Справа № 1-12/10 р.
П О С Т А Н О В А

3 грудня 2010 року Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого Ставнійчука В.С.

при секретарі Усатій Т.Є.

з участю прокурора Швець А.І..

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні смт. Томашпіль справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, приватного підприємця, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 20 грудня 2006 року близько 5 год. на території філії фірми «Артем-В», розташованої по вул. Леніна, 257-а смт. Вапнярка Томашпільського району, побачив ОСОБА_4, який ніс мішок з металобрухтом. ОСОБА_2 вступив у сварку з ОСОБА_4 в зв»язку з тим, що останній намагався викрасти металобрухт з пункту прийому. Під час з»ясування стосунків, ОСОБА_2 штовхнув постраждалого на землю і почав наносити удари ногами в область тулуба і голови. В зв»язку з погіршенням стану здоров»я ОСОБА_4, біля 7 год. 30 хв. ОСОБА_2 разом з іншими особами доставили потерпілого в Вапнярську дільничу лікарню. Після ОСОБА_4 на протязі з 20 грудня 2006 року по 25 січня 2007 року проходив лікування в Томашпільській ЦРЛ та Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. Ющенка, де і помер 25 січня 2007 року. Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілий внаслідок учинених дій отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, підшкірних крововиливів в м»яких тканинах голови, лівосторонньої субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, дептоменінгіту, вогнищевих крововиливів в товщі тканини головного мозку, розм»якшення речовини головного мозку в ділянці правої півкулі, набряку головного мозку від яких настала смерть потерпілого. Між вказаною травмою і смертю потерпілого є причинний зв»язок.

Допитавши підсудного, потерпілу, свідків, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд уважає, що справа підлягає поверненню прокурору Томашпільського району для організації проведення додаткового розслідування з наступних підстав.

Як на досудовому, так і вході судового слідства ОСОБА_2 винним себе не визнавав, заперечує свою причетність до вчинення злочину. Постраждалого як він сам, так і в його присутності ніхто не бив. Пред»явлене йому обвинувачення грунтується виключно на показаннях потерпілої

ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є близькими родичами постраждалого, не були очевидцями події. Їхні показання є похідними від показань постраждалого, які він давав нібито їм під час перебування в лікарні. В той же час ніхто з осіб лікуючого персоналу, свідків які перебували з постраждалим на лікуванні і є незаінтересованими у справі, працівників міліції, які спілкувалися з потерпілим під час розгляду заяви про нанесення останньому тілесних ушкоджень, таких свідчень як на досудовому, так і в ході судового слідства не давали.

Відповідно до вимог ст. 16-1 КПК України під час судового розгляду справи суд має бути диспозитивним, створювати необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов»язків та здійснення наданих їм прав. При цьому державне обвинувачення в суді здійснює прокурор, а в окремих випадках, передбачених цим Кодексом це вправі робити потерпілий чи його представник. Захист підсудного здійснює сам підсудний, його захисник чи законний представник. З огляду на ці вимоги закону суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Згідно зі ст. 22 КПК України прокурор, слідчий зобов»язані вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об»єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини що пом»якшують, чи обтяжують його відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається, що справа щодо ОСОБА_2 надійшла до суду з обвинувальним висновком про обвинувачення його у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 121 КК. Таке ж обвинувачення в суді підтримує прокурор Швець А.І. Не заперечує проти такого обвинувачення й потерпіла ОСОБА_4.

Зазначене свідчить, що відповідно до вимог ст. 275 КПК суд повинен діяти у межах пред»явленого ОСОБА_2 обвинувачення.

Як убачається з пред»явленого ОСОБА_2 обвинувачення, органами досудового слідства воно винесене на підставі показань потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та висновках судово-медичних експертиз від 05.04. 2007 р. №90 та 18/88(07) від 11.07.2007 р. (строк закінчення не вказаний).

Разом з тим, оскільки експертний висновок №18/88(07) від 11.07.2007 р. складений з порушенням процесуального закону (судмедекспертом ОСОБА_8 не підписано дослідну частину висновку, а підписи у вступній та підсумковій частинах виконані не ним, а іншою особою) він не може бути покладений в основу обвинувачення.

В ході судового слідства вжито заходи щодо усунення цього недоліку досудового слідства, призначено комісійну СМЕ постраждалого ОСОБА_4 проведення якої було доручено Одеському облбюро СМЕ. Згідно висновку цієї експертизи від 26.03.2010 р. №4 убачається, що ОСОБА_4 фактично отримав дві травми:

-перша (закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, саден і крововиливів обличчя, забій тулуба), з приводу якої ОСОБА_4 був госпіталізований 20.12.2006 р., причинених дією тупих предметів до моменту вказаної госпіталізації, могла бути причинена як 20.12.2006 р., так і раніше (наприклад 19.12.2006 р., 18.12.2006 р.). більш точно встановити давність утворення вказаної травми, тим більш з точністю до годин, не представляється можливим. На основі характеру цих тілесних ушкоджень встановити точні обставини їх отримання не представляється можливим (ця травма могла бути утворена як в результаті ударів тупими предметами, так і при ударі об них при падінні, а також за інших обставин внаслідок падіння з висоти паркану, огорожі, крівлі, а також при катанні з гори при контакті з дорожнім покриттям і т.п.). Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент заподіяння, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров»я, в причинному зв»язку зі смертю не перебувають;

- друга черепно-мозкова травма (а саме, крововилив під тверду мозкову оболонку в лівій передньо-боковій області; крововилив під м»якими оболонками головного мозку в лобній і тім»яній областях зправа; забій головного мозку в правій переднє-тім»яній області, а також які-то з пошкоджень шкіряного покрову і м»яких тканин голови) не могла утворитися 20.12.2006 р., а отримана ОСОБА_4 значно пізніше ( а саме, в проміжок між першою і другою госпіталізацією 27.12.2006 р.- 28.12.2006 р.). Смерть ОСОБА_4 знаходиться в причинному зв»язку з вказаною травмою, яка по ступеню тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію загрози для життя і настала (смерть) від набряку головного мозку, а також лептомінінгіту.

Будучи допитаний в судовому засіданні судмедексперт Вінницького облбюро СМЕ ОСОБА_9, яким проводилась додаткова СМЕ від 11.07.2007 р., погодився з висновком комісійної експертизи.

Таким чином, з огляду на висновок комісійної СМЕ виключається заподіяння ОСОБА_2 постраждалому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень що спричинили смерть, саме 20.12.2006 р., як про це зазначено у постанові про пред»явлення йому обвинувачення.

Відповідно до показань в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є близькими родичами постраждалого, про обставини побиття його 20.12.2006 р. саме ОСОБА_2 той повідомив їм під час перебування на лікуванні в лікувальних закладах.

Разом з тим, по справі встановлено, що з показань свідків, лікарів та медичних працівників Вапнярської дільничної і Томашпільської районної лікарень В»язловського В.С., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, що коли 20.12.2006 р. ОСОБА_4 спочатку було доставлено у дільничну, а в подальшому районну лікарню, то постраждалий не говорив їм хто його побив, не називав при цьому і прізвища ОСОБА_2. Виписаний хворий був з лікарні 27.12.2006 р. за самовільне залишення лікарні. При цьому ОСОБА_12, як лікуючий лікар, не заперечує той факт, що постраждалий залишив лікарню 26.12.2006 р., а був виписаний ним з лікарні 27.12.2006 р., оскільки свідок 26.12.2006 р. знаходився у відрядженні в м. Вінниці.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він знаходився на лікуванні в Томашпільській райлікарні, коли 20.12.2006 р. на лікування поступив ОСОБА_4 Лежали вони в одній палаті. При цьому ОСОБА_4 не називав свідку хто його побив. Не говорив він цього і працівникам міліції, коли вони приходили до нього в лікарню для опитування.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що коли він приходив в Томашпільську райлікарню до ОСОБА_4 для розгляду заяви про обставини отримання тілесних ушкоджень, то останній не говорив хто його побив, а казав, що тілесні ушкодження отримав при падінні.

Як убачається з показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 під час першого лікування ОСОБА_4 у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. Ющенка ніяких гематом в області голови останнього виявлено не було (а.с. 421).

З огляду на вищенаведені показання свідків, враховуючи, що показання потерпілої і свідків- родичів постраждалого на яких базується пред»явлене ОСОБА_2 обвинувачення, є похідними від показань постраждалого ОСОБА_4 про його побиття підсудним, в той же час таких показань він не давав колу інших незацікавлених свідків, лікуючому персоналу, а перевірити достовірність показань потерпілої та свідків-родичів, в зв»язку зі смертю постраждалого суд позбавлений можливості.

Таким чином, виходячи зі змісту пред»явленого ОСОБА_2 обвинувачення та висновку комісійної СМЕ, що в результаті першої черепно-мозкової травми, яка могла бути заподіяна в період часу з 18 по 20 грудня 2006 року, постраждалому ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я, могло би бути пред»явлено нове обвинувачення за ч.2 ст. 125 КК, проте ні прокурор Швець А.І., ні потерпіла ОСОБА_4, які беруть участь у розгляді справи судом, правами, передбаченими статтями 276 та 277 КПК, під час судового розгляду справи скористатися не побажали.

Оскільки досудовим слідством в порушення вимог ст. 64 КПК поза своєю увагою залишено обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема, визначення мотивів, намірів, способу дій обвинуваченого, де і за яких обставин постраждалий отримав другу черепно-мозкову травму, яка стоїть в причинному зв»язку зі смертю, виключення можливості заподіяння цієї травми ОСОБА_2, що не може бути усунуто в ході судового слідства, так як для цього потрібно проведення слідчих дій, зокрема встановлення особи (осіб) причетних до заподіяння в період з 27 по 28 грудня 2006 року другої черепно-мозкової травми потерпілому та притягнення її (їх) до кримінальної відповідальності, а тому кримінальна справа підлягає поверненню прокурору Томашпільського району для організації проведення додаткового розслідування.

Відповідно до ст. 281 КПК та роз»яснень даних у пунктах 9 та 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 р. №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні. Таке повернення справи на додаткове розслідування можливе як за клопотанням учасників процесу, так і з ініціативи суду.

Разом з тим, суд не знаходить підстав постановити щодо ОСОБА_2 виправдувальний вирок, оскільки з матеріалів справи вбачається можливість пред»явлення ОСОБА_2 нового обвинувачення, яке йому не було пред»явлено і така можливість не втрачена під час проведення додаткового розслідування.

.

На підставі викладеного і керуючись ст. 273, 281 КПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И В:

.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину ,передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України направити прокурору Томашпільського району для проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишити попередній підписку про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена на протязі семи діб з дня її винесення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд.

Суддя