АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбор Львівської обл., громадянина України, з середньою освітою, спільно проживає але не перебуває у шлюбі , має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює менеджером в ТОВ «Шовчер ЮР Сервіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого : 06 листопада 2006 року Дніпровським районним судом м.Києва за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна, звільненого 08.12.2012 року за відбуттям строку покарання,-
у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за участі:
прокурора - ОСОБА_8
захисника обвинуваченого - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_7
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Згідно зі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
По справі вирішено питання про речові докази та судові витрати .

Згідно з вироком суду першої інстанції, 18 серпня 2014 року, приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи намір на крадіжку чужого майна, підійшов до автомобіля марки «Volvo», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , припаркованого біля будинку № 64 на вул.Щербакова в м.Києві, який належить ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний намір, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніше заготовленого пристрою для відкривання дверей та вимкнення сигналізації в автомобілях, відчинив ліві задні двері зазначеного автомобіля.

Після цього, ОСОБА_7 із заднього сидіння в салоні автомобіля взяв рюкзак чорного кольору, в якому знаходились наступні речі, а саме: ноутбук марки «НР» із зарядним пристроєм, вартістю 2000 грн.; гумовий килимок, вартістю 600 грн.; ліхтарик марки «Фенікс», вартістю 1200 грн.; набір інструментів марки «Лазерман сурж» розкладний, вартістю 1400 грн.; диск електронної пам`яті «WD Elements» p/n: WDBUZG0010BBK-04, SN WX71AB3E7385, вартістю 500 грн., що належать ОСОБА_10 . Після таємного викрадення належного ОСОБА_10 майна, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Всього, повторно таємно, викравши майно ОСОБА_10 на загальну суму 5700 грн., ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, однак був затриманий працівниками міліції.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 визнається винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Не погодившись із ухваленим щодо ОСОБА_7 вироком суду, від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не надано належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи та особі засудженого.
Зокрема, ОСОБА_7 будучи раніше судимим за вчинення тяжкого корисливого злочину, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, з чого вбачається, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив та представляє небезпеку для суспільства.
Також, засуджений перебуває на обліку у лікаря нарколога, що також свідчить про його антисоціальний спосіб життя.
Окрім того, при призначенні міри покарання судом не враховано, що ОСОБА_7 заздалегідь розробив план та ретельно готувався до вчинення корисливого кримінального правопорушення, а саме умисно використовуючи для викрадення майна потерпілого заздалегідь підготовлене знаряддя злочину електронний пристрій.

ОСОБА_7 добровільно в повному обсязі завдані збитки потерпілому не відшкодував, заподіяну шкоду не усунув, викрадене майно повернуто потерпілому лише за втручанням працівників правоохоронних органів, що свідчить про його нещирість у ставленні до вчиненого та небажанні виправити ситуацію.

Всупереч вимогам закону у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року не вмотивовано висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання. Судом першої інстанції не наведено, а серед матеріалів провадження відсутні дані на підставі яких можливо дійти обґрунтованого висновку щодо правомірності звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Апеляцій від інших учасників кримінального провадження , змін та доповнень до апеляції , а також заперечень на апеляцію не надходило .
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргута надав суду аналогічні пояснення, ставлення до апеляції обвинуваченого та його захисника , які просили відхилити апеляційну скаргу прокурора та залишити вирок суду першої інстанції без змін , частково дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючи даних обвинуваченого , заслухавши сторони кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого , обговоривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора ОСОБА_6 підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 та ч.1 ст. 404 КПК України колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України , як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ) , вчинена повторно і в цій частині також вирок суду першої інстанції ніким не оспорюється .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині , перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено .

Відповідно до вимог ст.420 КПК України, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок .

Таким чином , стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону в частині неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України , то колегія суддів находить їх слушними .

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного , та обставини що помякшують та обтяжують покарання .

Так , приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції у вироку вказав на те, що він врахував особу винного , що він офіційно працює, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, наявність обставини, що пом`якшує його покарання щире каяття , та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, наявність постійного місця проживання, а також конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, зокрема, відсутність до обвинуваченого з боку потерпілого претензій матеріального характеру . При таких обставинах , суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, тому його слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки , що не в повному обсязі відповідає матеріалам кримінального провадження в цій частині .

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в цілому дотримався загальних засад призначення покарання , передбачених ст. 65 КК України і при альтернативній санкції ч.2 ст. 185 КК України правильно визначив вид покарання для обвинуваченого саме в якості позбавлення волі на певний строк . Врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості . Відсутність обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України . Наявність обставини , що пом`якшує покарання щире каяття . Однак , не врахував у повному обсязі дані про особу винного . Правильно врахувавши наявність постійного місця проживання, постійного місця роботи , що він має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не надав належної оцінки іншим обставинам які характеризують особу винного і які мають визначальне значення при призначенні покарання і , як наслідок помилково прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і відповідно про звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України .

На думку колегій суддів поза увагою суду при вирішенні зазначеного питання було залишено те , що суд мав належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини , які мають значення для справи . При звільненні від відбування покарання суд не врахував , що обвинувачений раніше був судимий вироком від 06 листопада 2006 року за скоєння тяжкого корисного злочину за ч.2 ст. 187 КК України об`єктом посягання якого , крім іншого , є власність особи і після звільнення за відбуттям строку покарання , через не тривалий час ( менше ніж два роки ) будучи раніше судимим , знову скоїв умисний злочин проти власності , навіть не дивлячись на народження його дитини незадовго до скоєння ним кримінального правопорушення , що переконливо свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і відсутність критичних висновків до своїх дій . Крім того , суд першої інстанції взагалі необґрунтовано послався на відсутність до обвинуваченого з боку потерпілого претензій матеріального характеру виходячи з того , що , як обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі заступника прокурора , викрадене майно повернуто потерпілому лише за втручанням працівників правоохоронних органів, а також враховуючи те , що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані , в яких би потерпілий заявляв про відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого . Більше того , це питання окремо у потерпілого не зясовувалося .

Таким чином призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості , особу винного , який має постійне місце проживання , постійне місце роботи , малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 але будучи раніше судимим за скоєння тяжкого корисного злочину за ч.2 ст. 187 КК України проти власності особи , після звільнення за відбуттям строку покарання , через не тривалий час на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин проти власності особи .

Відсутність обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України . Наявність обставини , що пом`якшує покарання щире каяття .

Тому, відповідно до положень наведених у ст.50 КК України, а саме мети покарання, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції та ухваленням нового вироку з призначенням обвинуваченому покарання без застосування вимог ст.75 КК України і саме таке покарання буде відповідати з урахуванням вищевикладених підстав принципу індивідуалізації покарання , який міститься в ст. 65 КК України .

Визначаючи розмір покарання у виді позбавлення волі , виходячи з вищенаведених підстав на думку колегії суддів , його слід залишити в тих межах які призначив суд першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 376 , 404 , 405, 407, 409 , 413 , 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України задовольнити .

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України , - скасувати .

Ухвалити новий вирок , яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі , строком на 04 ( чотири ) роки .

В іншій частині вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12.01.2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін .

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу взяття його під варту, в порядку виконання вироку.
Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення .

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/596/2015
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1