Провадження № 11/792/401/13
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.1,4,6,11,12 ч.2 ст.115,
ч.3 ст.27 п.п.6,11,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.4 ст.187,
ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2013 р. Колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого - судді Латюка П.Я.,

суддів Задворного О.Л.,
Козачка С.В.,

з участю секретарів

судового засідання Крисюк В.С.,
Купельської Н.П., Молодої І.О.,

Мазур О.В.,
Томусяка Р.В.,

прокурора Павлишина В.І.,

потерпілої ОСОБА_6,

представника

потерпілих ОСОБА_7,

ОСОБА_8 ОСОБА_9,

засуджених ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12,

ОСОБА_13,

та їх захисників ОСОБА_14,
ОСОБА_15,

ОСОБА_16, ОСОБА_17,

ОСОБА_18, ОСОБА_19,

ОСОБА_20, ОСОБА_21,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому
кримінальну справу за апеляціями
прокурора, який брав участь в розгляді
справи, засудженого ОСОБА_13 та його
захисника - адвоката ОСОБА_19,
засудженої ОСОБА_11, захисника
засудженого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_18,
захисників засудженого ОСОБА_10 -
ОСОБА_15, адвоката ОСОБА_21 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від
20 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та жителя АДРЕСА_1, поляка,
громадянина України, раніше судимого:

- 14 червня 2006 року за ч.3 ст.185
КК України на 4 роки позбавлення волі,
на підставі ст.75 КК України звільненого
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК
України, та призначено покарання у виді
15 років позбавлення волі, з
конфіскацією всього належного йому
майна, крім житла.

За ч.4 ст.187, п.4 ч.2 ст.115, п.11 ч.2 ст.115
КК України ОСОБА_10 виправдано за
недоведеністю участі у вчиненні
злочину.

Запобіжний захід до набрання
вироком законної сили залишено
попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання
постановлено обчислювати з дня
проголошення вироку, із зарахуванням в
цей строк часу тримання під вартою з 06
жовтня 2008 року по 19 травня 2013 року;

ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та
жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина
України, раніше судимого:

- 28 лютого 2001 року за ч.2 ст.140 КК України,
із застосуванням положень ст.ст.44, 45 КК
України, на 6 місяців позбавлення волі
умовно, з іспитовим строком тривалістю
1 рік;

- 25 квітня 2002 року за ч.3 ст.185, ст.69, ч.2
ст.185; ст.15 ч.2 ст.185; ч.2 ст.186, ст.70 КК
України на 1 рік 6 місяців позбавлення
волі, звільненого 07.08.2003 року за
відбуттям строку покарання;

- 28 жовтня 2004 року за ч.2 ст.186 КК України
на 4 роки позбавлення волі, звільненого
22.08.2008 року за відбуттям строку
покарання,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК
України, та призначено покарання у виді
15 років позбавлення волі, з
конфіскацією всього належного йому
майна, крім житла.

За ч.4 ст.187, п.4 ч.2 ст.115, п.11 ч.2 ст.115
КК України ОСОБА_13 виправдано за
недоведеністю участі у вчиненні
злочину.

Запобіжний захід до набрання
вироком законної сили залишено
попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання
постановлено обчислювати з дня
проголошення вироку, із зарахуванням в
строк часу перебування під вартою з 06
жовтня 2008 року по 19 травня 2013 року;

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10, ОСОБА_13,
ОСОБА_12:

- на користь ОСОБА_7 2065,98 грн.
матеріальної та 75000 грн. моральної
шкоди;

- на користь ОСОБА_8 8548,76 грн.
матеріальної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10, ОСОБА_13 на
користь

ОСОБА_6 та ОСОБА_22 12461,87 грн.
матеріальної та 75000 грн. моральної
шкоди кожному.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто на користь НДЕКЦ УМВС України
в Хмельницькій області витрати за
проведення експертиз на загальну суму
1671,23 грн. з ОСОБА_10, ОСОБА_13 по 488,43 грн., з
ОСОБА_12 - 694,37 грн.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку с.
Юрченки Летичівського району
Хмельницької області, зареєстровану за
адресою: АДРЕСА_3, жительку
АДРЕСА_4, українку, громадянку України,
з середньою спеціальною освітою,
розлучену, має на утриманні
неповнолітню дитину, працюючу, раніше
не судиму,

визнано винною у вчиненні злочинів,
передбачених ч.1 ст.366 (в редакції закону
від 05.04.2001 року) за епізодом, який мав
місце 24.04.2008 року, ч.2 ст.189 КК України, та
призначено покарання:

- за ч.1 ст.366 КК України (в редакції
закону від 05.04.2001 року) на підставі ч.5
ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнено від
покарання;

- за ч.2 ст.189 КК України - 3 роки
позбавлення волі.

За ч.2 ст.364 КК України ОСОБА_11
виправдано за недоведеністю її вини, а
за ч.3 ст.27 ч.4 ст.187 КК України - за
недоведеністю участі у вчиненні
злочину.

Запобіжний захід до набрання
вироком законної сили залишено
попередній - підписку про невиїзд.

Позов ВАТ „Райффайзен банк
„Аваль"" про стягнення заборгованості
по кредитному договору на суму 15528,21
доларів США, що по курсу Національного
банку становить 123 227,22 грн. залишено без
розгляду.

Речові докази:

- автомобіль «Деу-Ланос»,
держномер НОМЕР_1, що знаходиться на
зберіганні у ВДАІ м. Хмельницького, та
свідоцтво про реєстрацію автомобіля
«Деу-Ланос», серії НОМЕР_2, що
знаходиться на зберіганні в камері
схову Хмельницького МВВС - повернуто
ОСОБА_17;

- мобільний телефон
«Бенкю-Сіменс-ЕР81» в корпусі
чорно-сірого кольору з стартовим
пакетом, що зберігається в камері схову
Хмельницького МВВС - повернуто ОСОБА_11;

- металевий предмет сірого
кольору, розмірами 13x4 мм.; спортивну
біту коричневого кольору, довжиною 65,6
см.; складний туристичний ніж з металу
сірого кольору; розкладний туристичний
ніж з металу білого кольору, довжиною
17,4 см.; п'ять ключів з металу білого
кольору на кільці; 12 паперових
конвертів із змивами та зразками крові,
що знаходяться на зберіганні в камері
схову Хмельницького МВВС -
постановлено знищити;

- дві відеокасети, три диски,
вилучені сліди пальців рук
постановлено зберігати при справі;

- фотокарту ОСОБА_24, дві картки
кредитної компанії «Скарбниця» на
ОСОБА_24, конверт із листом на 1 аркуші,
що знаходяться на зберіганні в
Хмельницькому МВВС - постановлено
повернути ОСОБА_7;

- пластикове посвідчення водія на
ім'я ОСОБА_12, категорія «В», яке
знаходиться на зберіганні в
Хмельницькому МВВС - повернуто ОСОБА_12;

- посвідчення водія НОМЕР_3,
категорії «В»,«С»,«Д»,«Е», талон
попередження НОМЕР_4, тимчасовий
реєстраційний талон НОМЕР_5, портмоне
чорного кольору з трьома картками
«Приватбанку», пластикову картку
«Правекс банку - ВІЗА», що знаходяться
на зберіганні в Хмельницькому МВВС -
повернуто ОСОБА_10

Решту речових доказів:

- мобільний телефон «Нокіа-110» в
корпусі помаранчевого кольору, з
акумуляторною батареєю та стартовим
пакетом «Білайн», Імеі-НОМЕР_6,

- чорну сумку-барсетку з поясом
чорного кольору,

- мобільний телефон «Самсунг-С 300»
чорного кольору, з акумуляторною
батареєю, Імеі: НОМЕР_7,

- мобільний телефон «Нокіа-1100» в
корпусі сірого кольору,

що знаходяться на зберіганні в камері
зберігання речових доказів
Хмельницького MB УМВС України в
Хмельницькій області, а також передані
на депозитний рахунок Хмельницького MB
гроші ОСОБА_10 у розмірі 1147 грн. 50 коп.,
обернуто в рахунок відшкодування
шкоди;

- паперовий згорток з 1.4 гр. висушеної
подрібненої речовини рослинного
походження зеленого кольору та кришку
із синтетичного матеріалу з металевою
вставкою з 0,16 г. речовини рослинного
походження постановлено знищити.

Цим же вироком засуджено і
ОСОБА_12, відносно якого колегією суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ постановлено ухвалу.

За вироком суду, « 05.06.2008 року ОСОБА_11
разом з чоловіком ОСОБА_25, придбала за 37
тисяч доларів США у ОСОБА_7 будинок
АДРЕСА_5. Надалі ОСОБА_11, будучи
власником агентства нерухомості
„Оберіг" в м. Хмельницькому,
пообіцяла допомогти ОСОБА_24 придбати
однокімнатну квартиру в кредит. Для
цього, за усною домовленістю, отримала
від ОСОБА_24 аванс в сумі 18 тисяч
доларів США. Отримати кредит на
придбання квартири не вдалось, ОСОБА_24
частинами забрав у ОСОБА_11 10 тисяч
доларів США. Станом на 02.10.2008 року
ОСОБА_11 залишалось повернути 8 тисяч
доларів США, які ОСОБА_24 неодноразово
просив ОСОБА_11 повернути, однак
остання його вимоги ігнорувала.

На початку жовтня 2008 року ОСОБА_24 знову
звернувся до ОСОБА_11 з вимогою негайно
повернути гроші, остання запевнила, що
зможе повернути кошти тільки упродовж
двох місяців. Не погодившись з цим
ОСОБА_24 продовжував вимагати
повернення грошей. На цьому ґрунті у
ОСОБА_11 виникли неприязні відносини з
ОСОБА_24 і 02.10.2008 року ОСОБА_11 після
чергового конфлікту з ОСОБА_24,
звернулась до свого знайомого ОСОБА_12 з
пропозицією, щоб він спільно зі своїми
знайомими поговорив з ОСОБА_24,
налякавши останнього, схиливши до
відстрочення повернення боргу, а
згодом на неповернення та припинення
вимог ОСОБА_24, фактично найняла їх та
оплатила дані послуги. Коли це не
вдалось здійснити не заперечувала, щоб
із ОСОБА_24 було вирішено, так, що він
більше не буде висувати до неї ніяких
вимог, дала згоду насильницьким чи
шляхом погроз, через підсудних
здійснити вимоги щодо не повернення
боргу, які здійснили їх та заподіяли
ОСОБА_24 та ОСОБА_26 тілесних ушкоджень,
які заподіяли смерть.

Усвідомлюючи протиправність такої
пропозиції, ОСОБА_12 погодився на це за
отримання грошової винагороди. Того ж
дня, близько 13 години, ОСОБА_24, з метою
отримання боргових коштів,
зателефонував ОСОБА_11, та домовився про
зустріч поблизу магазину „Вопак" по
вулиці Курчатова м.
Хмельницького. На прохання ОСОБА_11 на
зустріч з ОСОБА_24, приїхав ОСОБА_12 зі
своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_13 Під
час розмови ОСОБА_12, ОСОБА_10 із ОСОБА_24
на предмет відстрочення ОСОБА_11
повернення боргу, ОСОБА_24 не погодився
на вказану пропозицію, натомість
наполягав на негайному поверненні
боргу.

