АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11а- 577 2007 р. Головуючий
у судії інстанції Запорощук А.В.
286 ч.2 КК Доповідач
у суді II інстанції Зубко К.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2007
року. Колегія суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області
у складі :

головуючого -
судді Зубка К.А., суддів Лепденка P.M.,
Ремеза П.М. , за
участю прокурора Усатової А.Л.,
потерпілих - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника потерпілих - ОСОБА_3 розглянула у відкритому
судовому засіданні у м. Кіровограді
кримінальну справу за апеляцією
потерпілої ОСОБА_1 на
вирок Ульяновського районного
суду Кіровоградської області рід 20
березня 2007 року, яким

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, не працюючий,
не судимий,

засуджений за
ст. 286 ч. 2 КК
України до 5
років позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На
підставі ст. 75 КК України звільнений
від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_4
визнаний винним у тому, що він 21 червня
2005 року близько 10 год
30 хв. керуючи особистим пасажирським автобусом «Мерседес-Бенц 709 Д», державний номер НОМЕР_1, у салоні якого в якості пасажирів знаходились
ОСОБА_5 та інші невстановлені
особи, і рухаючись по автодорозі
Київ-Одеса, у напрямку м. Києва на 270 км + 400 м, порушив вимоги дорожнього знаку 3.29
«Обмеження максимальної швидкості 50 км/год»,
а також п.п. 2.3 «б», 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, а саме діючи необережно під час керування
транспортним засобом та перевезення пасажирів проявив неуважність, вибрав не відповідну швидкість руху, не належним чином стежив за дорожньою
обстановкою, відволікаючись від
керування транспортним засобом і розмовляючи з пасажирами. У результаті чого
здійснив виїзд на зустрічну смугу руху,
де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21093, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , що рухався у напрямку м. Одеси. У наслідок дорожньо-транспортної
пригоди останньому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді чисельних переломів
ребер,

удару органу середостіння, відкритих переломів правої голені, лівого ребра,
вдарених ран, подряпин, що відносяться до категорії тяжких і потягни
смерть потерпілого, а ОСОБА_5 заподіяно
тілесне ушкодження у вигляді вдареної рани лоба, яка відноситься до категорії легких, що потягло короткочасний розлад здоров'я.

У своїй
апеляції потерпіла ОСОБА_1
просить вирок суду скасувати у зв'язку із м'якістю призначеного засудженому
покарання та не належним вирішенням цивільного позову вказуючи на те, що у вироку об'єктивна сторона злочину
викладена не належним чином, при його
винесені судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та інші обставини, що мають враховуватись при призначенні
покарання. Крім того, призначаючи
засудженому покарання із застосуванням
ст. 75 КК України суд не
обґрунтував його належним чином.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого
ОСОБА_4, який просив вирок суду залишити
без змін, пояснення потерпілих
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника потерпілих ОСОБА_3, які підтримали апеляцію і просила вирок суду
скасувати, постановивши по справі новий
вирок яким призначити ОСОБА_4 більш суворе покарання, а також задовольнити у повному обсязі їх
цивільні позови про стягнення моральної шкоди,
думку прокурора, що також просив
апеляцію потерпілих задовольнити,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Так, вина ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому
злочину крім повного визнання засудженим своєї вини, у повному обсязі доведена матеріалами справи
і не оспорюється сторонами по справі.

На
підставі достовірних та узгоджених між собою доказів місцевий суд обґрунтовано
дійшов висновку про винність ОСОБА_4 в інкримінованому злочині і правильно
кваліфікував його дії за ст. 286 ч. 2 КК України.

Призначаючи
засудженому покарання, місцевий суд
також у повній мірі врахував, що ОСОБА_4
вчинив тяжкий злочин, від якого настала
смерть потерпілого, також повною мірою
врахував пом'якшуючі його вину обставини і відсутність обтяжуючих
відповідальність обставин, а тому
правильно дійшов висновку про можливість його виправлення із застосуванням ст. 75
КК України без ізоляції від суспільства.

Підстав вважати
призначене покарання явно м'яким колегія не вбачає.

Разом з
тим, з урахуванням грубого порушення
ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, що
призвело до загибелі людини - годувальника сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_2, а також матеріального стану засудженого, який має постійний заробіток і
власність, колегія вважає за необхідне
збільшити розмір моральної шкоди, що
підлягає стягненню з нього на користь потерпілих.

Після
винесення Ульяновським районним судом вироку стосовно ОСОБА_4, а саме 11.06.2007 року набрав чинності Закон
України «Про амністію» від 19.04.2007 року.

Оскільки
засуджений вчинив злочин з необережності,
що відповідно до ст. 12 КК
України відноситься до категорії тяжких і має на утримані неповнолітню дитину -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, то на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію» і ст. 74
ч.1, ст. 85 КК України він може бути
звільнений від відбування основного покарання,
проти чого він не заперечує.

Керуючись ст.
ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково, вирок Ульяновського районного суду
Кіровоградської області від 20 березня 2007 року стосовно ОСОБА_4 у частині
цивільного позову змінити.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_8 по 15000 грн. моральної шкоди кожному.

У
порядку ст. 365 ч.2 КПК України на
підставі п. «б» ст. 1 Закону України
«Про амністію» від 19.04.2007 року звільнити ОСОБА_4 від відбування основного
покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України
та іспитовим строком на 2 роки.

Вважати
ОСОБА_4 засудженим за ст. 286 ч.2 КК
України до 2 років позбавлення права керувати транспортними засобами.

У решті
цей вирок залишити без зміни.