Провадження № 11-кп/795/262/2015
Категорія - ст. 121 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження :

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/262/2015 р. за апеляційними скаргами захисника, адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, неодружений, не судимий в силу ст. 89 КК України,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, з призначенням покарання 6 /шість/ років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислено з часу його фактичного затримання, з 02.08.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 33204 грн. на відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2014 року, близько 19 год., ОСОБА_8 , знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту «вул. Любченка» по пр-ту Миру в м. Чернігові, в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно один раз рукою ударив в голову ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку важкого ступеня, гострої травматичної правосторонньої субдуральної гематоми, що згідно висновку експерта № 1017 від 11.11.2014 року, є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

В апеляційних скаргах, однакових за змістом, захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 , ставлять питання про скасування вироку суду як незаконного та необґрунтованого, із закриттям провадження по справі у зв`язку з відсутністю події інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Разом з тим не заперечують, що якщо за результатами розгляду кримінального провадження колегія суддів дійде висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, то вирок суду змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення, призначивши ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Речі, вилучені 03.08.2014 року у ОСОБА_8 , просять повернути йому або його матері для подальшої передачі їх власнику. Посилаються на неповноту дослідження всіх обставин справи, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважають, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій є передчасними і спростовуються матеріалами провадження, показаннями свідків та іншими доводами. Захисник посилається як на неналежний доказ - протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього від 02.08.2014 року (а.п.56-57), бо він не підтверджує і не спростовує обставини, що підлягали доказуванню. Вважає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 та протокол перегляду відеозапису від 04.09.2014 року (а.п.91-95) як на такий, що отриманий з порушенням вимог ст.ст. 103-106 КПК України: в графі «слідчим експериментом встановлено» відсутня інформація, отримана в результаті процесуальної дії, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; в графі «з протоколом ознайомлені» відсутня інформація про спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу, із зазначенням їх прізвищ та підписів; в графі, що визначає порядок застосування технічних засобів відсутня інформація про назву носіїв інформації, які застосовувались при проведенні процесуальної дії, умови і порядок їх використання; в графі «поняті» під №2 відсутня інформація про особу, що підписала протокол; в матеріалах провадження відсутній протокол визнання речовими доказами та долучення диску з відеозаписом фіксації слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 ; неналежно упаковані носії відеозапису. Крім того, відеофіксація протоколу звелася лише до відеозйомки свідка ОСОБА_12 крупним планом. Також вважають недопустимим доказом висновок експерта № 1017 від 11.11.2014 року (а.п.98-104), так як сама експертиза проведена в документарній формі, по копіях медичних документів, без фактичного натурного дослідження потерпілого під час її проведення, чим порушені вимоги п.п. 4.1., 4.4. розділу 4 «Методичні вказівки правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» та розділу 3 «Інструкції про проведення судово-медичних експертиз», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95 року № 6. У висновку відсутні відомості щодо наявності чи відсутності в крові/сечі потерпілого алкоголю, і судом відмовлено в задоволенні клопотання захиснику про витребування таких відомостей щодо ОСОБА_11 в момент його надходження в нейрохірургічне відділення Чернігівської обласної лікарні, чим грубо порушено право на захист ОСОБА_8 . Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про характер нанесення тілесного ушкодження потерпілому в лобну центральну частину голови суперечать висновкам експерта, де субдуральну гематому у потерпілого виявлено в скронево-тім`яній долі справа. Посилаються на недопустимість такого доказу як протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2014 року та копію протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2014 року, завірених належним чином, згідно яких свідок ОСОБА_12 під номерами відповідно 1 та 2 на фотокартках впізнала особу, яка начебто спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 (а.п.105-106, 188), бо сторона обвинувачення не надала протоколів допиту свідка, де було б вказано на ознаки, за якими вона може впізнати особу. Крім того, в матеріалах провадження відсутні дані про те, кого саме під номерами 1 та 2 впізнала свідок ОСОБА_12 . Наявність двох протоколів впізнання, проведених в різні часові проміжки за участі одних і тих же осіб робить їх недопустимими доказами. Зазначають, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо нанесення потерпілому ОСОБА_8 удару в область голови в лобну частину спростовуються матеріалами провадження, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які узгоджуються між собою в частині заперечення факту нанесення потерпілому удару в голову. Звертають увагу, що особу потерпілого ОСОБА_11 жодним чином не було ідентифіковано. Також звертають увагу, що стороною захисту на підтвердження факту компенсації витрат на лікування потерпілого надавалися копії квитанцій поштових переказів грошових коштів на суми 3000 грн. та 8000 грн., від яких потерпіла ОСОБА_7 відмовилась.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор прокуратури м. Чернігова ОСОБА_17 вказує, що судом досліджено всі обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, обставини, що характеризують особу обвинуваченого та інші, а міра покарання призначена справедлива, обґрунтована, індивідуалізована, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок вважає законним та обґрунтованим, із залишенням без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду, із закриттям провадження по справі, а якщо колегія суддів дійде висновку про доведеність вини обвинуваченого, то змінити вирок в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та думку прокурора, які заперечують проти апеляційних скарг, просять залишити вирок суду без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_8 в межах апеляційних скарг у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково.

