Справа № 524/5402/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Автозаводського районного суду

міста Кременчука кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, , не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Згідно з обвинувальним актом органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 24 травня 2015 року близько 18 год. 30 хв., маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, перебуваючи біля хлібного кіоску, розташованого по проспекту 50 років Жовтня у місті Кременчуці, зустрів малознайомого ОСОБА_5 у розмові з яким попросив останього про допомогу, а саме використати пластикову картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 яка належить останньому, для зняття своїх особистих коштів, які начебто йому перерахують на картку ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_4 потерпілий погодився та добровільно надав йому свою пластикову картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , при цьому повідомивши її пін-код ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , пішов з вказаною карткою до банкомату «Приватбанку», який розташований по пр-ту 50 років Жовтня 32/10 у м. кременчуці, де передав вказану картку ОСОБА_6 , та попрохав зняти начебто його кошти тобто за допомогою неповнолітнього ОСОБА_6 , зняв з картки ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 1000грн., які належать потерпілому.

Після здійснення операції по зняттю коштів ОСОБА_4 зі знятими з картки потерпілого грошима в сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень) з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1000 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Потерпілим від злочину є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду разом із угодою про примирення, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд угоди проведений судом під час підготовчого судового засідання.

Угоду про примирення укладено 24 червня 2015 року між потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_4 з другого боку, згідно умов якої обвинувачений ОСОБА_4 вину у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, в обсязі підозри визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення. Сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, які ОСОБА_7 зобов`язаний сплатити в дохід держави в установлений законом строк. Розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 1000 гривень відшкодовано обвинуваченим в повному обсязі.

В судовому засіданні обвинувачений вину у скоєнні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, визнав повністю.

Судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України судом перевірено відповідність вказаної угоди про примирення вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, та встановлено, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, з урахуванням положень статей 53, 65 КК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 469 КПК України, її зміст відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає за можливе затвердити вказану угоду про примирення.

Процесуальні витрати у кримінальному провадження відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.373,374, 473-475 КПК України ,суд,

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 24 червня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд м. Кременчука:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Головуючий: ОСОБА_1