Після зазначеної зустрічі ОСОБА_12,
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 поїхали до ресторану
"Проскурів", що по вул. Проскурівського
підпілля, 209 м. Хмельницького, де їх
очікувала ОСОБА_11 та повідомили,
ОСОБА_11, що ОСОБА_24 погодився на
відстрочення повернення боргу. За
вказані дії ОСОБА_11 заплатила ОСОБА_12 2
тисячі гривень, в подальшому
ОСОБА_12 одну тисячу передав ОСОБА_10
Проте, через годину після цього, до
офісу агентства „Оберіг" приїхав
ОСОБА_24, який знову вимагав негайного
повернення боргу ОСОБА_11 та погрожував
останній.

03.10.2008 р. ОСОБА_11 висловила
незадоволеність ОСОБА_12, та повідомила,
що ОСОБА_24 знову вимагав негайного
повернення коштів і не заперечувала у
здійснені відносно нього будь-яких
погроз чи дій.

Після цього, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_12
з метою не повернення ОСОБА_11 2 тисяч
гривень, та виходячи за межі
домовленості з ОСОБА_27, вступили у
попередню змову на позбавлення життя
ОСОБА_24 Для цього 04.10.2008 року біля 22-ї
години, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_12
автомобілем „Део-Ланос", державний
знак НОМЕР_1 прибули до місця
тимчасового проживання ОСОБА_24 за
адресою, яку надала ОСОБА_11, а
саме до будинку по АДРЕСА_6. Біля 23
години 10 хвилин, побачивши ОСОБА_24 та
ОСОБА_26, які заходили у вказаний
будинок з метою реалізації зазначеного
злочинного наміру, ОСОБА_10 спільно з
ОСОБА_13 направились до кв.НОМЕР_8 по
АДРЕСА_6, що розташована на восьмому
поверсі, а ОСОБА_12 залишився
поблизу будинку у вказаному автомобілі
здійснювати візуальне спостереження
за оточуючою обстановкою для
інформування співучасників.

ОСОБА_10 та ОСОБА_13, підійшовши до
вхідних дверей в тамбурі розташування
квартир НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_8
подзвонили у квартиру НОМЕР_8, а коли
ОСОБА_24 відчинив двері у тамбур
коридору, ОСОБА_10 несподівано наніс
йому кілька ударів в область голови та
численні удари по тілу останнього
ногами та руками. Коли на шум у тамбурі,
співмешканка ОСОБА_26 відкрила двері
квартири, ОСОБА_13 зайшов туди обхопивши
ОСОБА_26 руками за плечі, прикрив їй
долонею рота, стримавши її опір та не
дав можливості кликати на допомогу.
Після того, як ОСОБА_24 знепритомнів у
тамбурі перед квартирою, останній
зайшов у квартиру.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_13, діючи
узгоджено, але виходячи за межі
спільної попередньої домовленості з
ОСОБА_12, нанесли ОСОБА_26 ногами та
руками численні удари по голові, інших
частинах тіла. Після того, як ОСОБА_26
знепритомніла, а ОСОБА_10 та ОСОБА_13,
вважаючи, що вона померла, залишили її
на підлозі в коридорі квартири.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_13, з
тамбуру перед квартирою винесли
непритомного ОСОБА_24 на сходинковий
майданчик, де з метою позбавлення життя
ОСОБА_13 наніс ОСОБА_24 удар кулаком в
голову, а ОСОБА_10 кілька ударів ногами
та руками по різних частинах його тіла.
Потім вони, стягнувши тіло ОСОБА_24 на 7-й
поверх, ліфтом спустились на 1-й поверх,
винесли з під'їзду ОСОБА_24 за руки та
ноги і поклали тіло у багажник
автомобіля „Део-Ланос", державний знак
НОМЕР_1, на якому, реалізуючи попередню
змову, до під'їзду під'їхав ОСОБА_12 В
подальшому з метою завершення
реалізації злочинного наміру,
ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 приїхали на
берег річки Південний Буг, поблизу
перехрестя вулиць Чкалова - Північна м.
Хмельницького, після чого з метою
створення помилкового враження про
причини вчинення тілесних пошкоджень,
їх місце спричинення, непритомного та
оголеного ОСОБА_24, при температурі
повітря + 13.4 С, залишили на березі річки,
а самі з місця події зникли.

05.10.2008 року ОСОБА_29, поблизу берегу
річки був виявлений непритомний
ОСОБА_24, який бригадою швидкої медичної
допомоги був доставлений до
реанімаційного відділення
Хмельницької обласної лікарні, де
ІНФОРМАЦІЯ_5 о 09 годині 10 хвилин, не
приходячи до свідомості помер.
Відповідно до висновку судово-медичної
експертизи №38 від 15.04.2010, внаслідок
побиття ОСОБА_24 спричинено тілесні
ушкодження, що відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для
життя в момент спричинення,
перебувають в прямому причинному
зв'язку з настанням смерті ОСОБА_24
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_24
є набряк-набухання головного мозку,
який ускладнив перебіг важкої закритої
черепно-мозкової травми у вигляді
забою головного мозку, крововиливів
під тверду та м'яку мозкові оболонки.

04.10.2008 року біля 23 години 40 хвилин,
ОСОБА_30, в під'їзді №4 будинку по
АДРЕСА_6 виявила плями крові, які вели
до квартири НОМЕР_8 зазначеного
будинку. Прибувши туди, працівники
міліції виявили непритомно лежачою на
підлозі коридору квартири ОСОБА_26 з
численними тілесними ушкодженнями, яку
бригада швидкої медичної допомоги
доставила до реанімаційного
відділення Хмельницької обласної
лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_4 о 00 годин 40
хвилин ОСОБА_26 померла, не приходячи до
свідомості. За висновком
судово-медичної експертизи №37 від
15.04.2010 року ОСОБА_26 спричинено тілесні
ушкодження, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для
життя в момент спричинення,
перебувають в прямому причинному
зв'язку з настанням смерті ОСОБА_26
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_26
є набряк-набухання головного мозку,
який ускладнив перебіг важкої закритої
черепно-мозкової травми у вигляді
забою головного мозку важкого ступеня
по типу дифузного аксонального
ушкодження з крововиливом в базальні
структури головного мозку, крововиливу
під м'якими мозковими оболонками обох
півкуль головного мозку.

Крім цього, ОСОБА_11, перебуваючи
на посаді директора товариства з
обмеженою відповідальністю „Тевора-Н",
діючи в своїх інтересах, вчинила
службове підроблення та використання
завідомо підробленого документа за
наступних обставин.

ОСОБА_11 перебуваючи на посаді
директора товариства з обмеженою
відповідальністю „Тевора-Н", будучи
службовою особою з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
функцій, умисно, використовуючи своє
службове становище всупереч інтересам
служби, діючи в своїх особистих
інтересах, 23 квітня 2008 року особисто
склала завідомо неправдивий документ -
довідку про доходи без номеру, в якій
вказала, що за період з жовтня 2007 року
по березень 2008 року загальна сума її
чистого доходу за даним місцем роботи
становить 13854,25 грн. Зокрема, в жовтні 2007
року - 2200,5 грн., в листопаді 2007 року 2282
грн., в грудні 2007 року 2159 грн., в січні 2008
року 2363,50 грн., в лютому 2008 року 2404,25 грн.,
в березні 2008 року 2445 грн., хоча їй було
достовірно відомо, що заробітну плату в
розмірі, вказаному в довідці, за даним
місцем роботи вона ніколи не
отримувала. За проханням ОСОБА_11
співзасновник ТОВ „Тевора-Н" ОСОБА_31,
не усвідомлюючи протиправності своїх
дій, вчинила підпис в зазначеній
довідці замість керівника компанії.
Після цього, з метою засвідчення
достовірності зазначеного в довідці
тексту, ОСОБА_11 в правому нижньому куті
вчинила на ній відтиск печатки ТОВ
„Тевора - Н". В подальшому ОСОБА_11
використала зазначену підроблену
довідку про доходи, надавши її 24.04.2008
року у відділення №9 ХОД ВАТ
„Райффайзен Банк „Аваль"" та згідно
кредитного договору №014/3271/73/586 від
19.05.2008 року отримала кредитні кошти в
сумі 14 837 доларів США.»

Перекваліфікацію дій ОСОБА_32 з ч.3 ст.27 -
п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.189
КК України, виправдання підсудних у
вчиненні решти інкримінованого їм
обвинувачення суд мотивував тим, що "…
як у первинних так і послідуючих
поясненнях кожен з підсудних не
підтвердив, що підсудна ОСОБА_11
висловлювалася стосовно необхідності
фізичної розправи над ОСОБА_24 чи
замовляла його вбивство. Не вбачається
й обставин, які б вказували на
можливість зібрання таких доказів
досудовим слідством. Не здобуто таких
доказів і при судовому розгляді справи.
Тому досудовим слідством не зібрано і
доказів того, що ОСОБА_11 організувала
вчинення даного злочину, чи керувала
його підготовкою чи вчиненням, не
конкретизовано її дії як організатора,
наявність спільного та узгодженого
плану, чи вчинення якихось дій для
досягнення поставленої мети дій між
нею та іншими підсудними. Суд рахує
тлумачення стороною обвинувачення
вислову підсудної ОСОБА_11, який
підтвердили підсудні, про необхідність
поговорити з потерпілим з метою
відстрочення повернення боргу та її
прохання вдруге вирішити її майнові та
боргові питання не як замовне вбивство,
з корисних мотивів та за попередньою
змовою групою осіб.

Проте, ОСОБА_11 мала грошові
зобов'язання перед ОСОБА_24 і з метою їх
не повернення та припинення вимог
ОСОБА_24 на повернення даних коштів
вирішила скористатись послугами
підсудних та фактично найняла їх та
оплатила дані послуги. У ОСОБА_11
знаходились грошові кошти, які давали
ОСОБА_24 право на них та на дії майнового
характеру. Так, грошові кошти, які
перебували у фактичному володінні
ОСОБА_11, одержані у борг та володіючи
ними ОСОБА_11 зажадала від ОСОБА_24 не
пред'являти претензій до її повернення.
Безпосередньо ОСОБА_11 заявила вимогу,
що кошти які вона заборгувала ОСОБА_24
не поверне в обумовлений час, найняла
осіб, які б вирішили це питання, а коли
це не вдалось, погодилась, щоб із
ОСОБА_24 було вирішено, так, щоб він
більше не буде висувати до неї ніяких
вимог, тобто дала згоду на
насильницький чи інший шлях через
підсудних, які здійснили їх не
повернути борг та заподіяли ОСОБА_24 та
ОСОБА_26 тілесні ушкодження, які потягли
смерть.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в діях підсудної ОСОБА_11 не
вбачається ознак складу злочину,
передбаченого ч.3 ст.27 - п.6, 11,12 ч.2 ст.115 КК
України, а оцінюючи наявні у справі
докази суд вважає, що дії ОСОБА_11 щодо
так званих майнових вимог були
закінченими з моменту пред'явлення
вимоги, поєднаної із вказаними
погрозами, незалежно від досягнення
винним особами установленої мети, та
вважає, що дії ОСОБА_11 слід
перекваліфікувати на ч.2 ст.189 КК
України.

Відсутність в діях ОСОБА_11 складу
злочину, передбаченого ч.3 ст.27, п.11 ч.2
ст.115 КК України відповідно виключає
відповідальність підсудних ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_12 за п.11 ч.2 ст.115 КК
України, тому їх слід виправдати за
обвинуваченням по п.11 ч.2 ст.115 КК
України за недоведеністю їх участі у
скоєні злочину.

Підсудний ОСОБА_12 разом з підсудними
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 обвинувачується за
п.1 ч.2 ст.115 КК України в умисному двох
осіб: ОСОБА_24 ще й ОСОБА_26 у
квартирі НОМЕР_8 по АДРЕСА_6. Разом з цим,
як на досудовому так і на судовому
слідстві не знайшло свого
підтвердження наявність домовленості
між ОСОБА_12 та ОСОБА_10, ОСОБА_13 на
вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_26. З
цього приводу досудовим слідством не
зібрано належних та допустимих доказів
наявності такої домовленості, а
обвинувачення відповідно до ч.2 ст.62
Конституції України не може
ґрунтуватися на припущеннях. Суд
приходить до висновку, що у даному
випадку має місце ексцес виконавця,
оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вийшли за
межі попередньої домовленості з
ОСОБА_12, а тому підсудного ОСОБА_12 слід
виправдати за п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.115 КК України та
роз'яснень, що містяться у п.8 постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
7 лютого 2003 року "Про судову практику в
справах про злочини проти життя та
здоров'я особи", умисне убивство
визнається вчиненим з особливою
жорстокістю, якщо винний, позбавляючи
потерпілого життя, усвідомлював, що
завдає йому особливих фізичних,
психічних чи моральних страждань. На
підтвердження наявності в діях
підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12
особливої жорстокості орган
досудового слідства послався на те, що
від великої кількості (не менше 7
стосовно ОСОБА_26 та 10 відносно ОСОБА_24)
ударів в область голови та обличчя
руками й ногами потерпілі відчували
сильний біль, що усвідомлювали
підсудні. Однак ні в ході досудового, ні
в судовому слідстві підсудні не
підтвердили, що усвідомлювали
відчування потерпілими сильного болю
від нанесених тілесних ушкоджень, і що
підсудні саме у такий спосіб бажали
позбавити життя потерпілих. Сама по
собі чисельність ударів та тілесних
ушкоджень не у всіх випадках свідчить
про вчинення вбивства з особливою
жорстокістю, оскільки за змістом
закону ця ознака пов'язується не тільки
із способом позбавлення життя, а й з
іншими обставинами, що свідчать про
виявлення винним особливої
жорстокості та відчуття потерпілим
особливих, в даному випадку, фізичних
страждань. З матеріалів справи не
вбачається, що під час заподіяння
кожному з потерпілих тілесних
ушкоджень вони відчували особливі
фізичні страждання. Смерть потерпілих
настала не через короткий проміжок
часу, але після спричинення їм тілесних
ушкоджень, кожен з них втратив
свідомість та помер у реанімаційному
відділенні не приходячи до свідомості.

За таких обставин дані, які б свідчили
про те, що засуджені діяли з умислом,
направленим на вчинення злочину з
особливою жорстокістю, завідомо
спричиняли потерпілим особливі муки й
страждання і вони такі відчували,
відсутні, тому підсудних слід
виправдати за недоведеністю у вчиненні
злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК
України.

На досудовому та в судовому слідстві не
знайшло свого підтвердження
організація підсудною ОСОБА_11 розбою,
наявність попередньої домовленості
між підсудними на вчинення розбою, так
і сам факт нападу з метою заволодіння
чужим майном. Вказані телефони у
підсудних не вилучалися, їх
місцезнаходження не встановлено, ніхто
з підсудних не підтвердив заволодіння
ними. Під час судового розгляду було
встановлено, що коли ОСОБА_26 доставили
в лікарню в неї медичні працівники
виявили при собі в речах 900 доларів США,
які потім відали матері потерпілої,
крім того, відповідно до протоколів
огляду місця події, обстановка в
квартирі потерпілих була не порушена, в
ході досудового розгляду свідок
ОСОБА_33 вказав, що ОСОБА_24 та ОСОБА_26
заставляли речі в ломбард, оскільки
потребували коштів і ОСОБА_24 ніби
продав машину напередодні, тому суд
вважає, що мобільні телефони, паспорта
могли потрапити до осіб таким чином,
оскільки досудовим слідством
незаконність вилучення даних речей не
знайшла свого підтвердження.
Відповідно до ст.62 Конституції України
обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи мають
тлумачитися на її користь.

Проведеним досудовим слідством
встановлено, яким чином було продано
автомобіль ОСОБА_24 і по даній справі є
вирок, який набрав законної сили,
причини зникнення мобільних телефонів
досудовим слідством не вдалось
встановити. Крім того, на досудовому та
в судовому слідстві не знайшло свого
підтвердження як організація
підсудною ОСОБА_11 такого розбою,
наявність попередньої домовленості
між підсудним на вчинення робою, так і
сам факт нападу з метою заволодіння
чужим майном. В ході неодноразового
судового слідства і в суді було
встановлено, що батько потерпілої
ОСОБА_26 при дачі упаковок переплутав із
своїм телефоном, тому по даному
обвинуваченню слід підсудних ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виправдати
за недоведеністю у вчиненні злочину.

Під час досудового слідства не було
зібрано доказів того, що неповерненням
кредиту на суму 14837,00 доларів США (в
еквіваленті становить 74926, 85 грн.) ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль" спричинено
тяжкі наслідки, які у двісті п'ятдесят і
більше разів перевищують
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян, на момент вчинення злочину.
Крім того, суд враховує, що під час
отримання кредиту банк отримав в
заставу (договір застави №327/2 від 19.05.2008
року транспортного засобу) автомобіль,
на сьогодні банк заявлений позов не
підтримав, просив залишити без
розгляду, а тому по даному
обвинуваченню підсудну слід
виправдати за недоведеністю її вини у
вчиненні злочину.

В ході досудового слідства пістолет, на
застосування якого посилається
обвинувачення, у ОСОБА_10 не вилучався,
наявність такого заперечується
підсудним ОСОБА_10, а покази підсудного
ОСОБА_13 у цій частині є вигадкою,
оскільки під час допиту він вказав, про
якийсь предмет, а працівники міліції
вказали, що це був пістолет і він
погодився. Досудовим слідством даний
факт не знайшов свого підтвердження
доказами, тому об'єктивних доказів
спричинення потерпілому ушкоджень
рукояткою пістолета не здобуто і суд
вважає за необхідним виключити це з
обвинувачення. Не знайшло свого
підтвердження в обвинуваченні
приховання ОСОБА_10 свого обличчя
спортивною шапкою з прорізями для рота
та очей, оскільки її наявність нічим не
підтверджується, сама шапка не
вилучалася, а показання підсудних у цій
частині є суперечливими, тому суд
вважає необхідним таке виключити з
обвинувачення."

В апеляції прокурор, який брав участь у
розгляді справи, просить вирок суду
скасувати у зв'язку з невідповідністю
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи,
неправильним застосуванням
кримінального закону, невідповідності
призначеного покарання тяжкості
злочинів та особам засуджених,
постановити свій, за яким засудити:

- ОСОБА_10 за п.п.1, 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК
України до довічного позбавлення волі
з конфіскацією майна, за ч.4 ст.187 КК
України на 15 років позбавлення волі з
конфіскацією майна, а на підставі ст.70
КК України, шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим
остаточно визначити покарання у виді
довічного позбавлення волі з
конфіскацією майна;

- ОСОБА_13 за п.п.1, 4, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК
України до довічного позбавлення волі
з конфіскацією майна, за ч.4 ст.187 КК
України на 15 років позбавлення волі з
конфіскацією майна, а на підставі ст.70
КК України, шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим
остаточно визначити покарання у виді
довічного позбавлення волі з
конфіскацією майна;

- ОСОБА_11 за ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 ч.2
КК України до довічного позбавлення
волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст.27, ч.4
ст.187 КК України на 15 років позбавлення
волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.366 КК
України на 5 років позбавлення волі, без
позбавлення права займатись певними
видами діяльності, за ч.2 ст.364 КК
України на 4 роки позбавлення волі, без
позбавлення права займатись певними
видами діяльності, за ч.3 ст.358 КК
України до штрафу в розмірі 850 грн., а на
підставі ст.70 КК України, шляхом
поглинання менш суворого покарання
більш суворим остаточно визначити
покарання у виді довічного
позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зазначає, з наведенням аналізу
показань засуджених, що судом не в
повній мірі враховані ті обставини, що
вони як під час досудового, так і
судового слідства давали не послідовні
та суперечливі показання, проте ті з
них, які узгоджувались з іншими
зібраними у справи доказами про
вчинення усіх інкримінованих їм
злочинів, суд не виокремив, та дійшов
хибних висновків про відсутність в їх
діях таких кваліфікованих ознак цього
злочину, як умисне вбивство вчинене з
особливою жорстокістю та на
замовлення, за які безпідставно
виправдав.

Акцентує увагу і на тому, що суд
помилково з обвинувачення засуджених
виключив застосування під час
інкримінованих їм дій пістолета, не
урахував свідомих дій ОСОБА_11,
пов'язаних з пошуком для вчинення
злочинів осіб, які раніше були
судимими.

Як убачається зі змісту апеляції
засудженого ОСОБА_13, він просить вирок
суду скасувати через істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, стверджуючи що у цій ситуації
може нести кримінальну
відповідальність лише за заздалегідь
не обіцяне приховування злочину.

В обґрунтування таких вимог
посилається на недозволені методи
досудового слідства, які проявилися у
дачі показань на досудовому слідстві
під тиском працівників міліції, на те,
що у нього не тільки не було умислу на
позбавлення життя потерпілих, але і на
заподіяння їм тілесних ушкоджень, що
діями ОСОБА_10 під час побиття ОСОБА_24 та
ОСОБА_26 він був шокований, оскільки
йшов до них у квартиру, щоб тільки
поговорити.

Звертає увагу й на те, що ОСОБА_11 він не
знав, що у справі відсутні докази, які б
підтверджували його попередню змову на
позбавлення життя цих потерпілих як із
ОСОБА_10, так і з ОСОБА_12, що після того,
як ОСОБА_10 розпочав наносити їм тілесні
ушкодження, намагався припинити його
дії, а оскільки цього зробити не
вдалося, то пішов з квартири.

За змістом апеляції захисника
засудженого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_19,
він просить вирок суду змінити, визнати
його підзахисного винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст.396 КК України
та призначити покарання в межах
санкції цієї норми закону, посилаючись
на те, що матеріали справи не містять
доказів наявності в його діях складу
злочину, передбаченого і п.п.1, 6, 12 ст.115
КК України, до квартири потерпілих він
пішов лише для розмови із потерпілими,
тілесних ушкоджень їм не наносив, а
тільки закривав рот потерпілій та один
раз намагався вдарити ОСОБА_24, проте
промахнувся і удар прийшовся у стіну, а
після того, як ОСОБА_10 розпочав
наносити їм тілесні ушкодження,
залишив квартиру.

Акцентує увагу й на тому, що під час
відтворення обстановки та обставин
події ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_13 не
наносив удари потерпілим, а показання
інших свідків суд не повинен приймати
до уваги з огляду на те, що вони не були
очевидцями самої події, виявлене у
нього тілесне ушкодження у вигляді
ушкодження шкіри на правій кисті,
свідчить про те, що воно утворилося
саме при ударі об стіну.

В апеляції засуджена ОСОБА_11 просить
вирок суду в частині засудження за ч.2
ст.189 КК України скасувати із закриттям
кримінальної справи на підставі
відсутності в її діях складу цього
злочину.

В обґрунтування апеляції посилається
на те, що наведені у вироку обставини,
за які її засуджено за цією нормою
закону суперечливі, докази вчинення
цього злочину відсутні, при
кваліфікації її дій за цією нормою
закону у вироку не вказані
кваліфікуючі ознаки цього злочину.

У разі, якщо ж апеляційний суд не
погодиться з її доводами і її дії
будуть кваліфіковані за ч.2 ст.355 КК
України, то просить застосувати
положення Закону України "Про амністію"
і кримінальну справи закрити на цій
підставі.

Захисник засудженого ОСОБА_10 - адвокат
ОСОБА_21 в поданій апеляції просить
вирок суду змінити, перекваліфікувати
дії ОСОБА_10 з п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України
на ч.2 ст.121 КК України та за цим законом
призначити покарання в межах його
санкції, посилаючись на те, що
матеріали справи не містять доказів
існування домовленості між
засудженими на вбивство потерпілих.

Зазначає, що суд не надав належної
оцінки послідовним показанням його
підзахисного про мотиви та обставини
побиття потерпілих, незаконно поклав в
основу обвинувачення показання
свідків, які не були очевидцями події,
не перевірив можливості отримання
потерпілими тілесних ушкоджень, від
яких сталася їх смерть, при падінні.

Указує й на допущення судом ряду
порушень кримінально-процесуального
закону під час написання вироку.

В поданій апеляції захисник
засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_15 також
просить вирок суду змінити та
перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з п.п.1, 6,
12 ч.2 ст.115 КК України на ст.121 КК України,
посилаючись на те, що його винуватість
у вчиненні злочину, передбаченого п.п.1,
6, 12 ч.2 ст.115 КК України не доведена, а те,
що у засуджених був прямий умисел на
вбивство потерпілого та, що вони
вступили у попередню змову для
реалізації цього умислу є лише
припущенням суду.

Акцентує увагу й на тому, що при
призначенні покарання суд не урахував
позитивних характеристик за місцем
роботи та місцем проживання ОСОБА_10,
наявність на утриманні хворої матері
та неповнолітнього сина, його
незадовільний стан здоров'я.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення апелянтів
на підтримку своїх апеляцій з
посиланням на зазначені у них доводи,
окрім доводів апеляції прокурора про
необхідність засудження підсудних і за
ч.4 ст.187 КК України, які прокурор в
апеляційному суді не підтримав, думку
потерпілої ОСОБА_6 про необхідність
посилення покарання засудженим,
представника потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8
- адвоката ОСОБА_9 про необхідність
посилення покарання засудженим, які
брали безпосередню участь у
позбавленні життя потерпілої ОСОБА_26,
перевіривши матеріали кримінальної
справи із проведенням судового
слідства, обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів уважає, що апеляції
підлягають до часткового задоволення.

Висновки суду першої інстанції про
умисне вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за
попередньою змовою, з корисливих
мотивів ОСОБА_24 та ОСОБА_26 є
правильними та відповідають фактичним
обставинам справи.

Проте із призначеним їм за цей злочин
основним покаранням у виді 15 років
позбавлення волі, про перекваліфікацію
дій ОСОБА_11 з ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК
України саме на ч.2 ст.189 КК України та з
призначеним за цей злочин покаранням у
виді 3 років позбавлення волі колегія
суддів погодитись не може з наступних
підстав.

Відповідно до положень п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.367
КПК України 1960 року підставами для
скасування вироку суду, при розгляді
справи в апеляційному суді є:

- невідповідність висновків суду,
викладених у вироку суду, фактичним
обставинам справи;

- неправильне застосування
кримінального закону;

- невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі
засудженого.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.378 КПК України 1960
року апеляційний суд скасовує вирок
суду першої інстанції і постановляє
свій вирок у випадках:

- необхідності застосування закону про
більш тяжкий злочин чи збільшення
обсягу обвинувачення, за умови, що
засудженому було пред'явлено
обвинувачення у вчиненні такого
злочину чи у вчиненні злочину в такому
обсязі і від цього обвинувачення він
захищався в суді першої інстанції;

- необхідності застосування більш
суворого покарання.

Як установлено під час проведеного
судового слідства в апеляційному суді,
05 червня 2008 року ОСОБА_11 разом з
чоловіком ОСОБА_25, за 37 тисяч доларів
США купила у ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_5,
перерахувавши ці кошти на рахунок
продавця.

Будучи власником агентства
нерухомості „Оберіг", ОСОБА_11
пообіцяла сину продавця цього будинку
ОСОБА_24 допомогти придбати
однокімнатну квартиру в кредит, для
чого за усною домовленістю отримала
від ОСОБА_24 аванс в сумі 18 тисяч доларів
США, а вартість решти такої квартири
мала бути покритою за рахунок
отриманого у банку кредиту.

Так як отримати кредиту на придбання
квартири ані ОСОБА_11, ані ОСОБА_24 не
вдалось, то ОСОБА_24 частинами забрав у
ОСОБА_11 10 тисяч доларів США, і станом на
02 жовтня 2008 року ОСОБА_11 залишалось
повернути йому 8 тисяч доларів США, які
ОСОБА_24 неодноразово просив її це
зробити, однак остання його вимоги
ігнорувала.

На початку жовтня 2008 року ОСОБА_24 знову
звернувся до ОСОБА_11 з вимогою негайно
повернути ці кошти, на що та, не бажаючи
це робити, повідомила, що поверне їх
упродовж двох місяців.

Не погодившись з цим, ОСОБА_24
продовжував наполягати на негайному
поверненні цих грошей, і на цьому
ґрунті у них виникли неприязні
відносини. Після чергового
конфлікту з ОСОБА_24 02 жовтня 2008 року
ОСОБА_11 звернулась до свого знайомого
ОСОБА_12, дружина якого працювала у неї в
цьому агентстві, з пропозицією, щоб той
підшукав осіб, які б за плату налякали
ОСОБА_24, і у такий спосіб схилили його
до відстрочення повернення боргу.

Усвідомлюючи протиправність такої
пропозиції, ОСОБА_12 погодився на це за
отримання грошової винагороди.

Того ж дня, близько 13 години, ОСОБА_24, з
метою отримання боргових коштів, в
черговий раз зателефонував ОСОБА_11 та
домовився з нею про зустріч поблизу
магазину „Вопак", що по вулиці
Курчатова в м.
Хмельницькому, проте на цю зустріч вона
не пішла, а послала ОСОБА_10 та
ОСОБА_13, яких на її прохання підшукав
ОСОБА_12, який на автомобілі і відвіз їх
на цю зустріч, під час якої ОСОБА_24 не
погодився на таку пропозицію, та
наполягав на негайному поверненні
боргу.

Після цієї зустрічі ОСОБА_12 привіз
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 до ресторану
"Проскурів", що по вул. Проскурівського
підпілля, 209 в м.
Хмельницькому, де їх очікувала ОСОБА_11,
та повідомили їй, що ОСОБА_24
погодився на відстрочення повернення
боргу, за що ОСОБА_11 заплатила ОСОБА_12 2
тисячі гривень, з яких 1 тисячу гривень
ОСОБА_12 передав ОСОБА_10

Оскільки через годину після цього, до
офісу агентства „Оберіг" приїхав
ОСОБА_24, який знову наполягав на
негайному поверненню ОСОБА_11 цих
коштів, то вона на наступний день, 03
жовтня 2008 року висловила незадоволення
ОСОБА_12 з цього приводу, та наполягла, і
в такий спосіб організувала,
розібратися з ним, у тому числі і
насильницьким шляхом добитися
припинення з боку ОСОБА_24 вимог на
повернення нею цих 8000 доларів США,
повідомивши адресу його проживання.

Після цього, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_12
з метою не повернення ОСОБА_11 вже
отриманих 2 тисяч гривень, маючи на меті
отримати від неї ще 2000 доларів США (8000
грн.), погодились на таку її пропозицію,
яка включала і заподіяння йому тяжких
тілесних ушкоджень та, розподіливши
ролі, 04 жовтня 2008 року біля 22-ї години
автомобілем „Део-Ланос", державний
знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_12
прибули до місця тимчасового
проживання ОСОБА_24 за адресою, яку
надала ОСОБА_11, а саме до будинку
АДРЕСА_6, де біля 23 години 10 хвилин
побачивши ОСОБА_24 та ОСОБА_26, які
заходили у вказаний будинок, з метою
реалізації такої домовленості ОСОБА_10
та ОСОБА_13 направились до кв.НОМЕР_8
цього будинку, яка розташована на
восьмому поверсі, а ОСОБА_12 залишився
поблизу будинку у вказаному автомобілі
здійснювати візуальне спостереження
за оточуючою обстановкою та
інформування їх у разі її зміни та
можливого швидкого відходу.

В подальшому, вийшовши за межі
домовленості з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на
побиття ОСОБА_24, ОСОБА_10 та ОСОБА_13
вирішили вбити як його, так і ОСОБА_26
Підійшовши до вхідних дверей коридору
(тамбуру) розташування квартир НОМЕР_9,
НОМЕР_10, НОМЕР_8, подзвонили у квартиру
НОМЕР_8, а коли ОСОБА_24 відчинив двері у
тамбур коридору, ОСОБА_10 несподівано
наніс йому кілька ударів в область
голови та численні удари по тілу
останнього ногами та руками. Коли на
шум у тамбурі співмешканка ОСОБА_26
відкрила двері квартири, ОСОБА_13 зайшов
туди, обхопивши ОСОБА_26 руками за плечі,
прикрив їй долонею рота, стримавши у
такий спосіб її опір, та не дав
можливості кликати на допомогу. Після
того, як ОСОБА_24 від отриманих ударів
знепритомнів у тамбурі перед
квартирою, ОСОБА_10 зайшов у квартиру, де
разом з ОСОБА_13 нанесли ОСОБА_26
ногами та руками численні удари по
голові, інших частинах тіла, заподіявши
їй тілесні ушкодження у вигляді важкої
закритої черепно-мозкової травми у
вигляді забою головного мозку важкого
ступеня по типу дифузного аксонального
ушкодження з крововиливом в базальні
структури головного мозку (задня та
середня черепні ямки), крововиливу під
м'якими мозковими оболонками обох
півкуль головного мозку
(субарахноїдальний крововилив),
крововиливу м'яких тканин
лобно-скроневої ділянки голови зліва,
рани внутрішнього краю лівої очниці,
рани спинки носа, крововиливу повік
правого та лівого ока, крововиливу
бокової поверхні шиї зліва,
крововиливу передньої поверхні лівого
плечового суглобу, крововиливу
передньої поверхні лівого передпліччя
у верхній третині, крововиливу тильної
поверхні лівої кисті, крововиливу
задньої поверхні правого плеча у
середній третині, два садна передньої
поверхні лівої гомілки у середній
третині, садно передньої поверхні
лівої гомілки у нижній третині, які
відносяться у тому числі і до тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для
життя в момент спричинення, вважаючи,
що вона померла, залишили її на підлозі
в коридорі квартири.

Продовжуючи здійснення умислу і на
позбавлення життя ОСОБА_24, ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 з тамбуру перед квартирою
винесли непритомного ОСОБА_24 на
сходинковий майданчик, де продовжили
його побиття. ОСОБА_13 наніс ОСОБА_24 удар
кулаком в голову, а ОСОБА_10 кілька
ударів ногами та руками по різних
частинах його тіла, після чого
стягнувши тіло ОСОБА_24 на 7-й поверх,
ліфтом спустились на 1-й поверх, винесли
з під'їзду та поклавши у багажник
автомобіля „Део-Ланос", державний знак
НОМЕР_1, і з метою створення помилкового
враження про причини таких дій, місця
його побиття, наказали ОСОБА_12 їхати на
берег річки Південний Буг, у район
перехрестя вулиць Чкалова - Північна що
у м. Хмельницькому, де
непритомного та оголеного ОСОБА_24
витягли з багажника автомобіля, після
чого ОСОБА_10 наніс йому ногою ще
декілька ударів в голову і при
температурі повітря + 13.4 С залишили на
березі річки, а самі з місця події
зникли.

Такими умисними діями ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 ОСОБА_24 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді важкої закритої
черепно-мозкової травми у вигляді
крововиливу під тверду мозкову
оболонку, об'ємом до

70 см.куб., над лівою півкулею головного
мозку (субдуральна гематома), забою
лівої скроневої частки головного
мозку, крововиливу під м'якими
мозковими оболонками обох півкуль
головного мозку (субарахноїдальний
крововилив), крововиливу м'яких тканин
лівої тім'яно-скроневої ділянки голови,
крововиливу м'яких тканин правої
тім'яної ділянки голови; рани лівої
тім'яної ділянки голови, садна та
крововиливи верхньої та нижньої губи,
крововиливу повік правого та лівого
ока, обох навколо очних ділянок,
крововиливу спинки носа, три садна
лобної ділянки, два садна підборіддя,
чотири крововиливи передньої поверхні
шиї, крововиливу передньої поверхні
правого плеча у верхній третині,
крововиливу зовнішньої поверхні
лівого плеча у верхній третині, садно
зовнішньої поверхні лівого ліктьового
суглобу, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для
життя в момент спричинення,
перебувають в прямому причинному
зв'язку з настанням смерті ОСОБА_24, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 о 09 годині 10 хвилин,
не приходячи до свідомості, в
приміщенні реанімаційного відділення
Хмельницької обласної лікарні.

ОСОБА_26 від отриманих тілесних
ушкоджень, не приходячи до свідомості,
померла в реанімаційному відділені
Хмельницької обласної лікарні
ІНФОРМАЦІЯ_4 в 00 годин 40 хвилин.

Наведене підтверджується наступними
доказами.

Потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_6
підтвердили, що їх дочка ОСОБА_26
співмешкала з ОСОБА_24 З її слів знають,
що для придбання квартири ОСОБА_11 було
передано 18 000 дол. США, але квартира
придбана не була, як не були повернуті і
гроші. Коли вона, ОСОБА_6, 04 жовтня 2008
року біля 21 години 30 хвилин розмовляла
по мобільному телефону з дочкою, то та
їй повідомила, що повертається додому у
квартиру, яку тимчасово знімала із
співмешканцем ОСОБА_24 Цю квартиру їм
знайшла ОСОБА_11, тому останній була
відома адреса проживання дочки та
ОСОБА_24

Згідно показань потерпілої ОСОБА_7, її
син ОСОБА_24 продав дачний будинок
директору агентства нерухомості
ОСОБА_11, яка мала допомогти сину
придбати дешеву квартиру в кредит, так
як наявних коштів для цього було
недостатньо. Як аванс на придбання
квартири ОСОБА_11 було передано більше
10000 доларів США, з яких повернуто лише
4000 доларів США, які використано на
лікування чоловіка. 03 жовтня 2008 року на
прохання сина вона їздила в агентство
до ОСОБА_11, щоб забрати решту коштів,
але вона відмовила у їх поверненні
мотивуючи тим, що всі кошти вже
повернула сину.

Про те, що ОСОБА_11 не усі взяті кошти у
ОСОБА_24 на придбання квартири були
повернуті, підтвердив і потерпілий
ОСОБА_8

Про наявність конфлікту з приводу
повернення цих грошей з ОСОБА_24 та його
матір'ю ОСОБА_11 не заперечувала як під
час досудового слідства, так і в суді.
Не заперечувала вона й того, що просила
ОСОБА_12, який у послідуючому познайомив
її з ОСОБА_10 та ОСОБА_13, поговорити з
ОСОБА_24 на рахунок його вимог про
повернення 8000 доларів США, за що
передала їм 2000 грн., з яких 1000 грн.
передала за «роботу», а 1000 грн. позичила
ОСОБА_12 Не заперечувала вона й того, що
коли після передачі їм цих грошей
ОСОБА_24 знову прийшов в офіс та
продовжив наполягати на поверненні
грошей, хоча вони їй говорили, що
владнали цей конфлікт, то виказувала їм
своє незадоволення з цього приводу,
проте не просила його побити чи вбити. 12
000 доларів США, які ОСОБА_24 давав їй на
придбання квартири через агентство не
проводила, а після того, як не вдалося
придбати для нього квартиру через
відмову банку у наданні кредиту, вона
частками йому повернула, проте
розписок з цього приводу не брала.

Згідно первинних показань ОСОБА_12,
даних під час допиту 06 жовтня 2008 року,
які узгоджуються з іншими, наявними у
справі доказами, коли 02 жовтня 2008 року
він від дружини, яка в належному ОСОБА_11
агентстві нерухомості «Оберіг»
працювала ріелтором, дізнався про те,
що, чоловік, як у послідуючому йому
стало відомо, ОСОБА_24 вимагає у ОСОБА_11
повернення 8000 доларів США, і що їй,
ОСОБА_11 необхідно допомогти, то в цей
день разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 приїхали
до ресторану «Проскурів», де їх уже
очікували дружина та ОСОБА_11 Від
останньої вони дізналися, як вона
заборгувала гроші ОСОБА_24 та попросила
переговорити з ним, пообіцявши
віддячити за цю послугу, указавши, що
той буде біля 13 години поблизу магазину
«Вопак», що по вул. Курчатова в м.
Хмельницькому. Переговоривши з цього
приводу з ОСОБА_24, вони повернулись до
ресторану «Проскурів», де ОСОБА_11
передала йому 2000 грн., з яких 1000 грн.
він віддав ОСОБА_10, як плату за цю
розмову, надала ОСОБА_10 свій номер
мобільного телефону та пообіцяла, що
якщо вони вирішать з ОСОБА_24 цю її
проблему, то заплатить ще 8000 грн. Через
дві години після цієї розмови ОСОБА_11
знову йому зателефонувала та
повідомила, що розмова з ОСОБА_24
бажаного результату не дала, а тому
його необхідно налякати. У цей же день
вона телефонувала і ОСОБА_10

Отримавши від ОСОБА_11 адресу
проживання ОСОБА_24, 03 жовтня 2008 року
близько 19 години вони приїхали до
будинку АДРЕСА_6, де ОСОБА_10 знову
намагався поговорити з ОСОБА_24 з
приводу цього боргу, проте розмови не
вийшло.

Виконуючи домовленість із ОСОБА_11, 04
жовтня 2008 року близько 22 години вони
знову приїхали під цей будинок, щоб
побити ОСОБА_24, де розподіливши ролі,
згідно яких він мав очікувати ОСОБА_10
та ОСОБА_13 в автомобілі біля під'їзду
будинку з відкритим багажником, а вони
його бити. Через деякий час ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 з під'їзду будинку під руки
винесли побитого та оголеного ОСОБА_24,
який був без свідомості, помістили його
в багажник автомобіля та наказали
везти до річки неподалік вул.
Північної. Приїхавши до річки, ОСОБА_10
та ОСОБА_13 витягли ОСОБА_24 з
багажника автомобіля, кинули на землю,
ОСОБА_10 наніс йому ногою ще декілька
ударів в голову, після чого вони
поїхали знищувати одяг, у якому були
одіті ОСОБА_10 та ОСОБА_13, та чистити
автомобіль від залишених ОСОБА_24
слідів крові.(т.1 а.с.32-36).

Частково такі показання ОСОБА_12
підтверджував і при послідуючих
допитах, у тому числі і в судах як
першої, так і апеляційної інстанцій.

Їх часткова зміна оцінюється як
бажання допомогти як собі, так і решті
засуджених уникнути більш суворої
відповідальності за вчинене. Скарг на
неправомірні дії працівників міліції,
у тому числі і при відібранні у нього
цих показань, ні він, ні захисник не
подавали.

Про обставини побиття ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 потерпілого ОСОБА_24, його
послідуючий вивіз до річки, знищення
слідів злочину,

ОСОБА_12 підтвердив при проведеному, за
участю його захисника, відтворенні
обстановки та обставин події 07 жовтня
2008 року (т.1 а.с.78-81), та під час
проведеної напередодні з ОСОБА_10
ставці віч-на-віч (т.1 а.с.83-84).

На очній ставці з ОСОБА_11 ОСОБА_12, за
участі його захисника, підтвердив, що
та йому повідомляла про наявність
перед ОСОБА_24 боргу у 8000 доларів США,
просила за плату розібратися з ним,
оскільки він вимагає негайного
повернення цих грошей (т.3 а.с.87-88).

Як показав свідок ОСОБА_33, 02 жовтня 2008
року ОСОБА_24 з його мобільного телефону
дзвонив ОСОБА_11 з приводу повернення
грошей, і під час цієї телефонної
розмови вони домовилися про зустріч на
12 годину поблизу магазину «Вопак»,
куди ходив і він із ОСОБА_26 На цю
зустріч ОСОБА_11 не прийшла, а прислала
двох хлопців, які поставили ОСОБА_24
вимогу зачекати з поверненням боргу
від ОСОБА_11, на що ОСОБА_24 не погодився.