Показав, що 02 серпня 2014 року близько 19 год. він на зупинці громадського транспорту вул. Любченка по проспекту Миру, спостерігаючи за ДТП, побачив ОСОБА_11 , який вів велосипед, спираючись на нього, та, на його думку, був у нетверезому стані, який проходячи повз нього, хитнувся в його бік та зачепив педаллю велосипеда його праве коліно, розідравши до крові. Він автоматично рукою у груди відштовхнув потерпілого від себе, і той упав спиною на асфальт, ударившись головою. Допомогти потерпілому намагався ОСОБА_18 , а він /Шеремет/ вподальшому займався своїм коліном і не звертав уваги на потерпілого. Був затриманий працівниками міліції, доставлений до міськвідділу міліції для з`ясування обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Вину визнає частково, бо потерпілого не бив, а тільки відштовхнув його від себе рукою, і той впав, бо був у нетверезому стані.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини у вчиненому злочині, дослідивши інші докази по справі у їх сукупності та співставивши їх між собою, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 в повному обсязі є винним в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , небезпечному для життя в момент заподіяння, про що докладно виклав у вироку.

На обґрунтування доведеності вини ОСОБА_8 суд послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та інші письмові докази та документи по справі.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_7 доводиться, що 02 серпня 2014 року увечері по телефону від ОСОБА_20 дізналася, що чоловіка у важкому стані забрала „Швидка медична допомога, що підтвердив і лікар обласної лікарні. Вночі чоловіку зробили операцію, але покращення його стану здоров`я не відбулося, і зараз він перебуває у важкому стані. Чоловіка характеризує з позитивної сторони, за характером він добрий, не конфліктний.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили, що 02 серпня 2014 року близько 19 год. стояли на балконі дев`ятого поверху, який виходить на проспект Миру і з якого добре видно зупинку громадського транспорту «вул. Любченка», та бачили на зупинці чоловіка з велосипедом, який розмовляв з двома хлопцями. Один хлопець меншого зросту, міцної статури /обвинувачений/, спочатку рукою штовхнув чоловіка з велосипедом, від чого той похитнувся, а потім ударив його кулаком в обличчя, від чого чоловік впав і більше не рухався. Другий хлопець вищого зросту, худорлявий, забрав у чоловіка велосипед і відвів його приблизно на два метри, поставивши біля поручнів. Вийшовши на вулицю бачили, як непритомного потерпілого якісь люди відтягнули до зупинки, посадили під кіоск. На місце прибули працівники міліції і швидка медична допомога, яка забрала потерпілого. Обвинувачений разом з хлопцем високого зросту, худорлявим, який участі у побитті потерпілого не приймав, спокійно пішли за зупинку, а потім попрямували до будинків „малосімейки.

ОСОБА_13 уточнила, що по тілобудові обвинувачений схожий на того хлопця, який рукою ударив потерпілого. Вподальшому у дворі вона чула від дитини, яка каталася на велосипеді, що потерпілого побив хлопець на ім`я ОСОБА_21 , який мешкає по-сусідству у середньому під`їзді.

