Провадження № 11/792/117/13
Справа № 2206/2098/12 Головуючий в 1-й інстанції Маринчак Олександр Миколайович
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач Болотін С. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2013 13 лютого 2013 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді Болотіна С.М.,

суддів Козачка С.В., Матущака М.С.,

з участю секретаря Рудого В.М.,

прокурора Лугового О.П.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Дунаєвецького районного суду від 6 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дунаєвецького районного суду від 6 грудня 2012 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1 українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, учня Камянець-Подільського професійно-будівельного ліцею, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Засуджений перебуває під вартою з 6 грудня 2012 року.

Цивільні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 1000 грн. кожній, витрат на правову допомогу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ УМВС України у Хмельницькій області судові витрати по справі за проведення криміналістичних експертиз - 3412 грн. 32 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

За вироком суду, 15 вересня 2012 року біля 17 години на автодорозі між с. Іванківці та с. Мала Побіянка Дунаєвецького району ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2101, д/н - НОМЕР_1, порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, зокрема п. п. 1.2, 1.5, 2.1 (а), 2.3 (а, б), 10.1, 11.1, 11.2, 12.1, 12.1, 12.3, 31.1, 31.4, 31.4.1 (а, в), 31.4.4 (а), 31.4.5 (а, г) ПДР України - не маючи права на керування транспортними засобами та достатніх навиків керування ними, перед виїздом не перевіривши і не забезпечивши технічно-справний стан і комплектність транспортного засобу, сів за кермо автомобіля, робоча гальмова система та ходова частина якого перебували в технічно несправному стані, який був виражений у відсутності гальмівної рідини в задньому контурі, заклинюванні правого поршня робочого циліндра гальмівного механізму заднього правого колеса, розгерметизації шини переднього лівого колеса внаслідок наскрізного пошкодження камери, встановленні на передню вісь автомобіля шин з різними малюнками протектора та зносі граничної залишкової висоти протектора на шині заднього правого колеса, які ним могли бути виявлені перед ДТП. І, таким чином, ОСОБА_2, рухаючись із сторони с. Іванківці в напрямку с. Мала Побіянка Дунаєвецького району, діяв легковажно та самовпевнено, незважаючи на технічні несправності керованого автомобіля, які виразились у несправності гальмівної системи, склоочисників, коліс і шин, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, стану дорожнього покриття та технічного стану транспортного засобу, внаслідок чого, після застосування гальмування, втратив контроль над рухом керованого автомобіля, виїхав на зустрічний напрямок руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2101, д/н - НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення автомобілів, водій автомобіля ВАЗ-2101, д/н - НОМЕР_2, ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, пасажир цього автомобіля ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля ВАЗ-2101, д/н - НОМЕР_1, ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких сталася його смерть, пасажир цього автомобіля ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність тяжкості призначеного покарання його особі, просить вирок суду скасувати та пом'якшити призначене покарання. На думку апелянта судом не враховано, що він має постійне місце проживання, характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому, має вагітну дружину, знайшов порозуміння з потерпілими та сам отримав травми внаслідок ДТП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляції з посиланням на зазначені в ній доводи, думку прокурора, який просить апеляцію засудженого залишити без задоволення, провівши судове слідство в частині допиту засудженого та дослідження матеріалів кримінальної справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 299 КПК України (в редакції 1960 року) суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз'яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні та порядку їх дослідження, суд дійшов до переконання, що фактичні обставини справи та цивільний позов учасниками процесу не оспорюються, та за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів по справі.

Однак, суд, всупереч вимогам ст. 299 КПК України (в редакції 1960 року), не роз'яснив засудженому та іншим учасникам судового розгляду, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи. Належним чином не переконався, що вказані вимоги законодавства їм зрозумілі, чим безпідставно обмежив їх права, в тому числі право на оскарження рішення суду. Таке порушення кримінально-процесуального закону істотно вплинуло на правильність прийняття рішення у справі (а.с. 276-278).

Більше того, не зважаючи на те, що в судовому засіданні приймали безпосередню участь потерпілі по справі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3, місцевий суд на порушення вимог закону, їм права, передбачені ст. 268 КПК України (в редакції 1960 року) не роз'яснив, по суті справи не допитав, чим повністю позбавив останніх можливості захищати свої права та законні інтереси. Виключно з'ясував їх думку в судових дебатах щодо призначення покарання засудженому.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 334 КПК України (в редакції 1960 року) мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

В цій частині вироку, як зазначається в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним.

Як вбачається з матеріалів даної кримінальної справи, вирок Дунаєвецького районного суду від 6 грудня 2012 року цим вимогам кримінально-процесуального закону не відповідає.

За обвинуваченням, яке було пред'явлене ОСОБА_2 органами досудового слідства, останній обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Як убачається з вироку, суд погодився з такою кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_2

Формулюючи ОСОБА_2 обвинувачення, визнане судом доведеним за ч. 3 ст. 286 КК України, місцевий суд у мотивувальній частині вироку не вказав конкретно чи перебуває порушення засудженим вимог ПДР України та експлуатації транспорту в прямому причинному зв'язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, хоча органами досудового слідства ці обставини були конкретизовані.

А тому не можна зробити жодного висновку вчиняв ці дії засуджений чи ні, і чи є він винним у вказаних діях.

Наведені обставини мають суттєве значення, оскільки свідчать про об'єктивну сторону злочину та безпосередньо впливають на його кваліфікацію.

Санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, крім основного покарання, передбачено й додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_2 посвідчення водія у встановленому законом порядку не отримував. Доказів, які б стверджували протилежне, в матеріалах справи не встановлено.

За таких обставин, місцевий суд, не вправі був призначити ОСОБА_2 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, оскільки останній на момент вчинення злочину та постановлення вироку такого права не мав.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон.

Місцевий суд, розглядаючи справу, допустив вищеназвані суперечності, в результаті чого постановив незаконний та необґрунтований вирок.

Позбавлений можливості усунути суттєві протиріччя і апеляційний суд, оскільки допущено істотні порушення КПК України (в редакції 1960 року) та не можна зробити жодного висновку, яке обвинувачення інкриміноване ОСОБА_2 визнане судом доведеним.

Через порушення вимог ст. 370 КПК України (в редакції 1960 року) вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді справи суду необхідно належним чином дослідити та дати оцінку всім зібраним доказам в їх сукупності, одночасно перевіривши доводи, викладені в апеляції засудженого, постановити вирок з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, прийняте законне та обґрунтоване рішення.

З врахуванням того, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наслідками вчинення якого стала загибель людей, він є близьким родичем частини потерпілих, а тому може впливати на останніх та перешкоджати встановленню істини по справі, ухилятися від слідства та суду, з метою недопущення вчинення нових злочинів та забезпечення виконання процесуальних рішень, колегія суддів вважає, що законні підстави для зміни йому запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 370 КПК України (в редакції 1960 року), п.п. 11, 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Дунаєвецького районного суду від 6 грудня 2012 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишити попередній - тримання під вартою.

Судді