А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарях судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11кп/777/257/14 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12.05.2014, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плоске Свалявського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, не судимого визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_10 визнаний винуватим в тому, що він 22.07.2013, біля 21 год., неподалік кафе «Сікрет» в м. Хуст, по вул. К.Січі, під час конфлікту з ОСОБА_8 вдарив її рукою в праве плече, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синцяна правому плечі, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, в порушення вимог ст.94 КПК України суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам процесуальним документам, в яких викладено показання сторони та свідків обвинувачення на досудовому розслідуванні, а також показанням, наданим ними в судовому засіданні, які суттєво різняться між собою.
Крім того, судом не надано належної оцінки тому, що потерпіла ОСОБА_8 перебуває з обвинуваченим у неприязних відносинах, а її брат, свідок ОСОБА_12 , наніс ОСОБА_10 удар в область голови дерев`яною битою, від чого обвинувачений отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, після чого не міг вчиняти будь-які дії відносно ОСОБА_8 . На думку ОСОБА_10 , намагаючись захистити свого брата від відповідальності, потерпіла через два дні після події подала до Хустського МВ УМВС завідомо неправдиве повідомлення про нібито вчинений обвинуваченим відносно неї злочин.
Під час досудового розслідування потерпіла показала, що обвинувачений наніс їй удар в праву руку кулаком лівої руки, а в судовому засіданні правою рукою. У своїх показаннях ОСОБА_8 стверджувала, що в мікроавтобусі «Мерседес-Віто» вона сиділа на правому пасажирському сидінні, в той час як свідки повідомили протилежні обставини сиділа за кермом. Цей доказ спростовує показання потерпілої ОСОБА_8 , її брата ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , який перебуває у дружніх відносинах із ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не були сторонніми перехожими, а були їх товаришами і після інциденту всі разом сіли у мікроавтобус та зникли з місця події.
Судом не надано належної оцінки акту судово-медичного обстеження № 551 та висновку експерта, які не відповідають вимогам ст.102 КПК України.
Суд, за наявності суперечливих доказів, не вказав у судовому рішенні, чому не взяв до уваги показання сторони захисту.
На підставі наведеного, обвинувачений просить ухвалений щодо нього вирок Хустського районного суду від 12.05.2014 скасувати, а його виправдати (закрити кримінальне.провадження ст.417 КПК України).
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_10 , промову прокурора та пояснення представника потерпілої, які просили залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_10 від 12.05.2014 без змін, як законний та обґрунтований, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні за вказаних обставин передбаченого ч.1 ст.125 КК України кримінального правопорушення повністю доведена дослідженими в суді наступними доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка ствердила, що між нею та ОСОБА_10 тривалий час існують неприязні відносини через те, що останній її постійно переслідує та чіпляється до неї. У день події, коли вона знаходилася на передньому пасажирському сидінні мікроавтобуса, обвинувачений через опущене нею вікно мікроавтобуса, з її сторони, почав ображати ОСОБА_8 різними нецензурними словами з погрозами, після чого вдарив її в праву руку, в область плеча. ЇЇ хлопець ОСОБА_13 вийшов з-за керма мікроавтобуса, а з ним також її брат ОСОБА_12 і останній відштовхнув обвинуваченого, після того, як той з ним зчепився, від чого ОСОБА_10 впав на землю. Після цього перехожі їх розборонили і вона з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поїхали геть.
Аналогічні в цілому показання, якими підтверджується вина ОСОБА_10 , надали й допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили показання потерпілої та попередніх двох свідків про факт сутички між обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
З висновку судово-медичної експертизи від 26.07.2013 № 554 вбачається, що у потерпілої виявлено вказані вище тілесні ушкодження саме на правому плечі (т.1, а.к.п. 12-13), дана обставина спростовує версію обвинуваченого та показання його рідного брата, свідка ОСОБА_10 , що потерпіла під час вказаної події нібито перебувала не на пасажирському, а на водійському сидінні мікроавтобуса, а тому наче і не могла отримати тілесні ушкодження з правого боку. Це ж підтвердив і допитаний апеляційним судом експерт ОСОБА_16 . Тому суд обґрунтовано піддав критиці показання братів Корпошів в цій частині.
Доводи сторони захисту про те, що потерпіла начебто могла сама собі спричинити вказані тілесні ушкодження з метою безпідставного обвинувачення ОСОБА_10 є сумнівні та не підтверджуються жодними доказами.
Посилання ОСОБА_10 на невідповідність акту судово-медичного обстеження № 551 (від 25.07.2013, т.1, а.к.п. 9-10) вимогам ст.102 КПК України не можна брати до уваги, оскільки ця норма процесуального закону встановлює вимоги до висновку судової експертизи (висновку експерта). Висновок судово-медичної експертизи № 554 від 26.07.2014 (т.1, а.к.п. 12-13) відповідає вимогам ст.102 КПК. Та обставина, що в його заключній частині експертом зазначено про можливість отримання потерпілою вказаних тілесних ушкоджень саме від ударів (а не від одного удару) затиснутими в кулак руками сторонньої особи не свідчить про неповноту або суперечливість висновку експерта.
Допитаний судом свідок ОСОБА_17 ствердив, що бачив лише сутичку між обвинуваченим та невідомими хлопцями, які вийшли з мікроавтобуса «Мерседес-Віто», тобто він з`явився поблизу місця події вже після сутички обвинуваченого із потерпілою, у зв`язку з чим у даному кримінальному провадженні такі не мають доказового значення.
Доводи ОСОБА_10 про наявність розбіжностей в показаннях потерпілої, наданих на досудовому слідстві і в суді: в першому випадку вона показала, що він нібито наніс ОСОБА_8 удар лівою рукою, а в другому правою не можна брати до уваги, оскільки дані розбіжності усунені під час судового розгляду справи встановлено, що правильні показання потерпіла надала саме в суді, оскільки такі узгоджуються із зазначеним висновком судово-медичної експертизи, яким встановлено локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілої та показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , показаннями допитаного в апеляційному суді судово-медичного експерта ОСОБА_16 .
Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
В ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України також наголошується, що у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених саме під час судового розгляду обставин, які досліджені безпосередньо в суді.
Судом дотримано вказані вимоги кримінального процесуального закону, обґрунтовано спростовано висунуті під час судового розгляду доводи сторони захисту, правильно відкинуто показання свідка ОСОБА_10 (рідного брата обвинуваченого), які не можна вважати достовірними, оскільки такі є суперечливі та спростовуються сукупністю інших, правильно взятих до уваги судом зазначених вище доказів, якими повністю доведено вину обвинуваченого.
Доводи ОСОБА_10 про нанесення йому удару в область голови дерев`яною битою свідком ОСОБА_12 не є предметом розгляду в суді саме у даному кримінальному провадженні, такі потребують окремої перевірки органом досудового розслідування і не спростовують вини обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України.
З огляду на викладене, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог КПК України є безпідставними.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалений щодо нього вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 12.05.2014 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: