АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/465/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000579 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000579 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва.

Зокрема, ухвала суду мотивована тим, що в обвинувальному акті, всупереч положень ч. 2 ст. 291 КПК України, відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням події злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, часу, місця, способу їх вчинення, мотивів і наслідків злочину, які прокурор вважає встановленими як такі, що вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та на підставі яких формулювалося в подальшому обвинувачення щодо останнього та визначалась правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Крім того, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення не зазначено ряд обставин, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, зокрема, орган досудового розслідування визначив правову кваліфікацію кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 191 КК України як привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах, однак, зазначивши у формулюванні обвинувачення та при правовій кваліфікації дій підозрюваного дві форми розкрадання чужого майна (привласнення та розтрата), відсутній виклад обставин щодо правомочності підозрюваного відносно предмета розкрадання, зокрема, чуже майно було ввірене йому чи перебувало в його віданні.

З даних обвинувального акту вбачається, що в ньому не в повній мірі зазначені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема відсутні відомості про наявність у нього малолітньої дитини, про яку на підготовчому судовому засіданні зазначив обвинувачений, відсутні відомості про наявність чи відсутність у нього будь-яких пільг. Обвинувальний акт не містить відомості про слідчого, який його склав, при цьому підпис слідчого не засвідчений печаткою відповідного органу, відсутні відомості про дату, місце його затвердження та уповноваженого прокурора, який його затвердив.

Крім того, до обвинувального акту долучено лише розписку підозрюваного ОСОБА_10 про отримання ним копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, яка засвідчена підписом захисника ОСОБА_11 . Проте, відсутня розписка про вручення копії обвинувального акту з додатками захиснику ОСОБА_11 , як того вимагають положення ст. 293 КПК України, на підтвердження дотримання в ході досудового розслідування права на захист підозрюваного ОСОБА_10 .

Також, цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави долучений до обвинувального акту не містить прізвище, імя та по батькові прокурора, який подає позов до суду у даному кримінальному провадженні.

З реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що у кримінальному провадженні в ході досудового розслідування захист підозрюваного здійснював захисник ОСОБА_11 , разом з тим в реєстрі відсутні відомості, що слідчим приймалось відповідне процесуальне рішення про залучення захисника у кримінальному провадженні, в тому числі в реєстрі матеріалів досудового розслідування у переліку процесуальних дій відсутні дані, що стороною обвинувачення захиснику та підозрюваному при повідомленні про завершення досудового розслідування було повідомлено про можливість надання матеріалів, зібраних стороною захисту.

Відповідно до реєстру проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було доручено слідчому СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 , який вчиняв під час розслідування процесуальні дії та приймав процесуальні рішення з початку липня 2014 року, однак обвинувальний акт було складено 29 серпня 2014 року слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13 за відсутності належним чином підтверджених повноважень на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 . А долучений до обвинувального акту витяг з кримінального провадження №000579 від 30 серпня 2014 року, не може бути належним підтвердженням повноважень слідчого ОСОБА_13 на проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні станом на 29 серпня 2014 року на момент складання обвинувального акта та інших процесуальних дій і рішень, що приймалися останнім до складання обвинувального акту.

Крім того, у витягу з кримінального провадження №000579 взагалі відсутні відомості про слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 , який вчиняв у даному кримінальному провадженні під час розслідування процесуальні дії та приймав процесуальні рішення.

Також, в порушення вимог ч. 4 ст. 110 КПК України у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про те, що приймалося таке процесуальне рішення як обвинувальний акт із зазначенням відповідних реквізитів даного процесуального рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що вказана ухвала суду про повернення обвинувального акту прокурору не відповідає вимогам закону та є необґрунтованою.

При цьому, прокурор вказує, що суд першої інстанції вказуючи в ухвалі на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та обґрунтовуючи цю відповідність зауваженнями до змісту і форми викладу слідчим фактичних обставин кримінальних та правильності їх кваліфікації, всупереч положень ст. 314 КПК України вийшов за межі підготовчого судового засідання та надав їм оцінку без розгляду справи по суті.

Також, апелянт вказує, що надісланий до Дніпровського районного суду м. Києва обвинувальний акт за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України, не містить положення, що суперечать одне одному, в ньому не наведено неприпустиму натуралізацію опису злочину, він підписаний слідчим та затверджений прокурором та до нього до нього додано всі необхідні додатки.

Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладаються ті обставини кримінального правопорушення, які саме прокурор вважає встановленими. При цьому, положення ч. 2 ст. 337 КПК України надають право прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитися від підтримання державного обвинувачення, а відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Що стосується наведених судом першої інстанції недоліків обвинувального акту в частині форми викладення змісту і опису обставин кримінальних правопорушень та їх кваліфікації, то на думку прокурора, вони не можуть бути перешкодою до призначення судового розгляду на підставі поданого обвинувального акту відносно ОСОБА_7 .

На вказану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, захисником ОСОБА_11 поданні заперечення, в яких він просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати, а матеріали провадження повернути на новий судовий розгляд, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції не в повній мірі діяв у відповідності до вказаних положень закону.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, серед інших відомостей, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що в ньому викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які суд помилково назвав формулюванням обвинувачення. Однак, в цих фактичних обставинах, не викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , оскільки не викладені обставини щодо правомочності останнього відносно предмета злочинного посягання, зокрема, чуже майно йому було ввірене чи перебувало в його відданні, враховуючи те, що при правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 зазначено дві форми розкрадання чужого майна: привласнення та розтрата. При цьому, наявний в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає наведеній в ньому правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 , оскільки викладені фактичні обставини щодо заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, а кваліфіковані дії як привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, на що вірно вказав суд першої інстанції в своїй ухвалі.

Наведене, а також відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення із зазначенням події злочину, обставин його вчинення, часу, місця, способу його вчинення, мотивів і наслідків та із зазначенням всіх елементів складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона), на що в даному випадку наголошує, в порядку ст. 404 КПК колегія суддів, є безумовними підставами для повернення обвинувального акта прокурору, адже наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується й з висновком суду першої інстанції про те, що в порушення вимог п. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено повне прізвище, ім`я та по батькові слідчого, який склав обвинувальний акт, та не зазначено місце його складення. Разом з тим, вказівка суду першої інстанції про необхідність засвідчення слідчим свого підпису печаткою, підлягає виключенню.

Що стосується вказівки суду першої інстанції про зазначення в обвинувальному акті неповних даних про обвинуваченого, а саме, не зазначення відомостей про наявність у нього малолітньої дитини та не зазначення про наявність чи відсутність у нього будь яких пільг, то на думку колегії суддів, ця вказівка суду не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, адже суперечить вимогам п. 2 ст. 291 КПК України, який передбачає, що в обвинувальному акті мають зазначатися конкретні відомості про обвинуваченого: прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого, дата та місце народження, місце проживання, громадянство, які як вбачається з обвинувального акту зазначені в ньому.

Щодо іншої підстави повернення обвинувального акта прокурору недолучення до обвинувального акта розписки захисника ОСОБА_11 про отримання його копії, то колегія суддів приходить до висновку про виключення з ухвали суду і даної вказівки, оскільки, хоча приписи ст. 293 КПК України і регламентують одночасно з переданням обвинувального акта до суду вручення захиснику під розписку його копії та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, проте, ч. 4 ст.291 КПК України передбачає чіткий перелік документів, що додаються до обвинувального акта, серед якого не зазначена розписка захисника, а надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Окрім цього, відсутність в цивільному позові даних прокурора, яким він заявлений, також не є, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, підставою для повернення обвинувального акта, а тому ця вказівка суду першої інстанції підлягає виключенню з ухвали.

Крім того, зазначення судом першої інстанції, як підстави повернення обвинувального акта прокурору - порушення слідчим вимог КПК України при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме не зазначення всіх процесуальних дій, проведених під час розслідування, та не зазначення в ньому даних щодо повноважень слідчих в даному кримінальному провадженні, також є помилковим та підлягає виключенню, оскільки відповідно до п. 3 ч.3 ст.314 КПК України, повернути обвинувальний акт можливо, якщо саме він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000579 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України - змінити.

Виключити з ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року вказівки суду, як підставу повернення обвинувального акту: недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, неповне зазначення анкетних даних обвинуваченого, відсутність в цивільному позові даних про прокурора, яким він заявлений і відсутність розписки захисника про отримання обвинувального акту, а також відсутність даних щодо повноважень слідчих у даному кримінальному провадженні та відсутність печатки слідчого.

В порядку ст. 404 КПК України доповнити ухвалу суду вказівкою про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору і через відсутність в ньому формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 191 КК України.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4