АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 612/809/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1037/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Близьнюківського районного суду Харківської області від 14 січня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Грозний, Чеченської республіки, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не військовозобов`язаний, не працюючий, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 24.06.2011 року Лозівським міськрайоннм судом Харківської області за ч.2 ст. 296 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком 2 роки;

- 09.07. 2012 року Лозівським міськрайоннм судом Харківської області за ч.1 ст. 309, ст.71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 28.03. 2013 року по відбуттю покарання.

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Як встановив суд, у вересні 2014 року, ОСОБА_7 та особа, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, попередньо домовилися про спільне вчинення тяжкого злочину, а саме про відкрите викрадення чужого майна в смт. Близнюки, Харківської області.

З цією метою, для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 та особа, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, спільно, на автомобілі ВАЗ 2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під управлінням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, який останній завчасно та навмисно взяв у користування у гр. ОСОБА_9 для вчинення запланованого злочину, 21.09. 2014 року та 30.09. 2014 року приїжджали із м. Лозова в смт. Близнюки, Харківської області. Кожного разу, прибувши в смт. Близнюки,» ОСОБА_7 наказував особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, чекати його в заздалегідь обумовленому та зручному місці, неподалік від місця скоєння нападу на потерпілих, з метою, в подальшому швидко покинути місце вчинення злочину.

Після цього:

21 09 2014 року, близько 14.00 години, ОСОБА_7 прослідував до 1-го під їзду, будинку АДРЕСА_2 де діючи з прямим умислом на відкрите заволодіння чужим майном, застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито, шляхом ривку, зірвав рукою з шиї потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належний їй золотий ланцюжок 585 проби, вагою 20,31 грам, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 3153 від 02.10.2014 року шість тисяч сто сорок сім гривень дві копійки, чим потерпілій завдано матеріальну шкоду на вказану суму.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 365 - ЛЗ/14 від 04.10.2014 року, ОСОБА_10 , були спричинені садна на правій боковій поверхні шиї в нижній третині, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного пошкодження;

- 30.09.2014 року, близько 09 години 45 хвилин, ОСОБА_7 прослідував до будинку АДРЕСА_2 , де, діючи з прямим умислом на відкрите заволодіння чужим майном, застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито, шляхом ривку, зірвав рукою з шиї потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 належний їй золотий ланцюжок 585 проби, вагою 15,05 грам з золотим кулоном 585 проби вагою 4 грами, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 3292 від 16.10.2014 року чотири тисячі триста шістдесят гривень вісімдесят вісім копійок та одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять гривень чотири копійки відповідно, чим потерпілій завдано матеріальну шкоду на загальну суму 5519,92 грн.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 366 -ЛЗ/14 від 04.10.2014 року ОСОБА_11 , були спричинені садна в області родимки на задній поверхні шиї в нижній третині, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного пошкодження.

Кожного разу, заволодівши викраденим, ОСОБА_7 та особа, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, на автомобілі ВАЗ 2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під управлінням останньою, з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли та в подальшому розпорядилися ним за власним розсудом.

Крім того, ОСОБА_7 , 28.09.2014 року, близько 12.00 години, знаходячись біля будинку №29 по вул. Володарського в м. Лозова Харківської області, побачив ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на шиї у якої знаходився золотий ланцюжок. Тоді у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення даного ланцюжка і він, діючи з прямим умислом на відкрите заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, прослідував за ОСОБА_12 у під`їзд №6 вищевказаного будинку, де застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_12 , відкрито, шляхом ривку, зірвав рукою з її шиї золотий ланцюжок 585 проби, вагою 40 грам, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 3228 від 06.10.2014 одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень двадцять копійок, чим потерпілій завдав матеріальну шкоду на вказану суму.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину, з викраденим майном зник та в подальшому розпорядився ним за власним розсудом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення, просить призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину, оскільки, на його думку, суд не в повній мірі врахував пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, а також безпідставно не визнав пом`якшуючою обставиною наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Близьнюківського районного суду Харківської області від 14 січня 2015 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. В обґрунтування своєї апеляції захисник посилається на наявність кількох пом`якшуючих обставин, які, на його думку, дають підстави застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України. Крім того, захисник посилається на відшкодування ОСОБА_7 заподіяної потерпілим шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляції, думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачений повністю визнав обставини вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і за згодою його та всіх учасників судового засідання, суд першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджував докази щодо цих обставин, а тому вирок в частині фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, та згідно ст. 65 КК України враховано й дані, що характеризують особу, який раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, постійного місця роботи не має, за місцем мешкання характеризується формально позитивно, на момент винесення вироку на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, проте перебував на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «Вживання наркотичних речовин із шкідливими наслідками».

Крім того, суд обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі і ті, на які посилається в апеляції обвинувачений.

Разом з тим, суд, також, правильно визнав наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Що стосується посилань обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав пом`якшуючу обставину наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, то колегія суддів зазначає, що ця обставина сама по собі не може бути підставною для призначення більш м`якого покарання особі, яка вчинила тяжкий злочин, та раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності.

Посилання захисника про необхідність застосування ст. 69 КК України з подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки як вбачається з ст. 69 КК України застосування даної норми закону є правом, а не обов`язком суду. Суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про неможливість застосування ст.ст. 69, 75 КК України, та обґрунтовано зазначив, що з урахуванням особи винного та обтяжуючої обставини рецидив злочину, вищевказані пом`якшуючі обставини не можуть вважатися такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_13 покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів, вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого.

З огляду на це, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни вироку за доводами апеляцій і призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: