Ухвала

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.,

розглянувши в
судовому засіданні в місті Києві 10 червня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

встановила:

вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23 листопада
2006 року, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області
від 19 липня 2007 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця селища
Комсомольського Зміївського району Харківської області, такого, що не має
судимості,

засуджено за
ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від
відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки, з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України
обов'язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органів кримінально-виконавчої системи, періодично з'являтися туди для
реєстрації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26
травня 2003 року близько 21 години поблизу будинку № 4 на вулиці Леніна в
селищі Комсомольському Харківської області на ґрунті особистих неприязних
відносин під час сварки завдав потерпілій ОСОБА_2 декілька ударів руками по
різних частинах тіла, зламав п'ятий палець на правій руці, внаслідок чого
спричинив їй умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати та
закрити справу за відсутністю складу злочину. Вважає, що в матеріалах справи
немає однозначних та достовірних доказів його винуватості у злочині. Вирок
ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої, свідків та недостовірних
даних висновків експертиз. Припускає, що потерпіла могла ушкодити собі палець
після сварки з ним в іншому місці.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок про винність ОСОБА_1 в умисному заподіянні середньої тяжкості
тілесних ушкоджень, вчиненого за обставин зазначених у вироку, суд першої
інстанції обґрунтував сукупністю доказів, які з додержанням установленого
кримінально-процесуальним законом порядку дослідив та оцінив на підставі
повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи.

Доводи касаційної скарги, які, як видно з її змісту, в основному стосуються
оцінки фактичних обставин справи, не викликають сумнівів у правильності
судового рішення, й спростовуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, із показань самого засудженого видно, що він, попри заперечення
факту спричинення тілесних ушкоджень, у той же час ствердив, що на подвір'ї
будинку в присутності його мешканців сварився з ОСОБА_2, хапав її за руки.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що засуджений, вважаючи винною її в образі його
дружини, завдав їй декілька ударів рукою по тілу, схопив за руки й зламав
п'ятий палець (мізинець) на правій руці.

Про сварку та побиття засудженим ОСОБА_2, скарги останньої на болі мізинця
руки, час травмування та зовнішній вигляд ушкодженого пальця повідомили
відповідно свідки ОСОБА_3, який був очевидцем злочину та припиняв протиправні
дії засудженого, а також свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які
знаходились неподалік місця події.

Те, що виявлені на тілі потерпілої ушкодження могли утворитися за описаних
нею обставин і відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,
підтверджується даними висновків судово-медичних експертиз.

Оцінивши наведені докази в сукупності, суд дійшов правильного висновку про
винність ОСОБА_1 у злочині.

Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною.

Зазначені в касаційній скарзі доводи, які за змістом аналогічні тим, що
були предметом судового розгляду, не містять нових даних, які б ставили під
сумнів законність і обґрунтованість судового рішення та давали підстави для
закриття справи. Посилаючись на аналіз зібраних у справі доказів, суд
аргументовано визнав їх безпідставними.

Аналогічним чином ті ж доводи були перевірені й судом апеляційної
інстанції, який, погоджуючись з висновками місцевого суду, мотивовано визнав їх
необґрунтованими.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли
перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законний
вирок, не встановлено.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

С у д д і:

Синявський О.Г. Пекний
С.Д. Гриців М.І.