Справа № 344/4576/13-к
Провадження № 11-кп/779/33/2015
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2013 року, по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , студент ІФНТУНГ, з незакінченою вищою освітою, неодружений, несудимий,громадянин України, -

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), та призначено покарання за:

- ч.2 ст.286 КК на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки;

- ч.3 ст.296 КК на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередньо обраний тримання під вартою, а строк відбування ним покарання постановлено відраховувати з 01 січня 2013 року.

Постановлено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 1078 грн. витрат за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що він 01 січня 2013 року, близько 03 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заїхав на пішохідну зону, що по вул.Незалежності в м.Івано-Франківську «стометрівку», проїзд якою заборонено, де в цей час перебувало значне скупчення людей.

Нехтуючи законні вимоги працівників міліції про припинення руху транспортним засобом, ОСОБА_8 продовжував рух вказаним автомобілем, при цьому допускаючи незначні контактні зіткнення з працівниками міліції та громадянами, і доїхавши до місця встановлення новорічної ялинки, зупинився. На законну вимогу працівників міліції вийти з автомобіля, ОСОБА_8 , діючи зухвало, вчинив активну протидію виконанню працівником міліції потерпілим ОСОБА_12 , своїх службових обов`язків, і розпочав рух транспортного засобу, та тягнучи потерпілого, скерував автомобіль лівою стороною у напрямку розміщення стелажів, в результаті чого ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження.

В подальшому, близько 04 год. 15 хв., ОСОБА_8 намагаючись залишити місце події, в порушення вимог п.п.2.3., 2.9., 2.10., 12.1., 12.3., 26.3. Правил дорожнього руху України, продовжив рух транспортним засобом по вказаній вулиці, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, та вчинив наїзд на пішоходів, потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , внаслідок чого останні отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі (далі АС) захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , оспорює вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК, оскільки відсутні його об`єктивна та суб`єктивна сторона. Окрім цього, покарання призначене ОСОБА_8 за ч.2ст.286 КК, вважає надто суворим, оскільки суд першої інстанції не врахував усіх обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання.

Просить вирок змінити, зокрема за ч.2 ст.286 КК призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане із позбавленням волі, а за ч.3 ст.296 КК провадження закрити за відсутності складу злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2014 року, задовольнено апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , та пом`якшено ОСОБА_8 покарання і призначено за: ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу - 2 роки 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; за ч.3 ст.296 КК із застосуванням ст.69 цього в ж Кодексу 1 рік обмеження волі. На підставі ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 2 роки 6 місяців обмеження волі з позбавленням керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст.72 КК, обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано у строк відбування ним покарання термін перебування його під вартою з 01 січня 2013 року, з розрахунку один день перебування під вартою відповідає двом дням обмеження волі, і постановлено його вважати таким, що повністю відбув призначене основне покарання, тому звільнено його з-під варти в залі апеляційного суду. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Однак, ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року, задовольнено касаційну скаргу прокурора, а вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано. Своє рішення касаційний суд мотивував тим, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки змінюючи вирок, в ухвалі не вказав, які порушення вимог закону допустив суд першої інстанції при постановленні вироку, а призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за інкримінованими йому статтями із застосуванням положень ст.69 КК, апеляційний суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів і його особі внаслідок м`якості. Як зазначено в ухвалі касаційного суду, якщо при новому судовому розгляді справи буде встановлена винуватість ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих йому злочинів, то призначення покарання із застосуванням ст.69 КК слід вважати неправильним. З урахуванням викладено, призначено новий судовий розгляд в апеляційному суді.

Під час попереднього апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 частково підтримав доводи АС його захисника адвоката ОСОБА_15 і пояснив, що він повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК, щиро розкаюється у вчиненому та готовий понести за них кримінальну відповідальність. Однак, просить частково задовольнити вимоги АС його захисника, та пом`якшити йому покарання за інкримінованими йому статтями КК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які частково підтримали вимоги АС, поданої захисником ОСОБА_15 , вирок просять змінити та пом`якшити обвинуваченому покарання; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка вважає вирок суду законним і обґрунтованим, просить залишити без задоволення вимоги АС захисника ОСОБА_15 , а вирок суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.2 ст.286 тач.3 ст.296 КК, повністю доведена матеріалами кримінального провадження, які ніким з учасників апеляційного розгляду не оспорюються, а тому, у відповідності до вимог ст.349 КПК, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.439 КПК, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Під час нового апеляційного розгляду встановлено, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 та ч.3 ст.296 КК, суд першої інстанції правильно врахував тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, які у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу, відносяться до категорії тяжких.

