Єдиний унікальний номер 725/493/15-к
Номер провадження 1-кп/725/12/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.02.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000134 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , румуна, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби при наступних обставинах.

Так, 8 квітня 2014 року ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією, яку проходив на посаді старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат».

Перебуваючи на вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_6 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та без дозволу командира військової частини не здійснювати виїзд за межі гарнізону.

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон) встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Одним з видів військової служби, відповідно до статті 2 Закону, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до положень статті 24 Закону початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 , 28 липня 2014 року близько 8.00 год., через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), з метою ухилитись від військової служби, та направився до постійного місця проживання, де перебував по 23 грудня 2014 року, до моменту затримання.

Жодних дій щодо повернення до військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 з 28 липня 2014 року по 23 грудня 2014 року не вжив.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив суворо його не карати, а також вказав на те, що кримінальне правопорушення вчинив через збіг тяжких обставин, викликаних необхідністю здійснення догляду за хворою матірю.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, а саме вчинення дезертирства, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 408 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та місцем ув`язнення характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, а також має незадовільний стан здоров`я.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також ураховуючи те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення вчинено через збіг тяжких обставин, зумовлених необхідністю здійснення догляду за тяжко хворою матір`ю, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Зарахувати у строк відбування покарання, перебування ОСОБА_6 під вартою з 13 год. 10 хв. 23 грудня 2014 року по 17 год. 00 хв. 27 лютого 2015 року.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_6 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1