Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

їх представника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №11-кп/773/94/15 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2014 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з средньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше несудимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти дану інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись до неї для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 в відшкодування матеріальної шкоди 38515 грн. 80 коп. та 287500 грн. в відшкодування моральної шкоди, в доход держави - 884 грн. 52 коп. судових витрат за проведення експертиз по справі.

Запобіжний захід особисте зобов`язання залишено ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В ході розгляду кримінального провадження, апеляційний суд,-

встановив:

ОСОБА_7 визнаний винним в тім, що о 19 год. 20 хв. 16 вересня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України керував автомашиною ЗАЗ-110557 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху в межах населеного пункту по пр. Відродження в м. Луцьку, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повного зупинення транспортного засобу перед небезпекою, що виникла - появою на пішохідному переході ОСОБА_12 , не пропустив того, чим порушив п.п. 2.3 б), 12.3, 12.4, 12.9 б), 18,1 вищевказаних Правил.

Внаслідок цього вчинив наїзд та смертельно травмував ОСОБА_12 .

В своїх апеляційних скаргах :

- потерпіла ОСОБА_9 вважає призначене ОСОБА_7 покарання надто м`яким. Вказує, що суд одні і ті ж пом`якшуючі обставини врахував як при призначенні покарання, так і при вільненні від його відбування з випробуванням. Послався на щире розкаяння обвинуваченого, яке відсутнє. Не врахував обтяжуючої обставини - керування обвинуваченим транспортом в стані алкогольного сп`яніння.

Просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, винісши новий, яким призначити йому максимальне, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України покарання;

- засуджений ОСОБА_7 , не оспорюючи вирок в частині призначеного покарання, не погоджується з вироком в частині вирішення цивільного позову потерпілої, не притягнення в якості співвідповідача страхової компанії Глобус і стягнення замість неї з нього матеріальної шкоди. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди в 300 тис. грн. надто великим.

Просить вирок в частині стягнення з нього моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнення, в частині стягнення матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію обвинуваченого, заперечивши проти апеляції потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляцію разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , міркування прокурора про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція потерпілої ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, а апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Порушення ОСОБА_7 п.п. 2.3 б), 12.3, 12.4, 12.9 б), 18,1, п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, що знаходились в прямому причинному зв`язку з смертю потерпілого ОСОБА_12 , підтверджено в ході судового розгляду. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і перевиховання.

Всупереч даним вимогам закону суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки із звільненням від основного покарання з випробуванням, не взяв до уваги обставини вчинення злочину. Даний обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху через керування в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом, не пропущення потерпілого, що рухався по пішоходному переходу, та наїзд на нього.

Безпідставно послався суд на щире каяття ОСОБА_7 , як на помякшуючу покарання обставину.

Таке каяття передбачає не лише признання у вчиненому, а й відшкодування винним завданим злочином збитків. А як встановлено у справі, ОСОБА_7 , визнаючи свою винуватість у заподіянні смерті ОСОБА_12 , лише обіцяв відшкодувати збитки, однак не відшкодував їх.

Крім того, ст. 75 КК України не регулює призначенння покарання винному, про що помилково зазначив у своєму вироку суд. Вона передбачає звільнення з випробуванням від відбування вже призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі тощо якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому мотиви такого рішення суд повинен вказати у своєму вироку. Між тим такі мотиви у вироку щодо ОСОБА_7 відсутні.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, яке призначене ОСОБА_7 , не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам і є явно несправедливим за своєю м`якістю.

А тому вирок щодо даного обвинуваченого в частині призначеного покарання підлягає до скасування з ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд у відповідності з ст. 50, 65 КК України враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, обставини його скоєння, обтяжуючу покарання обставину перебування під час злочину обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючими обставинами є його признання у вчиненому, сприяння

слідству.

Слід врахувати і особу винного: ОСОБА_7 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має серцеве захворювання.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Враховуючи тяжкість зочину, характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, наслідки від цього смерть потерпілого, апеляційний суд вважає, що відбувати покарання ОСОБА_7 повинен саме в місцях позбавлення волі і не знаходить підстав для застосування до нього ст. 75 КК України.

Що стосується апеляції обвинуваченого, то згідно матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду він повністю визнавав заявлений потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов, погодившись відшкодувати 38515 грн. 80 коп. матеріальної шкоди, завданої витратами на поховання потерпілого ОСОБА_12 і спорудження тому пам`ятника.

Оскільки даний потерпілий загинув в результаті протиправних дій обвинуваченого, саме на нього суд поклав обов`язок по відшкодуванню цієї шкоди, правомірно відмовивши у притягненні співвідповідачем по позову страхову компанію Глобус, яка не перебуває в будь-яких договірних стосунках з обвинуваченим і не несе за нього матеріальну відповідальність.

Не заперечував ОСОБА_7 і проти розміру відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Враховуючи, що в зв`язку з загибеллю ОСОБА_12 осиротіли його дружина і малолітня дитина, їх сім`я залишилась без годувальника, дитина без батьківського піклування, беручи до уваги характер вимушених змін у житті та стосунках рідних потерпілого, суд першої інстанції правомірно у відповідності з ст. 1166, 1167 ЦК України визначив розмір моральної шкоди в 300 тисяч грн. Та стягнув дану суму з обвинуваченого, зарахувавши 12500 грн. раніше сплачених ним в їх відшкодування.

Заявлений потерпілою ОСОБА_9 позов вирішений судом першої інстанції у відповідності з ст. 1167-1168, ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз`ясненнями даними постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 31 березня 1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна.

Тому пістпав доля скасування чи зміни вироку в цій частині апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 414 КПК України, апеляційний суд
з а с у д и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

В решті вирок першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: