АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1375/13-к
Номер провадження 11-кп/786/245/2013
Категорія: ч.2 ст. 125 КК України - Н.Т.
Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р.М.
Доповідач ап. інст. Харлан Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів Судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Полтавської
області у складі:

Головуючого - судді Харлан
Н.М.,

суддів: Захожая О.І., Кожевнікова
О.В.,

при секретарі
Погорілій Ю.І.,

з участю прокурора
Акулової С.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава кримінальну
справу за апеляцією обвинуваченого
ОСОБА_2 на вирок Глобинського районного
суду Полтавської області від 26 червня
2013 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець.
Заможне Глобинського району
Полтавської області, зареєстрований в
АДРЕСА_1, проживаючий без реєстрації в
АДРЕСА_2, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до
штрафу у розмірі 1700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
фінансового управління Глобинської
районної державної адміністрації 371
грн. 76 коп.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_2
визнаний винуватим у спричиненні
ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування вироку суду в
зв'язку з неправильним застосуванням
закону про кримінальну
відповідальність та просить закрити
провадження по спарві.

Вважає, що він діяв у межах необхідної
оборони та стані сильного душевного
хвилювання, викликаного протиправною
поведінкою та образами з боку
потерпілого, а тому в його діях
відсутній склад злочину, передбачений
ч. 2 ст. 125 КК України.

Інші учасники процесу вирок суду не
оскаржували.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
Акулової С.М про необґрунтованість
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши її
доводи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_2
засуджений за злочин, вчинений за
наступних обставин:

10.05.2013 року, близько 01 години, поблизу
кафе-бару «Ельдорадо», розташованого в
с. Заможне по вул. Леніна, ОСОБА_2, через
неприязні стосунки в ході сварки з
громадянином ОСОБА_3, умисно наніс
останньому не менше двох ударів руками
та ногами в область обличчя, внаслідок
чого спричинив потерпілому тілесні
ушкодження у виді закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, травматичного
періоститу перших верхніх зубів,
забійної рани, садна м'яких тканин
голови, які згідно висновку
судово-медичної експертизи № 689 від
20.05.2013 року відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до ч.1 ст. 36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, шкоди, необхідної і достатньої
в даній обстановці для негайного
відвернення чи припинення посягання,
якщо при цьому не було допущено
перевищення меж необхідної оборони.

Аналізуючи показання обвинуваченого
протягом всього досудового та судового
слідства, потерпілого ОСОБА_3 та
свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 колегія суддів
приходить до висновку про надуманість
доводів ОСОБА_2 в частині наявного
протиправного посягання на життя чи
здоров'я останнього з боку
постраждалого.

Будучи допитаними у судовому засіданні
учасники процесу та свідки повідомили
наступне:

Свідок ОСОБА_4 вказав, що бачив як
ОСОБА_2 вдарив кулаком по голові ОСОБА_3,
після чого останній упав на землю, а
обвинувачений продовжив наносити йому
удари ногами. Свідок допускає, що
можливо бачив розвиток конфлікту між
ними не від початку.

Свідок ОСОБА_5 повідомив, що бачив, як
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулася бійка в
ході якої обвинувачений ударив
потерпілого кулаком по голові, від чого
останній упав на землю.

Обвинувачений ОСОБА_2 стверджує, що
наніс ОСОБА_3 попереджувальний удар
кулаком по голові, від чого він упав. Та
зазначає, що ОСОБА_3 перший штовхнув
його у плече.

Потерпілий ОСОБА_3 наполягав на тій
обставині, що ОСОБА_2 почав бити його
відразу.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про необхідну оборону» №1 від
26.04.2002 року визначено, що оскільки
відповідно до ст. 11 КК України злочином
є суспільно небезпечне винне діяння
(дія або бездіяльність), не утворюють
стану необхідної оборони дії,
спрямовані на припинення
правопорушення та заподіяння шкоди,
яке хоча формально й містить ознаки
злочину, але через малозначність не
становить суспільної безпеки.

Із пояснень самого обвинуваченого
вбачається, що дії потерпілого ОСОБА_3
не носили ознак злочинних. Свідки також
не повідомляють про вчинення
протиправного посягання ОСОБА_3 щодо
ОСОБА_2, а відтак доводи останнього про
перебування ним в стані необхідної
оборони під час спричинення
потерпілому тілесних ушкоджень - є
надуманими.

Твердження ОСОБА_2 про те, що під час
нанесення потерпілому ударів він діяв
у стані сильного душевного хвилювання,
спростовано як показаннями самого
обвинуваченого, так і матеріалами
кримінального провадження.

За визначенням, стан сильного
душевного хвилювання - це стан
фізіологічного афекту, котрий являє
собою короткочасну інтенсивну емоцію,
яка домінує у свідомості людини, що
значною мірою втрачає контроль.

Із показань обвинуваченого вбачається,
що неприязні стосунки між ним та
потерпілим існували протягом
тривалого часу, через поширення
останнім неправдивих та образливих
відомостей щодо подруги ОСОБА_2 З цього
приводу між ними мала місце розмова за
кілька днів до вчинення злочину. Таким
чином, конфлікт виник та наростав
протягом значного проміжку часу, що не
характерно для стану сильного
душевного хвилювання.

Із показань свідків та потерпілого
слідує, що ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_3 та
попросив його відійти в сторону для
розмови. А коли вони відійшли, почав
наносити останньому удари кулаком та
ногами. Вказане свідчить, що дії
обвинуваченого були послідовні та
контрольовані ним..

Також в ході досудового та судового
слідства не було встановлено раптового
нанесення ОСОБА_3 тяжкої образи ОСОБА_2,
як і відсутні будь-які об'єктивні дані
про існування самої тяжкої образи.

З огляду на викладене, колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Глобинського
районного суду Полтавської області від
26.06.2013 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набуває чинності з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 3 місяців
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

С У Д Д І :

Харлан Н.М. Кожевніков
О.В. Захожай О.І.