Подільський районний суд міста Києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2013 року
Подільський районний суд міста Києва в
складі:

головуючого-судді -
Бородія В.М.,

при секретарі -
Штульман В.І.,

за участю прокурора -
Сухова О.С.,

захисника -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Києві
кримінальне провадження № 1-кп/758/379/13 за
обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села
Тавричанка, Каховського району,
Херсонської області, громадянина
України, освіта середня, працюючого
неофіційно, одруженого,
зареєстрованого: АДРЕСА_2
індивідуальний номер картки платника
податків НОМЕР_2, раніше судимого:

- 08.12.2008 року Ленінським районним судом
м. Севастополя, за ч.1 ст.190, ч.2 ст. 190, ч.2
186 КК України до 3 років позбавлення
волі. 01.09.2010 року звільнений з місць
позбавлення волі по відбуттю строку
покарання,

у вчиненні злочинів передбачених ч.2
ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки міста
Києва, громадянки України, освіта
середня-спеціальна, працюючої
упаковщиком ТОВ «АТЕМ», не заміжньої,
зареєстрованої та проживаючої:
АДРЕСА_1, індивідуальний номер картки
платника податків № НОМЕР_1, раніше
судимої:

- 24.03.2005 року Оболонським районним
судом м. Києва, з врахуванням ухвали
Апеляційного суду міста Києва за ч.3 ст.
186, ст.69 КК України до 2 років
позбавлення волі;

- 29.10.2009 року Подільським районним
судом м. Києва за ч.1 ст. 309, ст.75, ст.76 КК
України до 2 років позбавлення волі з
іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 08.11.2010 року Дарницьким районним
судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ст.71 КК
України до 2 років 6 місяців позбавлення
волі. 16.01.2013 року звільнена з
Чернігівської ВК по відбуттю строку
покарання,

у вчиненні злочину передбаченого ч.2
ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, 07.02.2013 року, близько 14 години,
перебуваючи в приміщенні кафе «КПЗ», що
по вулиці Пущеводицька, 1 в м. Києві, де
спільно з ОСОБА_4 вживав спиртні напої,
вирішив повторно таємно викрасти
гаманець у ОСОБА_4

Реалізуючи свій злочинний умисел,
діючи з корисливих мотивів,
впевнившись що за його діями ніхто не
спостерігає, він витягнув, тобто,
повторно таємно викрав з кишені куртки
ОСОБА_4 гаманець, вартістю 100 гривень, в
якому знаходились гроші в сумі 100
гривень, платіжна карточка
«Укрінбанку», яка матеріальної
цінності не представляє, а всього
ОСОБА_2 викрав чуже майно на загальну
суму 200 грн., чим заподіяв ОСОБА_4
майнову шкоду, після чого з місця
вчинення злочину зник, а викраденим
майном розпорядився на власний розсуд,

07.02.2013року, близько 16 години, ОСОБА_2 за
попередньою змовою з ОСОБА_3, яка також
перебувала у стані алкогольного
сп'яніння, в лісопарковій зоні, що
знаходиться по вулиці Пущеводицька, 1 в
м. Києві, маючи намір на повторне
відкрите викрадення чужого майна,
повалили ОСОБА_4 на землю, після чого
ОСОБА_2 тримав останнього за руки, а
ОСОБА_3 двічі вдарила рукою по обличчю
та відкрито викрала у ОСОБА_4 мобільний
телефон «LG», вартістю 250 грн., в якому
знаходилася сім-картка мобільного
оператора «Київстар», вартістю 25 грн.,
на рахунку було 5 грн., а всього ОСОБА_3
та ОСОБА_2 відкрито викрали чуже майно
на загальну суму 280 грн., чим заподіяли
ОСОБА_4 майнову шкоду, після чого з
місця вчинення злочину зникли та
викраденим розпорядилися на власний
розсуд.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2
свою вину в інкримінованому йому
злочині передбаченому ч 2 ст. 185 КК
України на початку судового розгляду
визнав у повному обсязі, а за ч. 2 ст. 186
не визнав та по суті пред'явленого
обвинувачення дав показання, що 07.02.2013
року, близько 14 години, він перебував в
кафе «КПЗ», що по вулиці Пущеводицька, 1
в м. Києві разом з ОСОБА_3, де він
розпивав спиртні напої, що пила ОСОБА_3
він не пам»ятає. Потім до них підсів
невідомий чоловік на ім»я ОСОБА_4 та
попросився разом з ними вживати
спиртні напої. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
бачили, то він витяг з кишені ОСОБА_4
гаманець, в якому згодом він знайшов 100
гривень та платіжну карточку
«Укрінбанку». О 16 годині він з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 пішли в лісопаркову зону, щоб
з»ясувати стосунки за викрадений
гаманець та, коли ОСОБА_4 почав махати
руками та схватив його, вони впали на
землю, що робила в цей час ОСОБА_3 він не
знає. Вони залишили ОСОБА_4 і пішли в
магазин, а коли йшли по дорозі, то
ОСОБА_3 дістала з кишені телефон і
сказала, що ОСОБА_4 їй давав подзвонити
свій телефон і йому треба його
повернути. Він вважає, що ОСОБА_3 могла
повернутись до ОСОБА_4 і повернути йому
телефон, однак, цього не зробила. Він
думає, що цього вона не зробила так як
була схвильованою. Йому відомо, що
телефон знайшли під столом у кафе і на
ньому є його відбитки пальців. Вони
виникли коли ОСОБА_3 давала йому
подивитись телефон. Під час досудового
слідства до нього застосовувався тиск
з боку слідчої і оперативних
працівників, тому він себе оговорив.

В подальших показах в судовому
засіданні, ОСОБА_2 заявив, що злочин
передбачений ч.2 ст.185 КК України не
скоював, а оговорив себе в судовому
засіданні.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3
свою вину в інкримінованому їй злочині
передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України не
визнала та по суті обвинувачення
показала, що 07.02.2013 року, приблизно о 14
годині, вона перебувала в кафе «КПЗ», що
по вулиці Пущеводицька, 1 в м. Києві
разом з ОСОБА_2, де вона пила
безалкогольне пиво. Згодом до них
підсів невідомий чоловік і попросився
разом з ними вживати спиртні напої, а
приблизно о 16 годині ОСОБА_4 почав
кричати, що у нього зник гаманець. Щоб
він не кричав, вони запропонували йому
вийти в ліс, де він почав кричати та
розмахувати руками. ОСОБА_2 взяв його за
руки і вони вдвох впали, вони залишили
його і пішли. Коли йшли по дорозі, то
вона дістала з кишені телефон ОСОБА_4,
який в кафе їй давав потерпілий
зателефонувати і вона забула його
повернути. В кафе вона намагалась
додзвонитись до свого знайомого на
телефон НОМЕР_4. Вона набирала цей
телефон, йшли дзвінки, однак, ніхто
трубку не піднімав. Телефон вона
показала ОСОБА_2 і сказала, що ОСОБА_4
треба його повернути. Потім пішла в
кафе, де сиділа за столом, а коли
побачила працівників міліції, то від
несподіванки кинула телефон під стіл
та була затримана працівниками
міліції. Вона заперечує, що під час
допиту як підозрюваної визнавала свою
вину, слідча виклала її покази так як
хотіла.

Допитаний в судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він 07.02.2013
року, близько 14 години, перебував зі
своїм другом в кафе «КПЗ», святкував
народження дитини. Коли друг пішов,
підсів до сусіднього столику, за яким
сиділи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він
категорично наполягає, що обвинувачені
разом з ним пили горілку, якою він їх
пригощав. Згодом він відчув, що в кишені
немає гаманця, вартістю 100 гривень, в
якому знаходились гроші, в сумі 100
гривень та платіжної карточки
«Укрінбанку». Він нервував, а ОСОБА_2
запропонував піти з»ясувати стосунки
на вулиці, щоб не кричати в кафе.

Вони пішли на вулицю до лісу, де він
вимагав віддати йому гаманець. ОСОБА_3
повалила його на землю.Коли він лежав
на землі, то ОСОБА_2 тримав його за руки.
Він лежав на спині. Він намагався
вирватися, тоді ОСОБА_3 вдарила його
двічі по обличчю. Потім він відчув як
вона у нього з верхньої лівої кишені
куртки витягнула мобільний телефон
«LG», вартістю 250 грн, в якому
знаходилася сім-картка мобільного
оператора «Київстар», вартістю 25 грн ,
на рахунку було 5 грн. Також ОСОБА_3
хотіла зняти з нього весільну каблучку,
але їй це не вдалося, оскільки вона туго
сидить на його пальці. Потім вони його
відпустили і сказали, щоб він за ними не
йшов, а то вони його поб'ють. Він також
піднявся та пішов шукати звідки можна
зателефонувати, щоб викликати міліцію.
Він зайшов до якогось кафе, де
незнайомі люди надали йому телефон, щоб
викликати міліцію.Через деякий час він
побачив працівників міліції. Після
цього вони всі разом пішли шукати
хлопця та дівчину, які його
пограбували. Він заглянув у кафе «КПЗ»,
побачив там ОСОБА_3 та сказав про це
працівникам міліції. Разом з
працівниками міліції вони зайшли у
кафе. Працівники міліції підійшли до
ОСОБА_3 та стали з нею розмовляти. В цей
час він побачив, що на підлозі під
столом, неподалік якого була ОСОБА_3,
лежить його мобільний телефон, але без
задньої кришки. Він повідомив про це
працівникам міліції, які сказали, щоб
він його не чіпав. Свій мобільний
телефон він ні ОСОБА_3, ні хлопцю, з
якими вживав спиртні напої, ні комусь
іншому не давав, тим більше його
телефон був розряджений вже на той
момент як він тільки прийшов до кафе з
другом.

Допитаний в судовому засідання свідок
ОСОБА_6, який є працівником міліції,
пояснив, що 07.02.2013 року він разом з
ОСОБА_7 патрулювали в Подільському
районі м. Києва і біля 18 години отримали
виклик в кафе «КПЗ», що по вулиці
Пущеводицька, 1. Приїхавши на місце,
побачили потерпілого, з яким зайшли в
кафе, де потерпілий вказав на дівчину,
яка була в кафе, а під сусіднім від неї
столом лежав його мобільний телефон,
іншого хлопця біля неї не було. Після
цього залишились чекати на
слідчо-оперативну групу міліції.

Допитаний в судовому засідання свідок
ОСОБА_7 дав показання аналогічні
показам свідка ОСОБА_6 Також він
вказав, що потерпілий давав пояснення
про те, що під час пограбування хлопець
його утримував, а дівчина обшукала
кишені і забрала його телефон.

Свідок ОСОБА_8 дав показання, що за
станом на 07.02.2013 року працював
начальником охорони в магазині
«Сільпо» на Мінському проспекті, 4-а.
Йому касири повідомили, що невідомий
чоловік намагається розрахуватись з
допомогою банківської картки, однак, не
вказав підкод. Коли він підійшов, то
побачив, що цим чоловіком був нині
підсудний ОСОБА_2, який так і не зміг
розрахуватись з допомогою банківської
картки і з магазину пішов.

Свідок ОСОБА_9, яка за станом на 07 лютого
2013 року працювала старшим касиром
магазину «Сільпо», дала показання, що
нині обвинувачений ОСОБА_2 намагався
розрахуватись платіжною карточкою,
однак не зміг назвати її підкод,
вказавши, що карточка не його, а його
товариша, якого звати ОСОБА_4.

Згідно протоколу огляду місця події
від 07.02.2013 року та фототаблиці до нього
« в приміщенні кафе «КПЗ», що по вулиці
Пущеводицька, 1 в м. Києві на підлозі,
біля стіни виявлено мобільний телефон
«LG» чорного кольору, який знаходиться у
вимкненому стані, задня кришка
відсутня. З телефону було вилучено слід
пальця руки.».( т.1 а.с.33-38 ). Фактичні
дані, що містяться в цьому документі,
суд визнає належними, допустимими і
достовірними.

Згідно висновку дактилоскопічної
експертизи № 96 від 08.02.2013 року,
вилучений слід пальця руки залишений
великим пальцем лівої руки ОСОБА_2 ( т.1,
а.с.57-62). Фактичні дані, що містяться у
висновку цієї експертизи, суд також
визнає належними, допустимими і
достовірними.

Відповідно до протоколу пред'явлення
особи для впізнання від 09.02.2013 року,
ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_2, як особу яка,
разом з дівчиною на ім»я ОСОБА_4
відкрито викрали у нього мобільний
телефон ( т.1 а.с. 87-88). Фактичні дані, що
містяться в цьому документі, суд визнає
належними, допустимими і достовірними.

Згідно протоколу одночасного допиту
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 09.02.2013 року,
потерпілий давав аналогічні покази, що
і в судовому засіданні, а ОСОБА_2
визнавав, що він тримав ОСОБА_4, а ОСОБА_3
обмацувала кишені потерпілого та
витягла у нього мобільний телефон,
після чого він його відпустив. Коли
відійшли від ОСОБА_4, ОСОБА_3 показала
йому телефон, він взяв його в руки,
подивився та передав ОСОБА_3 ( т.1 а.с.
89-91). Фактичні дані, що містяться в
цьому документі, і підтверджують
послідовність позиції потерпілого і
непослідовність позиції
обвинуваченого, суд визнає належними,
допустимими і достовірними.

Згідно протоколу огляду предмету від
21.03.2013 року, «в кадрі знаходиться ОСОБА_2
та ОСОБА_3, які стоять біля каси. Як
пояснив ОСОБА_2, він хотів в магазині
«Сільпо» розрахуватись карткою за
придбаний товар» ( т.1, а.с.102). Фактичні
дані, що містяться в цьому документі,
суд визнає належними, допустимими і
достовірними.

Відповідно до протоколу пред'явлення
особи для впізнання від 21.03.2013 року,
ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка
брала участь у його пограбуванні ( т.1.
а.с.104-105). Фактичні дані, що містяться в
цьому документі, суд визнає належними,
допустимими і достовірними.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за
своїм внутрішнім переконанням , яке
ґрунтується на всебічному , повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінює кожен доказ
з точки зору належності, допустимості,
достовірності , а сукупність зібраних
доказів - точки зору достатності та
взаємозв»язку для прийняття
відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 85 КПК України, належними є
докази, які прямо чи непрямо
підтверджують існування чи
відсутність обставин, що підлягають
доказуванню у кримінальному
провадженні та інших обставин, які
мають значення для кримінального
провадження, а також достовірність , чи
недостовірність, можливість чи
неможливість використання інших
доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ
визнається допустимим, якщо він
отриманий у порядку встановленому цим
Кодексом. Недопустимий доказ не може
бути використаний при прийнятті
процесуальних рішень, на нього не може
посилатися суд при ухваленні судового
рішення.

Згідно ст. 87 КПК України недопустимими,
зокрема, є докази, отримані внаслідок
істотного порушення прав і свобод
людини. Суд зобов»язаний визнати
істотними порушеннями прав людини і
основоположних свобод, зокрема,
здійснення процесуальних дій, які
потребують попереднього дозволу суду,
без такого дозволу або з порушенням
його суттєвих умов; отримання доказів
внаслідок катування; порушення права
особи на захист; отримання показань чи
пояснень від особи , яка не була
повідомлена про своє право відмовитись
від давання показань та відповідати на
запитання, або їх отримання з
порушенням цього права; порушення
права на перехресний допит; отримання
показань від свідка, який надалі буде
визнаний підозрюваним чи
обвинуваченим у цьому кримінальному
провадженні.

Суд звертає увагу на послідовні,
логічні і змістовні покази
потерпілого, які узгоджуються з
показами свідків, матеріалами справи, і
які суд вважає правдивими і такими, які
можна покласти в основу обвинувального
вироку.

Показання потерпілого підтверджуються
сукупністю досліджених фактичних
обставин, які містяться в показах
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які суд вважає належними, допустимими
і достовірними.

Покази обвинувачених суд вважає
непослідовними і такими, які
направлені на уникнення кримінальної
відповідальності.

Суд не погоджується з доводами
обвинуваченої ОСОБА_3 про
недоведеність її у вчиненні злочину, її
доводи спростовуються логічними і
послідовними показами потерпілого, які
підтверджуються сукупністю
досліджених доказів і які суд вважає
правдивими. Суд вважає, що не
встановлено підстав для її виправдання
по пред»явленому обвинуваченню.
Достовірними суд вважає також покази
потерпілого, що ОСОБА_3 також брала
участь у розпиті спиртних напоїв і під
час вчинення злочину перебувала у
стані алкогольного сп»яніння.

Суд давав доручення прокуратурі
Подільського району міста Києва
провести перевірку доводів ОСОБА_2 про
застосування щодо нього незаконних
методів дізнання та досудового
розслідування. По результатах
проведеного розслідування слідчим
прокуратури Подільського району міста
Києва Катишевим К.М. 04 жовтня 2013 року
закрито кримінальне провадження по
доводах ОСОБА_2 через відсутність в
діях працівників міліції складу
злочину передбаченого ч.1 ст.165 КК
України.

Допитана в судовому засіданні слідчий
Подільського РУ ГУ МВС України у місті
Києві ОСОБА_12 категорично заперечила
вчинення будь-яких неправомірних дій
відносно обвинувачених під час
розслідування нею кримінальної справи.

Послідовні, узгоджені дії ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, які доповнювали один одного у
досягненні мети по заволодінню
телефоном ОСОБА_4, які зупинились
одразу після вилучення телефону у
потерпілого, на думку суду свідчать про
наявність попереднього зговору у
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні
пограбування потерпілого, тому суд не
погоджується з доводами ОСОБА_2, який
заперечує такий зговір.

Покази потерпілого, в сукупності з
показами свідків, в тому числі і про
намагання ОСОБА_2 розрахуватись
платіжною карткою потерпілого, покази
самого ОСОБА_2 на початку судового
розгляду, який повністю визнавав
вчинення ним крадіжки майна
потерпілого, спростовують його доводи
про не вчинення ним злочину
передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені
докази, суд вважає встановленим, що
своїми умисними діями, які виразились у
таємному викраденні чужого майна
(крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_2,
вчинив кримінальне правопорушення
передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім цього, своїми умисними діями, які
виразились у відкритому викраденні
чужого майна (грабіж), поєднаного з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого,
вчиненими повторно, за попередньою
змовою групою осіб, ОСОБА_2 вчинив
кримінальне правопорушення
передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені
докази, суд також вважає встановленим,
що своїми умисними діями, які
виразились у відкритому викраденні
чужого майна (грабіж), поєднаного з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого,
вчиненими повторно, за попередньою
змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинила
злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК
України.

Обираючи покарання обвинуваченим
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд враховує вимоги
ст.65 КК України щодо загальних засад
призначення покарання, межі санкцій ч.2
ст.185 та ч 2 ст. 186 КК України, що злочини
передбачені ч. 2 ст. 185 КК України,
відноситься до категорії злочинів
середньої тяжкості, а передбачені ч. 2
ст. 186 КК України відносяться до
категорії тяжких злочинів, конкретні
обставини справи та дані про особу
обвинувачених, що вони раніше судимі,
при цьому ОСОБА_3 неодноразово, на
обліку у лікарів нарколога та
психіатра не перебувають. Негативних
характеризуючи даних з місця
проживання щодо них не отримано.

Обставин, передбачених ст.66 КК України,
що пом'якшують покарання обвинувачених
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, судом не встановлено.

Обтяжуючою покарання обставиною в діях
ОСОБА_2, є вчинення злочину особою, що
перебувала в стані алкогольного
сп'яніння, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 67
КК України.

Обтяжуючими покарання обставинами
відносно ОСОБА_3 суд визнає рецидив
злочинів, оскільки вона має непогашену
судимість за ч.1 ст. 309 КК України, що
передбачено п.1 ч.1 ст.67 КК України, а
також вчинення злочину особою, що
перебуває у стані алкогольного
сп'яніння, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 67
КК України.

Враховуючи вказані обставини, суд
приходить до висновку про необхідність
засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням тяжкості вчиненого
злочину, осіб обвинувачених, їх
відношення до скоєного, суд приходить
до висновку що їх виправлення та
перевиховання можливе лише в місцях
позбавлення волі. Суд не знаходить
підстав для застосування до
обвинувачених вимог ст. 75 КК України
чи призначення покарання із
застосуванням ст. 69 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде
справедливим, необхідним і достатнім
для виправлення та перевиховання
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та запобігання
вчинення ними нових злочинів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3
відраховувати з 20 березня 2013 року, а
відносно ОСОБА_2 з моменту його
фактичного затримання, а саме з 07
лютого 2013 року.

Згідно ст. 124 КПК України з підсудних в
рівних частках підлягають стягненню
витрати на проведення
дактилоскопічної експертизи у справі.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні
злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 та ч.2
ст.186 КК України та призначити йому
покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох
років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох
років шести місяців позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю
злочинів, шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим,
остаточне покарання ОСОБА_2 призначити
у виді чотирьох років шести місяців
позбавлення волі.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні
злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК
України та призначити їй покарання у
виді чотирьох років шести місяців
позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу
вироку в законну силу щодо ОСОБА_2
залишити без змін утримання під вартою
в Київському СІЗО. Строк запобіжного
заходу вважати продовженим до 04 січня
2014 року. У випадку набрання вироком
законної сили до цієї дати, запобіжний
захід скасовується на наступний день
після набрання виром законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_2
рахувати з 07 лютого 2013 року.

Міру запобіжного заходу до вступу
вироку в законну силу щодо ОСОБА_3
залишити без змін утримання під вартою
в Київському СІЗО. Строк запобіжного
заходу вважати продовженим до 04 січня
2014 року. У випадку набрання вироком
законної сили до цієї дати, запобіжний
захід скасовується на наступний день
після набрання виром законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3
рахувати з 20 березня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( індивідуальний
номер картки платника податків №
НОМЕР_1) сімдесят три гривні 50 копійок
судових витрат на проведення
експертизи у справі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( індивідуальний
номер картки платника податків №
НОМЕР_2) сімдесят три гривні 50 копійок
судових витрат за проведення
експертизи у справі.

Речові докази по кримінальному
провадженню - мобільний телефон «LG» -
залишити у потерпілого ОСОБА_4, як
законного власника.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду міста Києва через
Подільський районний суд міста Києва
шляхом подачі апеляції протягом
тридцяти днів з дня його проголошення,
а засудженими ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в той же
строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після прийняття рішення
судом апеляційної інстанції.

СуддяБородій В.М.