Провадження по справі № 1-кп/260/20/2014
ВИРОК
№1кп/260/318/2013

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013г. Ленінський районний суд
м. Донецька у складі:

Головуючого судді Трофименко
Л.Р.

при секретарі Ткач Є.Г.

за участю прокурора Сюсяйло
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальне
провадження за №0001566 від 09.07.2013
року, за звинуваченням
ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Донецька, громадянина України, з вищою
освітою, неодруженого, раніше не
судимого, працюючого приватним
підприємцем, зареєстрованого та
мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1, у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення
Ворошилівського районного суду м.
Донецька від 22.08.2008 року, ОСОБА_1
зобов'язаний виплачувати аліменти на
утримання сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 в
розмірі ? частини зі всіх видів
заробітку щомісячно, але не менш, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, на користь
ОСОБА_3, починаючи з 10 липня 2007 року, і
до повноліття дитини. Однак, ОСОБА_1
упродовж тривалого часу, а саме - в
період з березня 2008 року до листопада
2008 року, з січня 2009 року до грудня 2009
року, з листопада 2010 року до серпня 2012
року злісно ухиляється від сплати
аліментів.

На даний час ОСОБА_1, незважаючи на
численні попередження державного
виконавця про необхідність щомісячної
сплати аліментів на утримання дитини,
та погашення заборгованості, а також
про кримінальну відповідальність за
злісне ухилення від сплати аліментів
не реагував, аліменти не платив, у
зв'язку з чим з січня 2013 року по червень
2013 року утворилась заборгованість в
сумі 2178 гривень. В період з моменту
призначення аліментів по червень 2013
року загальна сума заборгованості (за
станом на 29.07.2013 року) складає 25281
гривень 27 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину
в інкремінуючому йому злочині за ст. 164
ч.1 КК України визнав в повному обсязі,
суду пояснив, що він дійсно згідно з
рішенням Ворошилівського районного
суду м. Донецька від 22.08.2008 року, повинен
сплачувати аліменти на утримання сина
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ? частини
з усіх видів заробітку щомісячно, на
користь колишньої дружини ОСОБА_3,
починаючи з 10 липня 2007 року, і до
повноліття дитини. Не заперечував що
дійсно деякий час не сплачував
аліменти в зв'язку з пожежею в його
оселі, він був матеріально
неспроможний. Погодився, що сума
заборгованості становить 25281 гривень 27
коп., та утворилась саме за період з
березня 2008 року до листопада 2008 року, з
січня 2009 року до грудня 2009 року, з
листопада 2010 року до серпня 2012 року. Не
заперечував, що був попереджений
державним виконавцем про необхідність
щомісячної сплати аліментів на
утримання дитини, та погашення
заборгованості, а також про
кримінальну відповідальність за
ухилення від сплати аліментів. Крім
того визнав, що у зв'язку з непогашенням
заборгованості та подальшим
затриманням щомісячної сплати
аліментів з січня 2013 року по червень
2013 року утворилась заборгованість в
сумі 2178 гривень. В скоєному щиро
кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України
суд, за згодою учасників судового
провадження, визнав недоцільним
дослідження інших доказів у
кримінальному провадженні, крім
пояснень обвинуваченого ОСОБА_1,
стосовно тих обставин, які ніким не
оспорюються. При цьому суд переконався,
що ОСОБА_1 і інші учасники судового
провадження не заперечують проти не
дослідження інших доказів добровільно,
підстав для сумніву в добровільності
та істинності їх позиції немає. Суд
з'ясував правильність розуміння
обвинуваченим і учасниками судового
провадження змісту цих обставин,
добровільність позиції
обвинуваченого, а також роз'яснив, що в
даному випадку, сторони будуть
позбавлені права оскаржити ці фактичні
обставини справи в апеляційному
порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина
ОСОБА_1 у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164
КК України доведена.

Таким чином, суд вважає, що органами
досудового слідства противоправні дії
ОСОБА_1 за ст.164 ч.1 КК України,
кваліфіковані вірно, як дії, що
виразились в умисному злісному,
строком понад шість місяців, ухиленні
від сплати коштів на утримання дитини
(аліментів).

Вирішуючи питання про призначення
покарання, суд керується вимогами ст. 65
КК України, яка передбачає загальні
засади призначення покарання, зокрема:
суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання; особі, яка вчинила злочин,
має бути призначене покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Суд призначає покарання на основі
всебічного врахування фактичних
обставин справи в їх сукупності та
визначає тяжкість конкретного злочину,
характер та ступінь участі особи в
скоєнні цього злочину, наслідки що
настали та оцінює громадську небезпеку
винної особи, образ її життя, сімейне
становище, стан здоров'я, поведінку
цієї особи до, в процесі та після
злочину, наявність інших судимостей, що
і дозволяє суду визначити необхідне та
достатнє покарання.

Таким чином, суд при призначенні
покарання ОСОБА_1, враховуючи характер
та ступінь тяжкості скоєного, те що
скоєне ним кримінальне правопорушення
відноситься до категорії невеликої
тяжкості, а також особу обвинуваченого,
який має постійне місце мешкання за
яким характеризується позитивно,
працює, на обліку в наркологічному та
психоневрологічному диспансерах не
знаходиться, не судимий, наслідки
скоєного ним злочину, поведінку
обвинуваченого ОСОБА_1, який вину в
скоєнному злочині визнав.

Обставиною, що пом'якшує покарання
обвинуваченого, суд визнає його щире
каяття у скоєному.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України
покарання має на меті не тільки кару , а
й виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненю нових злочинів.

З урахуванням усіх обставин по справі,
суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_1
необхідно призначити покарання, яке не
пов'язане з обмеженням і в межах
санкції інкримінуючої йому статті
Особливої частини КК України, а саме у
вигляді громадських робіт, вважаючи,
що таким чином він матиме можливість,
працюючи, відрахувати створену
заборгованість, та саме таке покарання
буде найбільш відповідати принципам та
цілям його призначення, і буде
необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження нових
кримінальних правопорушень.

Цивільний позов до початку судового
розгляду не заявлений.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369,370,373, 374, КПК України,
суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1, визнати винним за ст.164 ч.1 КК
України та призначити покарання у
вигляді 120 годин громадських робіт.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок
суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Вирок може бути оскаржений в
Апеляційний суд Донецької області
через Ленінський районний суд м.
Донецька шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 30 діб з дня його
проголошення

Копію вироку вручити обвинуваченому та
прокурору.

Суддя Ленінського районного

суду м. Донецька
Л.Р. Трофименко