Свідок ОСОБА_36 підтвердила, що працюючи
в агентстві нерухомості з ОСОБА_27 була
очевидцем того, як ОСОБА_24 неодноразово
висловлював до ОСОБА_11 претензії з
приводу повернення йому грошей. На
прохання ОСОБА_11 говорила з чоловіком
ОСОБА_12 про необхідність допомогти їй,
і за це ОСОБА_11 платила чоловіку гроші
за його, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 зустрічі з
ОСОБА_24 з приводу вирішення питання
припинення вимагання боргу у ОСОБА_11,
що у неї вдома 05.10.2008 року ОСОБА_13
переодягався в одяг ОСОБА_12 та
розповідав, що разом з ОСОБА_10 побив
ОСОБА_24.

Про побиття потерпілих ОСОБА_24 та
ОСОБА_26 ОСОБА_10 підтвердив суду і
ОСОБА_13, додавши, що при цьому він лише
закривав ОСОБА_26 рукою рота, щоб вона не
кричала. У квартиру ОСОБА_24 дзвонив він,
так як ОСОБА_10 той міг впізнати і не
відкрити двері. Коли ОСОБА_10 шляхом
нанесення ударів ОСОБА_24 довів його до
непритомного стану, то зайшов у
квартиру, де розпочав побиття ОСОБА_26,
яка від нанесених ударів непритомною
впала на підлогу, а він, вийшовши з
квартири, в тамбурі наніс рукою удар
ОСОБА_24, який уже сидів, проте
промахнувся і кулаком попав в стінку.
Коли з квартири вийшов ОСОБА_10, то
продовжив побиття ОСОБА_24, наносячи
удари ногами та руками по різних
частинах тіла, а після того, як той
знепритомнів, то вони винесли його до
автомобіля, помістили у багажник,
відвезли до річки та там викинули.

ОСОБА_10 давати показання в
апеляційному суді відмовився, проте
будучи допитаним на досудовому
слідстві підтверджував, що на прохання
ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 ввечері 04 жовтня
2008 року приймав участь у побитті
ОСОБА_24, після чого в багажнику
автомобіля, яким керував ОСОБА_12,
побитого ОСОБА_24 вивозили до річки, де й
залишили.

Відповідно до даних роздруківок
абонентів мобільного зв'язку
напередодні вчинення злочину, а саме 04
жовтня 2008 року ОСОБА_11 мала розмову з
ОСОБА_36 о 20 год. 15 хв. та 20 год. 17хв.,
ОСОБА_10 з ОСОБА_12 о 19 год. 12 хв., 20 год. 57
хв., 20 год. 58 хв., 21 год. 13 хв., 21 год. 36 хв., 23
год. 34 хв., ОСОБА_12 з ОСОБА_10 о 19 год. 34 хв.,
19 год. 44 хв. (Т.5 а.с. 125-129, 132-136, 137).

Свідок ОСОБА_37 показав, що проживаючи у
сусідній квартирі з квартирою де жили
потерпілі, того вечора лягли спати, він
прокинувся від стуку чи удару. Ні
криків, ні розмов у тамбурі коридору не
чув, а чув лише удари. Коли через деякий
період часу у двері подзвонили
працівники міліції та повідомили, що у
сусідній квартирі побита ОСОБА_26, то
вийшовши з квартири, побачив у тамбурі
бризки крові на дверях, стіні, підлозі.
Двері його квартири також були в крові.

Згідно даних протоколів огляду
під'їзду будинку АДРЕСА_6 (том 1 а.с. 4-10),
протоколу огляду квартири НОМЕР_8 у
цьому будинку (том 1 а.с. 12-17), там були
виявлені сліди крові, які згідно
висновку судово-імунологічних
експертиз можуть належати потерпілим.

При огляді автомобіля «Део -Ланос», в
багажнику якого підсудні везли ОСОБА_24
на берег річки, виявлені сліди крові,
яка згідно висновку
судово-імунологічної експертизи може
належати ОСОБА_24

ОСОБА_30, будучи допитаною у якості
свідка показала, що близько 23 годин 40
хвилин 04 жовтня 2008 року повертаючись
додому, в під'їзді будинку АДРЕСА_6
виявила побитого невідомого чоловіка,
який, як її здалося, був без ознак життя,
піднявшись на 7-й поверх на підлозі та
стіні неподалік ліфту побачила кров, і
зайшовши у квартиру викликала
працівників міліції.

Як показав свідок ОСОБА_29, вранці 05
жовтня 2008 року на березі річки
Південний Буг він виявив побитого та
непритомного ОСОБА_24, якого відправили
в лікарню.

Відповідно до висновків комісійних
судово-медичних експертиз: - у ОСОБА_24
виявлено тілесні ушкодження у вигляді
важкої закритої черепно-мозкової
травми у вигляді крововиливу під
тверду мозкову оболонку, об'ємом до 70
см.куб., над лівою півкулею головного
мозку (субдуральна гематома), забою
лівої скроневої частки головного
мозку, крововиливу під м'якими
мозковими оболонками обох півкуль
головного мозку (субарахноїдальний
крововилив), крововиливу м'яких тканин
лівої тім'яно-скроневої ділянки голови,
крововиливу м'яких тканин правої
тім'яної ділянки голови; рани лівої
тім'яної ділянки голови, садна та
крововиливи верхньої та нижньої губи,
крововиливу повік правого та лівого
ока, обох навколо очних ділянок,
крововиливу спинки носа, три садна
лобної ділянки, два садна підборіддя,
чотири крововиливи передньої поверхні
шиї, крововиливу передньої поверхні
правого плеча у верхній третині,
крововиливу зовнішньої поверхні
лівого плеча у верхній третині, садно
зовнішньої поверхні лівого ліктьового
суглобу. Виявлені ушкодження
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, які небезпечні для життя в
момент спричинення, перебувають в
прямому причинному зв'язку з настанням
смерті ОСОБА_24, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5
о 09 годині 10 хвилин, не приходячи до
свідомості, в приміщенні
реанімаційного відділення
Хмельницької обласної лікарні.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_24
є набряк-набухання головного мозку,
який ускладнив перебіг важкої закритої
черепно-мозкової травми у вигляді
забою головного мозку, крововиливів
під тверду та м'яку мозкові оболонки.
Даних, які б вказували на можливість
отримання тілесних ушкоджень
внаслідок падіння на підлогу, ударів об
бетонні стіни чи під час падіння на
сходах не отримано. Забій лівої
скроневої частини головного мозку та
інші ушкодження виникли не менш ніж від
10 ударів твердими предметами і за
ознакою небезпеки для життя в момент
заподіяння є тяжкими, перебувають в
прямому причинно-наслідковому зв'язку
із настанням смерті, (т.5 а.с. 165-172);

- у ОСОБА_26
виявлені тілесні ушкодження у вигляді
важкої закритої черепно-мозкової
травми у вигляді забою головного мозку
важкого ступеня по типу дифузного
аксонального ушкодження з
крововиливом в базальні структури
головного мозку (задня та середня
черепні ямки), крововиливу під м'якими
мозковими оболонками обох півкуль
головного мозку (субарахноїдальний
крововилив), крововиливу м'яких тканин
лобно-скроневої ділянки голови зліва,
рани внутрішнього краю лівої очниці,
рани спинки носа, крововиливу повік
правого та лівого ока, крововиливу
бокової поверхні шиї зліва,
крововиливу передньої поверхні лівого
плечового суглобу, крововиливу
передньої поверхні лівого передпліччя
у верхній третині, крововиливу тильної
поверхні лівої кисті, крововиливу
задньої поверхні правого плеча у
середній третині, два садна передньої
поверхні лівої гомілки у середній
третині, садно передньої поверхні
лівої гомілки у нижній третині.
Виявлені ушкодження відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень, які
небезпечні для життя в момент
спричинення, перебувають в прямому
причинному зв'язку з настанням смерті
ОСОБА_26, яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 00
годин 40 хвилин, не приходячи до
свідомості, в приміщенні
реанімаційного відділення
Хмельницької обласної лікарні.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_26
є набряк-набухання головного мозку,
який ускладнив перебіг важкої закритої
черепно-мозкової травми у вигляді
забою головного мозку важкого ступеня
по типу дифузного аксонального
ушкодження з крововиливом в базальні
структури головного мозку, крововиливу
під м'якими мозковими оболонками обох
півкуль головного мозку, забій
головного мозку та інші ушкодження
виникли не менш ніж від семи ударів
твердими предметами і за ознакою
небезпеки є для життя в момент
заподіяння тяжкими, та перебувають у
прямому причинно-наслідковому зв'язку
із настанням смерті. (т.5 а.с. 185-192);

Означеним спростовуються доводи
апеляцій про відсутність в діях ОСОБА_10
та ОСОБА_13 умислу на позбавлення життя
ОСОБА_24 та ОСОБА_26, та про непричетність
ОСОБА_11 до заподіяння ними ОСОБА_24
тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи апеляцій про застосування
недозволених методів слідства
перевірялись судом і не знайшли свого
підтвердження.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_13 судом першої
інстанції вірно кваліфіковані за п.п.1,
6, 12 ч.2 ст.115 КК України як умисне
вбивство двох осіб, вчинене з
корисливих мотивів, за попередньою
змовою групою осіб.

Проте, із призначеним їм основним
покаранням за цей злочин у виді 15 років
позбавлення волі колегія суддів
погодитись не може.

Положеннями ст. 65 КК України визначено,
що при призначенні покарання суд
повинен урахувати ступінь тяжкості
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Указавши у вироку як на обставини, що
пом'якшують покарання, на їх посередні
характеристики за місцем проживання,
про наявність на утриманні ОСОБА_10
неповнолітніх дітей та батька
інваліда, суд не звернув уваги на те, що
посередні характеристики ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 не є обставинами, що пом'якшують
покарання (ст.66 КК України), що
матеріали справи не містять даних про
те, що ОСОБА_10 утримував неповнолітніх
дітей та батька.

ОСОБА_10 та ОСОБА_13 умисно, за
попередньою змовою, з корисливих
мотивів позбавили життя двох молодих
людей, вини у цьому не визнали, не
розкаялися. За місцем проживання
характеризуються посередньо.

Обставини, які б пом'якшували покарання
відсутні.

ОСОБА_13 до вчинення цього злочину за
вчинення корисливих злочинів тричі
притягався до кримінальної
відповідальності, причому двічі
покарання у виді позбавлення волі
відбував реально, а звільнившись 22
серпня 2008 року з місць позбавлення
волі, уже через місяць та декілька днів
вчинив умисне вбивство двох осіб, що є
обставиною, яка обтяжує покарання -
рецидив злочинів (п.1 ч.1 ст.67 КК України).

З огляду на викладене, колегія суддів
не вважає за можливе застосувати до них
покарання у виді позбавлення волі на
певний строк, а тому приходить до
висновку, що покарання за цей злочин їм
слід призначити у виді довічного
позбавлення волі, з конфіскацією
всього належного їм на праві власності
майна, крім житла.

Колегія суддів не може погодитись із
здійсненою судом першої інстанції
перекваліфікацією дій ОСОБА_11 з ч.3 ст.27
п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України саме на ч.2
ст.189 КК України.

Матеріали справи дійсно не містять
переконливих доказів про те, що вона
замовляла вбивство цих потерпілих, чи
хоча б одного з них, про що слушно, з
наведенням підставних обґрунтувань
зазначено у вироку суду першої
інстанції, не вказані вони і в апеляції
прокурора.

Як роз'ясив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 2 від 07 лютого 2003
року «Про судову практику в справах
проти життя та здоров'я особи»,
відповідальність за п.11 ч.2 ст.115 КК
України настає лише у випадках, коли
замовляється саме умисне вбивство
особи, а не якийсь інший насильницький
злочин щодо неї. Якщо замовник доручив
заподіяти потерпілому тілесні
ушкодження, а виконавець умисно вбив
його, замовник несе відповідальність
за співучасть у тому злочині, який він
організував чи до вчинення якого
схилив виконавця, а останній за той
злочин, який він фактично вчинив (абзац
7 пункту 15 постанови).

ОСОБА_11 з метою залякування ОСОБА_24 не
вимагати повернення 8000 доларів США
організувала його побиття, у тому числі
із заподіянням йому тяжких тілесних
ушкоджень, а відтак повинна нести
кримінальну відповідальність за ч.3
ст.27, ч.4 ст.189 КК України, як організатор
вимагання у цього потерпілого не
пред'являти претензій до повернення
нею цих коштів, вчинене за попередньою
змовою групою осіб, та поєднане із
заподіянням потерпілому ОСОБА_24
тяжкого тілесного ушкодження.

Її твердження про те, що у такому
випадку кваліфікація дій повинна
відбуватися за ст.355 КК України
безпідставні, оскільки згідно із
диспозицією цієї норми закону, при
вчиненні цього злочину винний не
посягає на чуже майно, право на нього,
не вимагає від потерпілого вчинення чи
не вчинення дій майнового характеру,
які останній не зобов'язаний вчиняти,
при вчиненні цього злочину не
відбувається посягання на власність,
більше того, винний шляхом
примушування може прагнути поновити
порушені з вини потерпілого відносини
власності, з чого слідує, що вимога при
вчиненні цього злочину може мати і
правомірний характер, тоді як вимагач
такого права не має у принципі, його
вимога завжди позбавлена будь-яких
підстав, що й мало місце у випадку з
ОСОБА_24

Призначаючи за цей злочин покарання
ОСОБА_11, колегія суддів, керуючись
положеннями ст. 65 КК України про те, що
при призначенні покарання суд повинен
урахувати ступінь тяжкості злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання, що
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, вважає, що
воно має бути призначеним в межах
санкції ч.4 ст.189 КК України.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що ОСОБА_11 за місцем проживання та
роботи характеризується позитивно.

Вона виховує та утримує малолітню
дочку, хворіє, що визнається судом
обставинами, які пом'якшують покарання
(ч.2 ст.66 КК України).

Обставини, які б обтяжували її
покарання відсутні.

Водночас колегія суддів ураховує і те,
що саме вона організувала та оплатила
вчинення цього злочину, який в силу ч.5
ст.12 КК України є особливо тяжким.

Так як наявними у справі доказами не
доведено, що у цій ситуації ОСОБА_11
замовляла вбивство потерпілих ОСОБА_24
та ОСОБА_26, то ОСОБА_10 та ОСОБА_13 не
можуть нести кримінальної
відповідальності за їх умисне вбивство
на підставі п.11 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів не може погодитися із
викладеною в апеляції прокурора
вимогою про необхідність кваліфікації
дій ОСОБА_10 та ОСОБА_13 і за п.4 ч.2 ст.115 КК
України, оскільки у справі відсутні
докази того, що позбавляючи потерпілих
життя, вони усвідомлювали, що завдають
їм особливих фізичних, психічних чи
моральних страждань (п.8 означеної вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України №2).

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися і з рішенням суду у цій
частині щодо постановлення
виправдувального вироку за цими
пунктами обвинувачення (п.п.4, 11 ч.2 ст.115
КК України), та ще й на такій, вказаній у
вироку підставі, як «за недоведеністю у
вчиненні злочину».

Відповідно до ч.4 ст.327 КПК України 1960
року виправдувальний вирок
постановляється у випадках, коли не
встановлено події злочину, коли в
діянні підсудного немає складу
злочину, а також коли не доведено
участі підсудного у вчиненні злочину.

В ч.2 ст.115 КК України виписано
перелік обтяжуючих умисне вбивство
обставин.

На думку колегії суддів, у тому
разі, коли особа обвинувачується у
вчиненні умисного вбивства за
декількома такими обставинами, а під
час судового розгляду деякі з них не
знаходять підтвердження, то суд
повинен виключити з обвинувачення ці
інкриміновані обтяжуючі умисне
вбивство обставини, а не постановляти з
цього приводу виправдувальний вирок.

Такий висновок узгоджується і з
положеннями ч.5 ст.327 КПК України 1960
року, згідно з якими, у такому випадку
суд, після набрання вироком законної
сили, повинен буде винести ухвалу про
направлення справи прокурору для
вжиття заходів до встановлення особи,
винної у вчиненні й таких дій.

Водночас колегія суддів
погоджується з рішенням суду про
виправдання ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за
обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а
ОСОБА_11 - у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК
України, на такій, передбаченій ч.4 ст.327
КПК України 1960 року підставі, як не
доведеність їх участі у його вчиненні,
оскільки згідно даних матеріалів
справи, з квартири, у якій мешкали
потерпілі, пропали їх мобільні
телефони, проте матеріали справи не
містять будь-якого доказу про те, що їх
викрали саме вони, не наведені такі
докази і прокурором в апеляції.

Не знайшло свого підтвердження
при розгляді справи апеляційним судом
і твердження прокурора про вчинення
умисного вбивства ОСОБА_24 і
ОСОБА_26 із застосуванням пістолета.
ОСОБА_13, який про це стверджував в одних
із своїх показань на досудовому
слідстві, у подальшому від них
відмовився. Інші належні, допустимі,
достовірні та достатні докази цього у
справі відсутні, не вказані вони і в
апеляції прокурора.

Вимагаючи засудження ОСОБА_11 і за ч.2
ст.364 КК України, прокурор не звернув
уваги на те, що в апеляції з цього
приводу не зазначає будь-яких підстав
для скасування виправдувального
вироку суду з цього приводу.

Більше того, поза увагою прокурора
залишилась і та обставина, що Законом
України № 3207, який набрав чинності 01
липня 2011 року, КК України
доповнено ст. 365-1, яка, в силу ст.5 КК
України має зворотну дію у часі,
відповідно до якої, ОСОБА_11, як директор
ТОВ «Тевора Н», тобто службова особа
юридичної особи приватного права, у
разі доведеності зловживання з її боку
повноваженнями, мала б нести
кримінальну відповідальність не за
ст.364 КК України, як про це йдеться в
апеляції прокурора, а за ст.364-1 КК
України, що згідно зазначеної в
обвинувальному висновку кваліфікації
таких її дій за ч.2 ст.364 КК України (т.10
а.с.204), вона діяла не в особистих
інтересах, а в інтересах третіх осіб,
тоді як згідно фабули обвинувачення,
кредит, у тому числі й на підставі
підробленої довідки, брала для себе.

Разом з тим, урахувавши, що за отримані
19 травня 2008 року кредитні кошти у банку
розміром 14837 доларів США, що по курсу на
той час становило 74926 грн. 85 коп., вона
придбала автомобіль, який перебуває у
заставі цього банку, і на який останній
вправі звернути стягнення в рахунок
погашення кредиту, що кредитор (банк)
відкликав заявлений ним з цього
приводу позов, а відтак її діями не було
заподіяно банку тяжких наслідків чи
істотної шкоди у їх матеріальному
вимірі, як про це йдеться в
обвинувальному висновку, та у розмірах,
передбачених у Примітці до ст.364 КК
України, суд першої інстанції
підставно дійшов висновку про
необхідність постановлення за цим
обвинуваченням виправдувального
вироку.

Натомість підстава для такого рішення -
як « недоведеність її вини», на думку
колегії суддів, є невірною, оскільки
така відсутня у законі.

Так, відповідно до ч.4 ст.327 КПК
України 1960 року виправдувальний вирок
постановляється у випадках, коли не
встановлено події злочину, коли в
діянні підсудного немає складу
злочину, а також коли не доведено
участі підсудного у вчиненні злочину.

Пленум Верховного Суду України у
п.21 постанови №5 від 29 червня 1990 року з
подальшими змінами «Про виконання
судами України законодавства і
постанов Пленуму Верховного Суду
України з питань судового розгляду
кримінальних справ і постановлення
вироку» роз'яснив, що виправдувальний
вирок постановляється:

- за відсутністю події злочину, коли
судовим розглядом справи встановлено,
що діяння, у вчиненні якого
обвинувачувався підсудний, взагалі не
мало місця або відсутній причинний
зв'язок між діянням підсудного і
шкідливими наслідками, настанням яких
обумовлюються злочинність діяння,
зокрема, коли шкідливі наслідки
настали внаслідок дій особи, якій
заподіяно шкоду, або в результаті дії
сил природи тощо;

- за відсутністю в діянні підсудного
складу злочину, коли встановлено, що
діяння, яке ставилось у вину
підсудному, ним вчинено, але
кримінальним законом воно не
визнається злочином, зокрема, якщо воно
лише формально містить ознаки злочину,
але через малозначність не являє
суспільної небезпеки; відсутні інші
умови, за яких діяння визнається
злочинним (повторність діяння,
попереднє притягнення до
адміністративної відповідальності
тощо); діяння вчинено у стані
необхідної оборони чи крайньої
необхідності; мала місце добровільна
відмова від вчинення злочину, а
фактично вчинене не містить складу
іншого злочину; підсудний не є
суб'єктом злочину через відсутність
спеціальних ознак, встановлених для
суб'єкта даного складу злочину;
підсудний не досяг віку, з якого він
може нести кримінальну
відповідальність;

- за недоведеністю участі підсудного у
вчиненні злочину, коли факт суспільно
небезпечного діяння встановлено, але
досліджені судом докази виключають або
не підтверджують вчинення його
підсудним.

З огляду на це, підставою для
виправдання ОСОБА_11 за цим
обвинуваченням є відсутність у її
діянні складу цього злочину.

Не може бути задоволеною і поставлена в
апеляції прокурора вимога про
засудження ОСОБА_11 за ч.3 ст.358 КК
України до штрафу у розмірі 850 грн., бо
постановою суду першої інстанції від 14
травня 2013 року (т.12 а.с.226), прийнятою за
участі автора апеляції - прокурора
Лисюка С.О., яка не будучи оскарженою у
тому числі і цим прокурором, набрала
чинності, кримінальне переслідування
ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні
цього злочину закрито на підставі
спливу передбачених ст.49 КК України
строків давності.