Свідок ОСОБА_19 показав, що 02 серпня 2014 року увечері, під`їжджаючи на автобусі до зупинки громадського транспорту «вул. Любченка», бачив потерпілого, який рухався на велосипеді. Коли ішов додому та проходив через зупинку, зустрів обвинуваченого та потерпілого, по зовнішньому вигляду потерпілий був тверезий. Потім, коли виходив з під`їзду будинку до магазину за пивом, від сусідки дізнався, що на зупинці б`ють ОСОБА_22 . Він побіг на зупинку і побачив там потерпілого, який сидів притулившись до ларька без свідомості. Поряд з ним знаходився якийсь чоловік та дві жінки, одна з яких була ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спостерігали конфлікт обвинуваченого з потерпілим на зупинці громадського транспорту «вул. Любченка», але показали, що не бачили, щоб ОСОБА_8 завдавав потерпілому удар рукою в голову. Тільки бачили, як обвинувачений рукою штовхнув потерпілого в груди і той упав на асфальт. Стверджують, що потерпілий знаходився у нетверезому стані.

Суд першої інстанції проаналізував показання цих свідків, дослідив протокол проведення слідчого експерименту за їх участю та відеозапис даної слідчої дії у сукупності з усіма дослідженими у суді доказами щодо заперечення ними факту нанесення ОСОБА_8 удару рукою в голову потерпілого, та зробив відповідний висновок, що до показань даних свідків необхідно поставитись критично, бо вони знайомі обвинуваченого, їх показання містять розбіжності щодо викладення обставин події на місці пригоди, і повністю спростовуються іншими доказами, дослідженими в суді першої інстанції, які узгоджуються між собою, а тому обґрунтовано розцінив їх як намагання допомогти обвинуваченому уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Виновність ОСОБА_8 у повному обсязі також підтверджується іншими доказами по справі, які суд ретельно досліджував та відповідно виклав у вироку:

- протоколом огляду місця події та ілюстрованою таблицею до нього від 02.08.2014 року /а.п.56-57/ щодо виявлення під час огляду на ділянці місцевості біля зупинки громадського транспорту «вул. Любченка» по проспекту Миру в м. Чернігові плями бурого кольору;

- протоколами проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_12 та перегляду відеозапису від 04.09.2014 року /а.п.91-95/ щодо підтвердження нею показань про обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, з вказівкою на те, що саме ОСОБА_8 ударив ОСОБА_11 кулаком у голову, від чого той упав і не рухався;

- висновками експерта № 1017 від 11.11.2014 року /а.п.98-104/ щодо наявності у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку важкого ступеню, гострої травматичної правосторонньої субдуральної гематоми, які утворились внаслідок контактування з тупими предметами, по давності утворення можуть відповідати даті 02.08.2014 року, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Зважаючи на тяжкість та об`єм черепно-мозкової травми, яка зазвичай супроводжується втратою свідомості, експерт вважає, що після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не міг пересуватися та виконувати будь-які активні дії. Заподіяння виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень власноруч не можливе. З огляду на кількість тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 , їх характеру та розташування, не виключається, що він /Спориш/ міг піддаватися впливу як мінімум однієї травмуючої дії в ділянку голови.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2014 року /а.п.105-106/ та копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2014 року, завіреної належним чином, /а.п.188/ щодо впізнання свідком ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_8 як тієї особи, що завдала тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 ;

- висновками експерта № 1127 від 04.12.2014 року /а.п.149-151/ щодо наявності у ОСОБА_8 тілесного ушкодження в області правого колінного суглобу, яке могло утворитися за обставин, на які він посилається, і яке є легким тілесним ушкодженням, що може свідчити про причину виникнення конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , в ході якого обвинувачений завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції вірно вказав, що твердження обвинуваченого про те, що він не завдавав потерпілому удару рукою в голову, повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 1017 від 11.11.2014 року, та з даними протоколу слідчого експерименту щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та їх локалізації, дослідженого у суді,

Тому, перевіривши показання обвинуваченого щодо непричетності до інкримінованого йому злочину, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що категоричні заперечення ОСОБА_8 нанесення ним удару в голову потерпілого, внаслідок чого йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, є лише його захисною версією, спрямованою на уникнення кримінальної відповідальності та покарання за вчинене.

В суді першої інстанції не встановлено об`єктивних даних про перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння на час вчинення ним злочину, тому суд прийшов до вірного висновку, що така обтяжуюча обставина, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, підлягає виключенню з обвинувачення, з чим колегія суддів також погоджується.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив наявні докази по справі, дав їм вірну правову оцінку та вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України як умисні дії, що виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , небезпечного для життя в момент заподіяння.

