Справа № 11-228/11 Головуючий у І інстанції Кухта В.О.
Категорія - ст. 307 ч.2 КК України Доповідач Шахова О. Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Широян Т.А., Оседача М.М.

з участю прокурора Хомазюка О.В.

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_2 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2011 року.

Цим вироком :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, працюючий укладальником хлібобулочних виробів на ПАТ „Чернігівський хлібокомбінат, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст. 89 КК України не судимий,

засуджений:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі,

- за ст. 307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

- за ст. 317 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип часткового складання покарань остаточно призначено йому покарання і виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_6, неодружений, працюючий столяром у ЧП ОСОБА_4, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше не судимий,

засуджений:

- за ст. 307 ч.2 до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючий приватним підприємцем, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, раніше не судимий,

засуджений:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, раніше не судимий,

засуджений:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати за проведення судово-хімічних експертиз на користь держави по 289 гривень 80 копійок з кожного.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винними та засуджені за наступне.

ОСОБА_2, 14.062010 року близько 17 годин 15 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, прибули на перший кілометр перегону «Чукотки-Жидиничи» Південно-Західної залізниці, що в Чернігівському районі Чернігівської області, де з рейково-шпальної решітки таємно викрали запчастини верхньої будови колії, які перебувають на балансі Чернігівської дистанції колії, а саме 7 шт. підкладок марки Д-65, 100 шт. костилів, чим спричинили матеріальну шкоду Чернігівської дистанції колії на загальну суму 135 гривень 93 копійки.

29.06.2010 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_3 про збут наркотичних засобів, які той знайшов у м. Ніжині та зберігав у себе, та яка була досягнута 25.06.2010 року, за місцем свого мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_12, незаконно збули ОСОБА_7 особливо небезпечний наркотичний засіб-висушену марихуану( канабіс) масою 2,166г. за 60 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05.07.2010 року, близько 10 години 20 хвилин, ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_3, за місцем свого мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_13, незаконно збули ОСОБА_7 особливо небезпечний наркотичний засіб-висушену марихуану (канабіс) масою 2,975 г. за 70 гривень.

Також, 05.07.2010 року в денний час ОСОБА_2, надав своє помешкання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 для незаконного вживання останнім особливо небезпечного наркотичного засобу-висушеної марихуани (канабісу).

В апеляціях:

Засуджений ОСОБА_3 не оспорюючи фактичних обставин справи просить помякшити йому призначену судом міру покарання, застосувати до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Посилається на те, що обираючи міру покарання суд першої інстанції призначив надто суворе покарання та не врахував обставини, що його помякшують, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що раніше він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, скрутне матеріальне становище, має на утриманні хвору матір, яка є інвалідом 2-ї групи, малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_14, сам він має тяжке захворювання.

Засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи фактичних обставин справи просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до нього за ст. 307 ч. 2 КК України ст.ст. 69,75,76 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням. Зазначає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та є занадто суворим. Вважає, що при призначені покарання суд не в повній мірі врахував обставини, що помякшують його вину, а саме те, що він щиро розкаявся в скоєному та повністю визнав свою вину, не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на утриманні має непрацездатну матір, яка потребує стороннього догляду. Вважає, що суд залишив поза увагою той факт, що від скоєного злочину не настало тяжких наслідків, а матеріальна шкода від крадіжки є незначною.

Від інших засуджених апеляції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції щодо помякшення їм міри покарання, застосувавши до покарання ОСОБА_2 ст.ст.69,75 КК, а до покарання ОСОБА_3 ст.75 КК України, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначену судом міру покарання необхідною та достатньою для виправлення засуджених, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляція ОСОБА_2 - частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини засуджених у вчиненні зазначених у вироку злочинів, за обставин, встановлених судом ґрунтується на допустимих і достатніх, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку і ніким не оспорюється.

Злочинні дії ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які виразились у таємному викраданні чужого майна вчиненому за попередньою змовою групою осіб правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Злочинні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України.

Злочинні дії ОСОБА_2, які виразились у наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України.

Міру покарання засудженому ОСОБА_2 за кожний злочин окремо суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням суспільної небезпеки скоєних злочинів, особи винного.

Проте, щодо остаточного призначеного покарання ОСОБА_2 на підставі ст.70 КК України, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції безпідставно застосував принцип часткового складання покарань.

Призначаючи покарання за сукупністю злочинів, суду надається можливість вибору одного з кількох принципів призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Суд має обґрунтувати свій вибір в мотивувальній частині вироку та відобразити цей вибір у резолютивній частині. Ці вимоги закону судом не виконані. Визначившись в мірі покарання по кожному злочину окремо у відповідності до обставин справи та особи винного суд не аргументував в мотивувальній частині вироку свій вибір принципу часткового складання покарань, при застосуванні якого збільшилась остаточна міра покарання.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням обставин справи та особи засудженого, зокрема, тяжких наслідків від злочинів не наступило, він повністю визнав свою вину, у вчиненому кається, відсутні обставини, які обтяжують покарання, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи, в силу ст.89 КК України він не судимий.

Щодо застосування до покарання ОСОБА_2 ст.ст.69 та 75 КК України, як зазначено в його апеляції, то колегія суддів не вбачає можливості для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.307 ч.2 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Покарання ОСОБА_3 за ст.307 ч.2 КК України за видом і строком призначено у відповідності до ст.65 КК України. Разом з тим, судом 1 інстанції не враховані обставини, які давали суду підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.75 КК. Колегія суддів вважає за можливе до міри покарання призначеної судом застосувати ст. 75 КК України, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем проживання, роботи характеризується виключно з позитивної сторони, щиро кається в скоєному, відсутні обставини, що обтяжують покарання, з ним проживає його матір, інвалід 2 групи, згідно довідки Чернігівської психоневрологічної лікарні за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду, так як втратила здатність до самообслуговування, засуджений отримує з управління праці та соціального захисту населення соціальну допомогу за доглядом за матірю, сам хворіє на тяжку хворобу, що підтверджується документально, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та роботи, на що засуджений обґрунтовано посилається в апеляції.

Згідно ст. 77 КК України, при застосуванні цього виду звільнення від відбування покарання виключається можливість призначення додаткового покарання - конфіскації майна.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 задовольнити повністю, апеляцію засудженого ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2011 року відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3 - змінити.

Помякшити призначене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання.

Вважати ОСОБА_2 засудженим:

- за ст. 185 ч.2 КК України - 2 роки позбавлення волі;

- за ст.307 ч.2 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

- за ст. 317 ч.1 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 5 (пять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Вважати засудженим ОСОБА_3 за ст.307 ч.2 КК України до покарання, призначеного судом 1 інстанції 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає відповідно до ст.76 КК України обовязки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи і періодично зявлятися в ці органи для реєстрації.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_1 ОСОБА_9