Справа №10-333/2010 16.11.2010 16.11.2010 16.11.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 10 - 333/2010 року Головуюча суду І інстанції
Категорія: ст. 236-2 КПК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних

справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Олещук Т.Л.

суддів Пісного І.М., Значок І.С.

за участю прокурора Іванова А.О.

заінтересованої особи ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи за апеляцією адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2010 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на постанову помічника прокурора від 06.09.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5.

06 вересня 2010 року постановою помічника прокурора Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_6 за результатами перевірки заяви ОСОБА_3 та головного лікаря міської дитячої лікарні № 2 м. Миколаєва ОСОБА_7 було відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296, ст.ст. 365, 121, 122 КК України, також стосовно нього відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч.2 ст. 125 КК України на підставі того, що вона порушується судом, не інакше як за скаргою потерпілого. Зазначеною постановою також відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно головного лікаря міської дитячої лікарні № 2 м. Миколаєва ОСОБА_7 в звязку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Адвокат ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати зазначену постанову в частині відмови в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 та повернути матеріали в прокуратуру для проведення додаткової перевірки.

Постановою судді від 2 листопада 2010 року в задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_5 не вбачається ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки відсутній мотив явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, дії ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 були пов'язані з раптовою смертю його малолітньої доньки Кристини у лікувальному закладі і викликані тим, що він вважав медичного працівника ОСОБА_3 винною у смерті доньки, яка, на його думку, неправильно виконала призначення лікаря.

В апеляції представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 просить постанову суду скасувати, матеріали направити на додаткову перевірку в прокуратуру Заводського району м. Миколаєва. Посилається на те, що суд не надав належної правової оцінки діям ОСОБА_5. Вважає, що в його діях є хуліганство, оскільки подія мала місце в медичному закладі у присутності медперсоналу та інших людей, до яких ОСОБА_5 проявив явну неповагу, а ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження, у зв'язку з чим вона тривалий час знаходиться на лікуванні. Вказує на те, що суд не прийняв до уваги питання щодо продовження лікування ОСОБА_3 в психіатричній лікарні та необхідності встановлення причинного зв'язку між отриманими нею тілесними ушкодженнями та лікуванням в психіатричній лікарні, для чого, на його думку необхідно провести додаткову експертизу, яку можливо призначити лише в ході додаткової перевірки. Таким чином, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, як незаконне та необґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_4 та заінтересовану особу ОСОБА_3, які підтримали апеляцію, думку прокурора, який вважав, що апеляція задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2010 року до прокуратури Заводського району м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_3, в якій вона вказала, що в ніч з 5 на 6 травня 2010 року, коли вона знаходилася на чергуванні у відділені № 2 міської дитячої лікарні № 2 м. Миколаєва, де вона працює медичною сестрою, їй спричинив тілесні ушкодження працівник міліції ОСОБА_5, який при цьому висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував розправою.

18 травня 2010 року на адресу прокуратури надійшла повторна заява від ОСОБА_3 аналогічного змісту.

Відповідно ст. 99 КПК України, якщо за результатами перевірки заяви чи повідомлення, що надійшли, не встановлено підстав для порушення кримінальної справи, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя своєю постановою відмовляють у порушенні кримінальної справи.

Оцінюючи законність та обґрунтованість прийнятого рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відповідно до вимог ст. 236-2 КПК України, суддя перевіряє, чи були виконанні вимоги ст. 99 КПК України. Тобто перевіряє, чи містять матеріали, як це передбачено ч. 2 ст. 94 КПК України, достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

В даному випадку суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку про законність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_5, оскільки в матеріалах перевірки, проведеною прокуратурою, відсутні дані про наявність в діях ОСОБА_5 ознак злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ст. 365, 121, 122 КК України.

З наданих прокуратурою матеріалів перевірки вбачається, що дії ОСОБА_5 не були направлені на порушення громадського порядку, в нього відсутній мотив явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Дії ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 були пов'язані з раптовою смертю його малолітньої доньки Кристини у лікувальному закладі і викликані тим, що він вважав медичного працівника ОСОБА_3 винною у смерті доньки, яка, на його думку, неправильно виконала призначення лікаря.

Що стосується спричинених ОСОБА_5 ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, то згідно акту судово - медичного дослідження № 1237 від 07.06.2010 року у ОСОБА_3 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забою правої тім'яної області, крововиливів правого плеча і гомілки, забою грудної клітини, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров'я. Тобто в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Оскільки кримінальна справа за вказаним обвинуваченням порушується судом не інакше, як за скаргою потерпілої, відмова в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України з зазначених підстав також є обґрунтованою.

Доводи апелянта про те, що суд 1-ої інстанції прийняв зазначене рішення без надання належної правової оцінки діям ОСОБА_5, без врахування пояснень ОСОБА_3 щодо продовження лікування та неправильності визначення експертом тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки оцінка доказів та відповідно ним надання кваліфікації діям особи не входить в компетенцію суду при розгляді скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Відповідно до вимог ст. 236-2 КПК України при розгляді такої скарги суддя перевіряє матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні кримінальної справи, та з'ясовує, чи були при відмові у порушенні справи виконані вимоги ст. 99 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів даної справи, суд 1-ої інстанції розглянув скаргу з дотриманням вимог ст. 236-2 КПК України та правильно прийняв рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2010 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на постанову помічника прокурора від 06.09.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5, - без зміни.

Головуючий:

Судді: