американської фірми -
постачальника.

Крім
цього, в межах розслідування кримінальної справи №49-800 старшим прокурором
відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими Генеральної
прокуратури України Довганем І.M. 20.10.1999 року порушено кримінальну справу відносно
ОСОБА_1 та ОСОБА_5. за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.165, ч.2 ст.172
КК України в редакції 1960 року.

На думку
слідчого, начальник Господарського управління Кабінету Міністрів України
ОСОБА_1., зловживаючи посадовим становищем, умисно, всупереч інтересам служби,
з метою покриття витрат сім'ї ОСОБА_6. за встановлені у квартирі двері, в
лютому 1997 року на підставі фіктивного рахунку № 266, складеного генеральним
директором СП «КІМА» ОСОБА_5. і фіктивного контракту від 18.12.1996 року між ГУ
KM України та іспанською фірмою «GIFERMO», дав
вказівку підлеглому директору МДП «Люкс - Сервіс» ОСОБА_7. та головному
бухгалтеру ОСОБА_8. перерахувати іспанській фірмі із державних коштів за
вказані двері 58, 2 тис. дол.. США.

В
постанові зазначено, що внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 та ОСОБА_5. державі
заподіяні збитки на суму 58, 2 тис. доларів США, що спричинило тяжкі наслідки.

В
рішенні суду зазначено, що приводом для порушення кримінальної справи від 13
січня 1998 року стали матеріали кримінальної справи №49-842 та звернення групи
народних депутатів Верховної Ради України Омельченка Г.О., Єрмака А. А.,
Петренко М.І. та Кулакова А. О. про проведення перевірки щодо законності і
необхідності укладення контракту № 0112-96 від 27 січня 1997 року, із додатками
на 32 арк. (т.1-б а.с. 140-178).

Підставами
для порушення зазначеної кримінальної справи стали дані, які вказували на
наявність в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_4. ознак злочинів, передбачених ст. ст. 86-1,
172 ч. 2 КК України (в редакції Закону 1960 року).

Такі
дані містяться в:

-
контракті № 0112-96 від 27.01.1997 року, укладеного начальником Господарського
управління Кабінету Міністрів України Шкудуном П.А. і ОСОБА_4, як представником
швейцарської фірми «GHP Corporation»

про закупівлю
Господарським управлінням у фірми «GHP Corporation» шести
збірних будинків вартістю 1416 000 доларів США (т. 1 а. с. 147-149);

·
матеріалах,
вилучених згідно протоколу обшуку від 29.12.1997 року, проведеного у
гр.ОСОБА_9. (т. 125 а. с. 251-295);

·
матеріалах,
вилучених згідно протоколу виїмки від 16.12.1997 року у приміщенні Київської
регіональної митниці, що стосуються розмитнення 6 збірних будинків та їх
доставку на митну територію України, (т. 2 а. с. 1-261);

·
матеріалах,
вилучених згідно протоколу обшуку від 29.12.1997 року у ОСОБА_1, які стосуються
виконання контракту № 0112-96 від 27.01.1997 року (т. 162 а. с 74-96);

·
протоколах
допитуОСОБА_9. від 29.12.1997 року, ОСОБА_10. від 15.12.1997 року, ОСОБА_11 від
16.12.1997 року, про відомі їм обставини укладення та виконання контракту №
0112-96 від 27.01.1997 року (т.21 а.с. 1-25, т.122 а.с.118-120, 125-127);

·
доповідній
записці головного бухгалтера ОСОБА_12. від 27.01.97 р. на ім'я ОСОБА_1 (т. 116,
а.с. 74);

·
висновках
Міністерства зовнішніх економічних зв'язків та торгівлі України (т.116
а.с.89-96);

·
дорученнях № 1 від
30.01.97 р. та № 2 від 18.03.1997 року на проведення оплати 1416 000 доларів
США згідно контракту № 0112-96 (т. № 116, а.с. 53).

Приводом для порушення кримінальної справи 20 жовтня 1999 року стало
безпосереднє виявлення прокурором під час розслідування кримінальної справи №
49-800 в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_5. ознак злочинів, передбачених ст. ст. 165 ч.
2, 172 ч. 2 КК України (в редакції Закону 1960 року).

Підставами для порушення кримінальної справи згідно постанови від
20.10.1999 року є достатні дані, які вказували на наявність в діях ОСОБА_1
ознак злочину, передбаченого ст. 165 ч.2, 172 ч. 2 КК України (в редакції
Закону 1960 року). Такі дані містяться в:

·
акті ревізії
окремих питань фінансово-господарської діяльності державного малого
підприємства «Люкс-Сервіс» від 23.07.99 за № 78, проведеної Головним
контрольно-ревізійним управлінням України (т. 130 а. с. 87-94);

·
акті зустрічної
перевірки СП «Кіма» від 19.07.99 року ( т. 130 а. с. 97 -99);

акті зустрічної перевірки
Господарського управління КМУ від 21.07.99 року (т. 130 а. с. 101 - 103);

- матеріалах, вилучених в бухгалтерії підприємства «Люкс-Сервіс» згідно
протоколу виїмки від 19 квітня 1999 року (т. 130 а. с. 2 - 5);

·
матеріалах,
вилучених в бухгалтерії СП
«Кіма» згідно протоколу виїмки від 20.05.1999 року (т. 130 а. с. 63 - 64);

·
поясненнях
ОСОБА_13. (т.130 а.с. 112-113);

·
протоколах допитів
свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_14. (т.131 а. с. 119-123, 124-127, 128-133);

·
висновках
експерта-бухгалтера № 6 від 16 вересня 1999 року (т. 130 а. с 215-226).

Вивчивши
зазначені документи, суд першої інстанції повно, всебічно, об'єктивно дослідив
матеріали, які стали підставою для порушення кримінальної справи, проаналізував
їх з позиції достатності в якості підстав для порушення кримінальної справи і
обґрунтовано прийшов висновку, що в них містяться достатні приводи та підстави
для порушення кримінальної справи, а тому рішення суду першої інстанції про
відповідність зазначених постанов слідчого та прокурора вимогам ст.ст.94-99 КПК
України колегія суддів вважає обгрунтованим.

Доводи
скаржника та його захисника про неналежну оцінку судом зібраних по справі
доказів не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно
до ст.236-8 КПК України, суддя при розгляді скарги на постанову про порушення
кримінальної справи з'ясовує лише питання про те, чи були наявними приводи і
підстави, передбачені в ст. 94 ч.1 КПК України, для порушення кримінальної
справи, законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення
постанови про порушення справи.

Досліджувати
докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти питання щодо доведеності чи
недоведеності винності особи, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен
вирішувати суд при розгляді кримінальної справи по суті, суди не вправі,
оскільки це буде порушенням конституційних засад правосуддя.

Враховуючи
зазначене, підстав для задоволення апеляції скаржника, його захисника та
скасування постанови суду колегія суддів не вбачає.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст.365, 366, 382 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Постанову
Печерського районного суду м. Києва від 7 листопада 2007 року, якою скарга
ОСОБА_3. на постанову слідчого з особливо важливих справ Генеральної
прокуратури України від 13 січня 2007 року про порушення відносно нього та
ОСОБА_4. кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст.86-1, ч.2
ст.172 КК України в редакції 1960 року; на постанову

старшого прокурора відділу
нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими Генеральної прокуратури
України від 20 жовтня 1999 року про порушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5.
кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.165, ч.2 ст.172
КК України в редакції 1960 року залишена без задоволення, залишити без змін, а
апеляцію скаржника ОСОБА_1
та захисника ОСОБА_2 -
без задоволення.