Окрім цього, суд першої інстанції правильно врахував дані про особу ОСОБА_8 , а саме його молодий вік, і що він позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Як вірно зазначено у вироку, до обставин, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання, віднесено те, що він повністю відшкодував шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_13 , яка під час розгляду справи по суті просила його суворо не карати, а інші потерпілі не мають претензій майнового характеру. Окрім цього, враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК та сприяння в його розкритті.

Стосовно клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , в якому просить визнати недопустимим доказом довідку №3 від 01 січня 2013 року про встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , то воно не підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу допиту підозрюваного, на початку досудового розслідування ОСОБА_8 підтвердив, що в ніч з 31 грудня 2012 року на 01 січня 2013 року він дійсно вжив 300 гр. шампанського та сів за кермо автомобіля (Т.3, а.п.145-147). В ході судового розгляду ОСОБА_8 також не заперечував того, що в ту ніч він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, як і підтвердив це під час апеляційного розгляду. Апеляційний суд констатує, що довідка №3 від 01 січня 2013 року, видана за результатами огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння, складена у відповідності до вимог закону, і в апеляційного суду немає підстав вважати її недостовірною, тому покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , на її недопустимість як доказу, є безпідставними.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 представила фотокопію медичної картки амбулаторного хворого з якої вбачається, що представник ОВС 01 січня 2013 року дійсно направив ОСОБА_8 в Обласний наркодиспансер для встановлення факту вживання ним алкогольних напоїв та наркотичних речовин, і обвинувачений погодився пройти відповідний огляд, а також оплатив його проходження, що підтверджується відповідною квитанцією, наявною в матеріалах справи. З використанням приладу «Alkotest Drager» у ОСОБА_8 було встановлено вміст алкоголю 0,33‰, а також розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. З матеріалів справи не вбачається, що в подальшому обвинувачений оспорював результати огляду, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 погодився з його результатами.

Враховуючи це, колегія суддів вважає, що дані з огляду нарколога є достатньою підставою для видачі вищезгаданої довідки №3 від 01 січня 2013 року, і не вбачає в діях лікарів ОНД будь-яких порушень закону. Тому, покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на те, що оскільки його підзахисний не підписував акт медичного огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, і вищевказана довідка не є допустимим доказом, апеляційний суд вважає помилковими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував дані з довідки №3 від 01 січня 2013 року, а тому в нього було достатньо підстав вважати, що на час вчинення інкримінованого йому злочину ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, і даний факт обтяжує йому покарання.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час, а саме з 01 січня 2013 року по 16 квітня 2014 року, знаходився під вартою, а звільнившись з місць позбавлення волі і по даний час, не вчиняв інших злочинів. Цей факт дає колегії суддів підстави вважати, що обвинувачений усвідомив свою вину у скоєних злочинах і став на шлях виправлення.

Колегія суддів бере до уваги щире каяття ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК та критичне ставлення обвинуваченого до скоєного.

З урахуванням наведеного, а також позиції ВСС України по даній справі, апеляційний суд вважає, що визначене ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст.70 КК за ч.2 ст.286 та ч.3 ст.296 цього ж Кодексу, є достатнім і справедливим. Також, на переконання апеляційного суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 все-таки неможливе без його ізоляції від суспільства.

Тому, вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання, слід залишити без зміни.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, оскільки прокурор ОСОБА_7 подала апеляційному суду клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на даний час до обвинуваченого не застосовано жодного запобіжного заходу, і з урахуванням того, що йому слід відбувати реальну міру покарання, тому колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, і ОСОБА_8 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_15 , не підлягає до задоволення, оскільки підстав для застосування як положень ст.69 КК, так і ст.75 цього Кодексу, про що просять захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.331, 404, 407, 418, 419, 439 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Зарахувати у строк відбуття ОСОБА_8 визначеного йому вироком Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2013 року покарання, термін перебування обвинуваченого під вартою, тобто з 01 січня 2013 року по 16 квітня 2014 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді взяття під варту, та взяти його під варту в залі судового засідання апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2