Правильним є рішення суду першої
інстанції, що унеможливлює задоволення
апеляції прокурора і в цій частині, про
перекваліфікацію дій ОСОБА_11 з ч.2 на ч.1
ст.366 КК України, з огляду на те, що
матеріали справи не містять достатніх
доказів для того, щоб дійти висновку
про те, що саме підробленням довідки
про доходи за місцем роботи,
послідуючим її використанням
підроблювачем, ХОД ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» були спричинені тяжкі
наслідки.

Крім того, як зазначав Верховний Суд
України у своїх чисельних рішеннях
(постановах), прийнятих за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
кримінального закону щодо подібних
суспільно-небезпечних діянь, які в силу
ст.400-25 КПК України 1960 року є
обов'язковими у правозастосуванні, у
тому разі, коли службове підроблення
вчиняється службовою особою, яка потім
сама використовує підроблені
(сфальсифіковані) нею офіційні
документи як засіб (спосіб, умови тощо)
для скоєння іншого злочину, коли
суспільно-небезпечні наслідки
настають після вчинення діяння, якому
службове підроблення було засобом
(способом, умовами) його скоєння, то
інкримінувати спричинення таких
наслідків водночас і як результат
службового підроблення є неправильним,
оскільки ці наслідки не перебувають у
прямому (безпосередньому) причинному
зв'язку із службовим підробленням
(постанова Верховного Суду України від
21 березня 2013 року, ухвалена за
наслідками розгляду заяви Особа 1 про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 04 грудня 2012 року).

Разом з тим, переписавши при
кваліфікації у вироку таких дій ОСОБА_11
за ч.1 ст.366 КК України усі інкриміновані
їй органами досудового слідства його
форми (ознаки), як то: внесення до
офіційних документів завідомо
неправдивих відомостей; інше
підроблення документів; складання і
видача завідомо неправдивих
документів, суд не звернув уваги на те,
що згідно сформованої ним у вироку
фабули обвинувачення, яке вважав
доведеним, указує лише на одну з цих
форм підроблення, а саме на таку як
складання офіційного документа.

Ураховуючи вимоги ст.365 КК України,
колегія суддів вважає за необхідне
виключити з обвинувачення ОСОБА_11
решту інкримінованих їй форм (ознак)
злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК
України, у її редакції, чинній на момент
його вчинення.

При постановленні вироку допустився
суд і інших порушень закону.

Так, положеннями п.1 ст.89 КК
України визначено, що такими, що не
мають судимості, визнаються особи,
засуджені відповідно до ст.75 цього
Кодексу, якщо протягом іспитового
строку вони не вчинять нового злочину і
якщо протягом зазначеного строку
рішення про звільнення від відбування
покарання з випробуванням не буде
скасоване з інших підстав,
передбачених законом.

Пленум Верховного Суду
України у п.14 постанови №5 від 29.06.1990
року (з подальшими змінами) «Про
виконання судами України
законодавства і постанов Пленуму
Верховного Суду України з питань
судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку» роз'яснив, що
дані про зняту чи погашену судимість не
повинні заноситись до вступної частини
вироку.

Вироком Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 14 червня
2006 року ОСОБА_10 було визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.3
ст.185 КК України та призначено
покарання у виді 4 років позбавлення
волі, із звільненням від його відбуття,
на підставі ст.75 КК України, з
випробуванням тривалістю 2 роки (т.3
а.с.125), а відтак його судимість за цим
вироком вважається погашеною ще у
червні 2008 року.

Проте, постановляючи
оскаржений вирок, суд у його вступній
частині вказав на цю його судимість.

За таких обставин, та у
відповідності до положень ст.365 КПК
України 1960 року, колегія суддів вважає
за необхідне виключити із
мотивувальної частини вироку
посилання на судимість ОСОБА_10 за цим
вироком Першотравневого районного
суду м. Чернівці.

Згідно з п.1 ст.91 КПК України 1960 року
судові витрати складаються із сум, що
видані і мають бути видані свідкам,
потерпілим, експертам, спеціалістам,
перекладачам і понятим.

За змістом положень ст. 15 Закону
України "Про судову експертизу", ст.93
КПК України 1960 року, п.11 Інструкції про
порядок і розміри відшкодування витрат
та виплати винагороди особам, що
викликаються до органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури, суду
або до органів, у провадженні яких
перебувають справи про
адміністративні правопорушення, та
виплати державним спеціалізованим
установам судової експертизи за
виконання їх працівниками функцій
експертів і спеціалістів (затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
№710 від 01 липня 1996 року з подальшими
змінами) з осіб, щодо яких постановлено
обвинувальний вирок, судові витрати
підлягають стягненню на користь
держави.

Проте, судові витрати із засуджених
ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за проведені
судові експертизи суд стягнув за таким,
виписаним у резолютивній частині
вироку визначенням «..на користь
держави в особі НДЕКЦ при УМВСУ», тоді
як згідно мотивувальної частини вироку
судові витрати підлягали стягненню
«…на користь НДЕКЦ при УМВСУ.».

Більше того, визначивши їх загальний
розмір у 1671 грн. 23 коп., як про це
зазначено у довідці слідчого (т.10 а.с.209),
суд не звернув уваги на те, що у цей
розмір включені і витрати на
проведення експертиз холодної зброї
(ножа, та біти) у розмірі по 180 грн. 16 коп.
(т.2 а.с.180, 181-184, 194, 195-197), експертизи
наркотичних засобів у розмірі 205 грн. 94
коп. (т.2 а.с.207, 208), тоді як відповідно до
правил, виписаних у ст.93 КПК України 1960
року, такі судові витрати стягуються з
підсудного у разі визнання його винним
у вчиненні злочину, натомість у цій
справі цим засудженим навіть не
інкримінувалось вчинення злочину,
пов'язаного з незаконним обігом
наркотиків, із застосуванням ножа чи
біти.

Урахувавши, що згідно наявних у справі
розрахунків вартості проведених у
справі двох дактилоскопічних та трьох
трасологічних експертиз, які мають
відношення до інкримінованих ОСОБА_10,
ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 злочинів, за
які вони засуджуються, становить 1104
грн. 40 коп. (т.2 138, 157, 218, 231, 244), з якими
колегія суддів погоджується, то ці
судові витрати підлягають стягненню з
них на користь держави, з урахуванням
ступеня їх вини та майнового стану (ч.2
ст.93 КПК України 1960 року): з ОСОБА_10 та
ОСОБА_13 по 400 грн.; з ОСОБА_11- 104 грн. 40 коп.
Решта цих судових витрат у розмірі 200
грн. підлягає стягненню з ОСОБА_12
згідно постановленої у справі ухвали
апеляційного суду.

Указавши у мотивувальній частині
вироку на те, що «Проведеним досудовим
слідством встановлено, яким чином було
продано автомобіль ОСОБА_24 і по даній
справі є вирок..», суд не звернув уваги
на те, що такі його твердження не
відповідають дійсності, оскільки
матеріали справи, у тому числі і
відмовний матеріал з цього приводу не
містять даних про те, хто ж в дійсності
продав цей автомобіль Райтаровським, а
згідно згадуваного вироку, то ним
засуджено осіб лише за підробку
паспорта ОСОБА_24.

Таке твердження суду підлягає
виключенню з мотивувальної частини
вироку оскільки не відповідає
дійсності.

Інших підстав для зміни чи скасування
вироку не убачається.

Оскільки ОСОБА_11 засуджується до
позбавлення волі за організацію
вчинення особливо тяжкого злочину,
перебуваючи на волі може ухилятись від
виконання вироку суду, то колегія
суддів вважає за необхідне змінити їй
запобіжний захід з підписки про
невиїзд на взяття під варту та
арештувати в залі суду.

Так як вона була 07 травня 2010 року
затриманою за підозрою у вчиненні
злочину (т.6 а.с.37), то цей день
перебування під вартою їй слід
зарахувати у строк відбування
покарання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 365, 366, 378 КПК України 1960 року, п.п. 11,
15 Перехідних положень Кримінального
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляції прокурора, який брав участь в
розгляді справи, засудженого ОСОБА_13 та
його захисника - адвоката ОСОБА_19,
засудженої ОСОБА_11, захисників
засудженого ОСОБА_10 -

ОСОБА_15 та адвоката ОСОБА_21 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду від
20 травня 2013 року задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного
суду від 20 травня 2013 року в частині:
призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_13
покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК
України, їх виправдання за п.п.4, 11 ч.2
ст.115 КК України; перекваліфікації дій
ОСОБА_11 з ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК
України на ч.2 ст.189 КК України; підстави
виправдання ОСОБА_11 за обвинуваченням
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.364 КК України; засудження ОСОБА_11 за
усіма, вказаними в обвинувальному
висновку формами (ознаками) злочину,
передбаченого ч.1 ст.366 КК України;
вказівки на судимість ОСОБА_10;
вирішення питання про судові витрати,
скасувати.

ОСОБА_10 за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України
призначити покарання у виді довічного
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому на праві власності
майна, крім житла.

В порядку ст.365 КПК України 1960 року
з вступної частини вироку суду першої
інстанції виключити посилання на
судимість ОСОБА_10 за вироком
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 14 червня 2006 року, а з
мотивувальної, - твердження про те, що
«Проведеним досудовим слідством
встановлено, яким чином було продано
автомобіль ОСОБА_24 і по даній справі є
вирок».

ОСОБА_13 за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України
призначити покарання у виді довічного
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому на праві власності
майна, крім житла.

З обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_13
виключити посилання на вчинення ними
умисного вбивства ОСОБА_24 та ОСОБА_26 з
особливою жорстокістю та на
замовлення.

ОСОБА_11 визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.4 ст.189
КК України і за цим законом призначити
покарання у виді позбавлення волі
строком 10 (десять) років, з конфіскацією
всього належного їй на праві власності
майна, крім житла.

В порядку ст. 365 КПК України 1960 року
виключити з обвинувачення ОСОБА_11 за ч.1
ст.366 КК України такі форми (ознаки)
цього злочину, як: внесення службовою
особою до офіційних документів
завідомо неправдивих відомостей; інше
підроблення документів; видача
завідомо неправдивих документів.

ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК
України виправдати на підставі
відсутності у її діянні складу цього
злочину.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_10
та ОСОБА_13 по 400 грн. судових витрат з
кожного, з ОСОБА_11 - 104 грн. 40 коп. судових
витрат.

До вступу вироку в законну силу
запобіжний захід щодо ОСОБА_11 з
підписки про невиїзд змінити на
тримання під вартою, арештувавши її в
залі суду.

Відбуття покарання ОСОБА_11
рахувати з 04 листопада 2013 року із
зарахуванням у цей строк одного дня
перебування під вартою.

В решті вирок суду що стосується
засуджених ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_11
залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, через апеляційний суд
Хмельницької області, протягом одного
місяця з моменту проголошення, а
засудженими - в той же строк з моменту
вручення копії вироку.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
П.Я.Латюк