АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Салькове Гайворонського району Кіровоградської області, українець, громадяни України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в м. Києві без постійного місця проживання, раніше судимий:

- вироком Деснянськогорайонного суд м. Києва від 24.06.2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, звільнений 25.06.2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,
засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_13 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу ОСОБА_13 залишено без зміни. В строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 23.07.2014 року по 25.07.2014 року та з 05.09.2014 року по 29.10.2014 року.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, українець, громадяни України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає в м. Києві без постійного місця проживання, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що 22.07.2014 року приблизно о 23:30 год. ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , повторно відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_16 , а саме: чохол від ноутбуку «Golla Sleeve With Binding Toronto Black», в середині якого знаходився ноутбук, марки «LAVRKV/HP Pavilion (E3C65EA) Black Metallic» вартістю 3 498 грн. 98 коп.

Після чого, ОСОБА_13 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 3 498 грн. 98 коп.

Крім того, 22.07.2014 року приблизно о 23:45 год. ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_16 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно нанесли потерпілому тілесні ушкодження, які згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 2042 від 25.07.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Так, ОСОБА_13 підійшов впритул до ОСОБА_16 , а ОСОБА_15 у цей час наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_16 впав на підлогу.

Після чого, ОСОБА_13 , долаючи волю потерпілого ОСОБА_16 до опору, наніс останньому шість ударів руками і ногами по голові та тулубу, притискаючи його до підлоги, коли ОСОБА_16 намагався підвестися на ноги, ОСОБА_15 наніс потерпілому два удари в ділянку тулубу та голови, таким чином подолавши його волю до опору.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить виправдати його за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки дане кримінальне правопорушення він не вчиняв, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_16 першим наніс удар ОСОБА_13 , а тому вважає, що з його боку була самооборона.

В обґрунтування наведеного посилається на те, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтується на неправдивих показаннях ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які оговорили ОСОБА_13 ; суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 ; вважає себе непричетним до викрадення ноутбука потерпілого, оскільки обвинувачений ОСОБА_15 у суді дав показання про те, що саме він викрав ноутбук та збув його.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити новий виправдувальний вирок, звільнити ОСОБА_13 з-під варти в залі суду. У подальшому просив вирок суду скасувати, а провадження закрити.

Вважає, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Факт заволодіння ноутбуком достовірно не встановлений, оскільки його не було оглянуто, не встановлено, кому та коли продано, куди спрямовано гроші від продажу. Свідки по справі не були очевидцями події, належних доказів, які б спростовували показання ОСОБА_18 в справі немає, а тому вважає, що його винність у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеньне доведена.

Вирок суду щодо ОСОБА_15 в апеляційному порядку не оскаржувався.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних на досудовому слідстві та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності і доводи апелянтів цього не спростовують.

Як убачається з показань потерпілого ОСОБА_16 у судовому засіданні суду першої інстанції, він чітко вказав на ОСОБА_13 , як на особу, яка 22.07.2014 року близько 23:30 год. в квартирі АДРЕСА_4 відкрито викрала в нього ноутбук, після чого між ними виник словесний конфлікт та ОСОБА_13 наніс йому тілесні ушкодження. Зазначене підтвердив й обвинувачений ОСОБА_15 у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_13 у наданих в судовому засіданні показаннях не заперечував, що 22.07.2014 року ввечері під час перебування в квартирі АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_15 наносив потерпілому ОСОБА_16 тілесні ушкодження.

Наведені показання щодо фактичних обставин учинення кримінальних правопорушень узгоджуються між собою. Підстав не брати до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_16 та свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, як і підстав для обмови ОСОБА_19 , судом не встановлено.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував усі надані по справі показання, перевірив належним чином висунуті на свій захист доводи ОСОБА_13 , вмотивувавши свої висновки у вироку.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що ноутбуком потерпілого він не заволодівав, а удари ОСОБА_16 наніс в стані необхідної оборони, з огляду на наведені показання, суд оцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, зменшення ступеня тяжкості вини та уникнення покарання за вчинення умисних кримінальних правопорушень.

Наведені показання свідків, обвинуваченого ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_16 про обставини вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень є логічними, детальними та послідовними, не містять суперечностей та не викликають сумнівів у їх правильності, узгоджуються між собою, а також об`єктивно підтверджується зібраними під час досудового слідства та перевіреними в судовому засіданні доказами по справі, а саме: даними протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_16 від 23.07.2014 року про відкрите заволодіння ОСОБА_13 його ноутбуком; даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_16 від 06.08.2014 року про те, що ОСОБА_13 разом із невідомою йому особою нанесли йому тілесні ушкодження; даними рахунку-фактури №РОЗ310141536 від 12.12.2013 року, згідно якого вартість ноутбука марки «LAVRKV/HP Pavilion (E3C65EA) Black Metallic» складає 3 498 грн. 90 коп., де отримувачем є потерпілий ОСОБА_16 ; даними протоколу огляду місця події від 23.07.2014 року з фототаблицею до нього, згідно якого проводився огляд місця події - квартири АДРЕСА_4 , в ході якого були зроблені змиви речовини бурого кольору схожі на кров з підлоги в коридорі; даними протоколу відібрання зразків для експертизи від 06.08.2014 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_16 відібрано зразки крові для проведення експертизи; даними висновку експерта № 299 від 29.08.2014року, згідно якого на наданому на експертизу ватному тампоні зі змивом речовини бурого кольору, при визначенні групової належності крові в об`єкті №1 виявлений антиген Н, що не виключає можливість походження даної крові від потерпілого ОСОБА_16 ; даними висновку експерта № 298 від 02.09.2014 року, згідно якого на наданих на експертизу спортивних брюках, вилучених у ОСОБА_13 , в об`єктах №2-9 виявлена кров людини, при визначенні групової належності крові в об`єктах №№ 2, 5-8 виявлений антиген Н, що не виключає можливість походження даної крові від потерпілого ОСОБА_16 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.07.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , де потерпілий вказав на ОСОБА_13 , як на особу, яка 22.07.2014 року за адресою: АДРЕСА_4 відкрито викрала у нього ноутбук марки «LAVRKV/HP Pavilion (E3C65EA) Black Metallic» та нанесла йому тілесні ушкодження; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.08.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_16 та фототаблицею до протоколу, в ході якого останній підтримав свої показання та послідовно розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення відносно нього 22.07.2014 року в квартирі АДРЕСА_4 , та показав місце, де і як ОСОБА_13 відібрав у нього ноутбук; місце, де обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_15 наносили йому удари; даними висновку експерта № 2042 від 25.07.2014 року, згідно якого у ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

З огляду на правильно встановлені судом фактичні обставини, дії ОСОБА_13 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому доводи апелянтів про відсутність доказів винності ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, неправильну кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 125 КК України з огляду на наявність у діях ОСОБА_13 самооборони, безпідставні.

Також спростовуються матеріалами справи доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_20 . Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_20 допитана судом першої інстанції, суд дав належну оцінку її показанням та виклав їх у вироку суду.

Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності. Як убачається з матеріалів справи, як досудове так і судове слідство по справі проведено з дотриманням норм КПК України.

Покарання ОСОБА_13 призначене відповідно до ст. 65 КК України з дотриманням положень ст. 70 КК України.

Істотних порушень норм закону при перевірці справи апеляційним судом, що унеможливили б прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, стали б підставою для зміни вироку суду з мотивів, указаних обвинуваченим, колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 з наведених у них підстав, задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без зміни як законний та обгрунтований.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, - без зміни.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/227/2015 Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_21
Доповідач: ОСОБА_1