У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Вус С.М., Кліменко М.Р.

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 17 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Житомирської області на вирок
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянку України, раніше тричі судиму,

засуджено
за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі статей 75 і 76 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
3 роки та покладенням на неї відповідних обов'язків.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, вирок
щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винною та засуджено за незаконне придбання, зберігання з
метою збуту та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу,
вчинених нею повторно протягом вересня-листопада 2005 року за обставин,
викладених у вироку.

У касаційному поданні заступника прокурора Житомирської області порушено
питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 та направлення справи на новий
судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості
злочину та особі засудженої.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про
обгрунтованість касаційного подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що це подання
підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 визнано винною та засуджено за незаконне
придбання і зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів, що були
вчинені нею повторно протягом вересня-листопада 2005 року. Ці дії засудженої
суд кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК України та призначив покарання у виді 5
років позбавлення волі, від відбування якого звільнив на підставі ст. 75 КК
України з випробуванням.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_1 злочин
відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за ч. 2 ст. 307 КК України
передбачено покарання у виді від 5 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією
майна.

Як правильно зазначено у касаційному поданні, у вироку не
наведено обгрунтованих доводів для звільнення засудженої ОСОБА_1 від
призначення покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та
мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість її виправлення і
перевиховання без ізоляції від суспільства, бо не врахував тяжкість вчиненого
злочину, особу засудженої та обставини, що обтяжують покарання.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 раніше тричі
судима за незаконні дії з наркотичними засобами, при цьому останній раз її було
засуджено до реального покарання у виді позбавлення волі, після відбуття якого
вона належних висновків не зробила, на шлях виправлення не стала, знову вчинила
злочин, пов'язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, поєднаний із їх
збутом.

Суперечить матеріалам справи і висновок суду про
позитивну характеристику засудженої, оскільки після звільнення від покарання
вона суспільно-корисною діяльністю не займалася, лише проживала разом зі своєю
матір'ю пенсіонеркою, а за станом здоров'я страждає опійною наркоманією, на
грунті якої і вчинила новий тяжкий злочин, оскільки як зазначив суд у вироку,
наркотичні засоби збувала за гроші «зі співчуття».

За таких обставин висновок суду про щире каяття
засудженої та можливість її виправлення і перевиховання без ізоляції від
суспільства колегія суддів вважає необгрунтованим.

Тому рішення суду про звільнення ОСОБА_1 від призначено
покарання на підставі ст. 75 КК України не відповідає тяжкості злочину та особі
засудженої внаслідок м'якості, у зв'язку з чим вирок щодо неї на підставі п. 3 ч. 1 ст. 398 КПК України
підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Якщо при новому розгляді справи суд першої інстанції
дійде висновку про вчинення ОСОБА_1 злочину за викладених у вироку обставин, то
має врахувати, що призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України є
невідповідним тяжкості злочину та її особі внаслідок м'якості.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня
2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу щодо неї направити на новий судовий
розгляд.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Вус С.М. Кліменко М.Р.