Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.,

суддів: ОСОБА_8., ОСОБА_9.,

за участю прокурора ОСОБА_10.,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 січня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Гречанівки Снігурівського району Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 276 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, працюючи оглядачем-ремонтником вагонів 4-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів вагонного депо «Херсон» Одеської залізниці, всупереч своїм службовим обов'язкам, передбаченим робочою інструкцією та Правилами технічної експлуатації залізниць України, 19 лютого 2012 року близько 18.30 год. під час виконання службових обов'язків з технічного огляду вантажного критого вагону № 23920606, що знаходився на 7-й колії сортувального парку ст. Херсон, неналежно виконав ці обов'язки через несумлінне ставлення до них, чим порушив вимоги вищевказаних інструкції та Правил. ОСОБА_1 не забезпечив утримання вагону в технічно справному стані, не виявив наявних несправностей у вигляді скручувань, ум'ятин та розривів металоконструкції напрямної доріжки ролика пересування дверей, відсутності болта кріплення кронштейну дверей, порушення цілісності їх металоконструкції, не заборонив подальшого використання вагону, не поставив його на ремонт і допустив до експлуатації, чим створив небезпеку для життя людей, які відчинятимуть двері вагону. Внаслідок таких неумисних протиправних дій ОСОБА_1 20 лютого 2012 року технічно несправний вагон було подано на 17-ту колію залізничної станції для формування потягу. В цей же день близько 21.30 год. охоронець-провідник вантажу ТОВ СП «Будапешт-ЮГ» ОСОБА_2, отримавши у товарній касі станції посвідчення провідника вищевказаного та інших вагонів, пішов самостійно провести їх огляд. При відкритті ОСОБА_2 вагону № 23920606 його двері у зв'язку з вищезазначеними наявними несправностями, не поміченими засудженим, вийшли зі стаціонарного місця і впали на потерпілого, заподіявши смертельної травми - механічну асфіксію від здавлювання грудної клітини та живота.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діянні складу злочину. При цьому скаржник посилається на істотне порушення судами вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування ними кримінального закону, адже вважає, що не було доведено причинного зв'язку між діями його підзахисного та смертю потерпілого, про що наводить відповідні доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК, суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 334 КПК 1960 року.

Доводи про невинуватість засудженого у вчиненні вищевказаного злочину є необгрунтованими.

З вироку місцевого суду убачається, що засуджений хоча й заперечував причинний зв'язок між його діями з огляду вагону та смертю потерпілого, але визнав, що із землі, де він стояв під час огляду вагона, не проглядалися рейка та гвинт, а ліхтар, який він використовував для огляду, погано світив; перед ним вагон перевірили двоє інших працівників, які не встановили його несправності.

Між тим, вказане не може бути виправданням для нього, адже, як встановлено у справі з показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, пошкодження вагону були не новими (тобто існували на час огляду вагону ОСОБА_1) і засуджений повинен був їх виявити під час огляду, а в разі поганої роботи ліхтаря оглядач зобов'язаний його замінити на справний і не має права проводити огляд при поганому освітленні. Крім того, за показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, останньому не доповідали про можливе пошкодження вагону при спуску з гірки. За встановленими правилами вагони, вдарені один об одного, перевіряються на можливе пошкодження оглядачами вагонів, які відповідають за їх технічний стан, і в разі відсутності пошкоджень робиться запис у відповідній книзі про придатність для супроводження. Обов'язковості перевірки вагонів після спуску з гірки (без ударів в інші вагони) не передбачено нормативними актами.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 останнім перевіряв технічний стан вагону, невиявлення на ньому пошкоджень перед цим не виключає винуватості засудженого у вчиненні злочину, за який ОСОБА_1 засуджено.

Посилання на те, що потерпілий сам винен у своїй смерті, оскільки порушив правила техніки безпеки, коли відчиняв двері вагона ломиком, не спростовують винуватості ОСОБА_1, адже саме його неправильні дії під час огляду вагону знаходяться у прямому причинному зв'язку зі смертю ОСОБА_2 Тобто якби він завчасно (перед потерпілим) установив технічну несправність вагону при відкритті його дверей (що не потягло би за собою подання вагону на 17-ту колію залізничної станції для формування потягу), загибелі потерпілого не сталося б.

Усі ці доводи сторони захисту, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за апеляцією захисника ретельно перевірив апеляційний суд, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи згідно з вимогами вимог ст. 377 КПК 1960 року.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а рішення про звільнення від його відбування - вимогам ст. 75 КК.

Таким чином, неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінально-процесуального, які би тягли за собою скасування або зміну судових рішень у справі, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Тому касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9