Справа № 1- 40
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2007 року Іваничівський
районний суд Волинської області

в
складі: головуючого-судді Шумського
А.А.

з участю
секретаря Вишневської
Л.Л.

прокурора Лісневської
С. К.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі Іваничівського районного суду
кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1,
З січня 1961 року
народження, українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,
освіта вища,
підприємця, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина та
дочка студентка, раніше не судимого,
в скоєнні злочину,
передбаченого ст. 213 ч.1 ЮС
України, -

встановив:

В січні
2006 року ОСОБА_1. придбав складське приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2, без державної реєстрації та спеціального
дозволу (ліцензії) одержання якого передбачене законодавством, розпочав здійснювати операції з брухтом
чорного металу, приймаючи від людей
металобрухт по ціні 40 коп.3а кілограм .

В
судовому засіданні підсудний свою вину в скоєному визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що складське приміщенням с. Низкиничі купив
для зайняття підприємницькою діяльністю. Підприємницька діяльність підсудного
не пов»язана із заготівкою металобрухту. Але для власного будівництва
підсудному був потрібен метал :
труби для огорожі, арматура для
фундаменту і т.д., і тому він вирішив прийняти у людей металобрухт, вибрати те,
що підходить-йому, а решту здати
на пункт прийому і також взамін отримати необхідний для нього метал.

Підсудний
зобов»язується більше металобрухт у громадян не приймати.

Винність
підсудного стверджується також протоколом огляду місця події (а.с. 7-10) та фототаблицями
до нього з якого вбачається, що біля
складського приміщення, яке належить
підсудному, знаходиться вага та
металобрухт в кількості 1500
кг.

Заслухавши
показання підсудного, думку
прокурора, суд приходить до висновку про
недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не опорюються.

На
підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку ,
що підсудний здійснював операції з брухтом чорних металів
без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії) і кваліфікує
його дії за ст. 213 ч.1 КК України.

При
призначенні покарання суд враховує , що скоєно злочин невеликої тяжкості. По місцю
проживання підсудний характеризується позитивно,
має на утриманні

неповнолітню
дитину та дочку-студентку, збитки нікому
не заподіяні.

Не
вбачаючи обставин, які обтяжують
покарання, до обставин, які пом'якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння
розкриттю злочину. Враховуючи всі дані про особу підсудного суд приходить до
висновку, що при призначенні покарання можливо
і доцільно застосувати вимоги ст. 69 КК
України.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК
України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним за ст. 213 ч.1 КК України
та призначити йому покарання із застосуванням
ст. 69 КК України -
штраф 550 грн.

Речовий
доказ - вагу - повернути
власнику, речовий доказ 1500 кг металобрухту
чорного металу конфіскувати в дохід держави.

Міру
запобіжного заходу - підписку
про невиїзд залишити до набрання вироком законної сили.

На вирок
може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області протягом 15 діб з моменту
проголошення через Іваничівський районний суд.