Твердження захисника та обвинуваченого про неповноту дослідження всіх обставин справи є безпідставними, бо спростовуються вищенаведеними перевіреними доказами по справі та даними журналу судового засідання та диску, на якому зафіксовано судове провадження, зокрема, дослідження документів та речових доказів по справі /а.с. 30-43, 193-198/, із зауваженнями та клопотаннями сторін.

Доводи захисника про неналежність такого доказу, як протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього від 02.08.2014 року, не заслуговують на увагу, так як відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 91 КПК України обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини).

Вказаним протоколом огляду місця події було зафіксовано та відображено місце події ділянка зупинки громадського транспорту „вул. Любченка по проспекту Миру у м. Чернігові, де відбувалась подія конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, тому даний протокол є належним доказом.

Твердження сторони захисту про недопустимість таких доказів як слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 та протокол перегляду відеозапису від 04.09.2014 року даної слідчої дії; висновок експерта № 1017 від 11.11.2014 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2014 року, колегія суддів не вважає обґрунтованими та не може прийняти до уваги, бо відповідно до ст.ст. 86, 89 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК.

Питання допустимості доказів суд вирішує в нарадчій кімнаті під час їх оцінки під час ухвалення судового рішення.

В ході дослідження в судовому засіданні вищевказаних доказів судом встановлено, що вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Зокрема, слідчий експеримент від 04.09.2014 року з участю свідка ОСОБА_12 був проведений з метою перевірки і уточнення відомостей, які вона повідомила щодо виникнення конфлікту біля зупинки громадського транспорту „Любченко в м. Чернігові 02.08.2014 року близько 19 год. між двома невідомими особами, один з яких наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 . Ця процесуальна дія була зафіксована у протоколі проведення слідчого експерименту, з зазначенням методу фіксування процесуальної дії відеокамери „Сапоп Legria FS 306, з участю понятих, спеціаліста, з переглядом відеозапису /а.с. 94/, із зберіганням в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації диску /а.с. 95/.

Тобто, вимоги ст.ст. 204, 103, 103, 107 КПК України не порушені, а заперечення захисту є неспроможні.

Щодо посилання сторони захисту на недопустимість як доказу висновку експерта № 1017 від 11.11.2014 року щодо ОСОБА_11 як проведеного в документарній формі, по копіях медичних документів, без фактичного натурного дослідження потерпілого під час її проведення, невстановлення особи, щодо якої проводилась експертиза, то такі твердження є безпідставними, бо розділом 3 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи» та п.п.4.1., 4.4. розділу 4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не забороняється проведення судово-медичної експертизи за медичними документами у виняткових випадках: саме у даному випадку, де Спориш був доставлений у нейрохірургічне відділення лікарні у вкрай важкому стані, без свідомості, у комі-3, стан клінічної смерті.

Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо нанесення потерпілому ОСОБА_8 удару в область голови в лобну частину узгоджуються з іншими матеріалами провадження, зокрема з висновком експерта № 1017 від 11.11.2014 року, а показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 даними доказами спростовуються, і вірно розцінені судом як намагання допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності, з чим колегія суддів погоджується.

Твердження ОСОБА_8 , що він не бив потерпілого в голову, а тільки відштовхнув його від себе в груди і той упав на асфальт, ударився головою і отримав наявні тілесні ушкодження, не відповідають дійсності, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , висновками експерта № 1017, згідно яких в голову потерпілого був один удар, в матеріалах медичної документації немає даних про утворення тілесних ушкоджень від падіння.

Щодо посилання сторони захисту про неналежні докази протокол впізнання особи за фотознімками від 18.11.2014 року та копія протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2014 року, завірених належним чином, згідно яких свідок ОСОБА_12 під номерами відповідно 1 та 2 на фотокартках впізнала особу, яка начебто спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , то такі проведення впізнання не суперечать вимогам ст. 228 КПК України, в даних протоколах свідок вказала сукупність ознак і яких саме, за якими вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яку бачила під час спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, наявні докази по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і прийняв вірне рішення щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, фактичні обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його поведінка під час досудового і судового провадження, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, не притягався до адміністративної відповідальності, формально позитивну характеристику з місця проживання, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, думку потерпілої, яка наполягає на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404 - 414, 418 - 419, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника, адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4