Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого : судді Зубара В.В.,

суддів: Марчук Н.О., Матієк Т.В.,

з участю прокурора Саленка І.В.

розглянула в судовому засіданні 23 грудня 2014 року в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2014 року.

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2014 року зазначений вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані винними та засуджені за вчинення замаху на переміщення за межі зони відчуження продуктів харчування тваринного походження, а саме м'яса дикої тварини - лося без надання передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю за наступних обставин.

Так, 26 лютого 2009 року, близько 16 год., точний час під час досудового слідства не встановлено, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_2, на автомобілі марки УАЗ, який належить ОСОБА_5, в об'їзд контрольно-пропускних пунктів міліції, встановлених по периметру зони відчуження та зони безумовного обов'язкового відселення, через прорив у огорожі в районі відселеного с. Бички, незаконно, всупереч вимогам п. 3 ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якого заборонено перебування у зонах відчуження осіб, які не мають на це спеціального дозволу, проникли на територію зони відчуження.

Рухаючись територією зони відчуження через виселені села Черевач, Залісся, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_2, виїхали на автодорогу сполученням від населеного пункту Корогод до відселеного пункту Чорнобиль, де в одному з місць автодороги, яке знаходиться між 1 і 3 виділами 193 кварталу лісонасаджень Корогодського лісництва ДСКП «Чорнобильська Пуща», виявили на проїжджій частині загиблу дику тварину - лося.

Використовуючи автомобіль УАЗ, д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перемістили знайдену дику тварину до одного з місць першого виділу 204 кварталу зі сторони 195 кварталу лісонасаджень Корогодського лісництва, де ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відокремили голову, нижні кінцівки та шкіру, а потім розчленили тушу тварини на частини, які разом зі шкірою для подальшого транспортування помістили до салону автомобіля та почали переміщати м'ясо дикої тварини - лося за межі зони відчуження без отримання передбаченого законом дозволу та проведення дозиметричного контролю, щоб в подальшому використати за межами зони відчуження в якості продуктів харчування.

27 лютого 2009 року близько 12 год. 30 хв. в одному з місць 21 виділу під лінією електричної мережі, що знаходиться між першим і другим виділами 282 кварталу лісонасаджень Корогодського лісництва ДСКП «Чорнобильська Пуща», членами лісопатрульної групи в складі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 затримано автомобіль марки УАЗ-31512 д.н.з.НОМЕР_1, під час огляду якого в салоні були виявлені та вилучені частини туші і шкіру дикої тварини -лося.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, кримінальну справу відносно нього закрити. При цьому посилається на те, що, факти, покладені в обвинувачення, не відповідають дійсності, обвинувачення ґрунтується на припущеннях, деякі докази є суперечливими, не доведено спробу незаконного вивезення м'яса із зони відчуження. Крім того посилається, що апеляційний суд залишив поза увагою вимоги кримінального закону, а саме ст. 49 КК України, оскільки на час ухвалення судового рішення з моменту вчинення злочину минув строк притягнення до кримінальної відповідальності.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати, кримінальну справу відносно нього закрити. В обґрунтування посилається на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, зазначає, що суд не звернув уваги, що на досудовому і судовому слідстві не знайшов підтвердження той факт, що йому було відомо про його перебування у зоні відчуження, він постійно знаходився у автомобілі, участі у розробленні туші лося і транспортуванні м яса не приймав. Також зазначає, що на час ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, минув строк притягнення до кримінальної відповідальності, встановлений ст. 49 КК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах всіх засуджених просить судові рішення скасувати, кримінальну справу - закрити. При цьому зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтуються лише на припущеннях суду, які не знайшли свого підтвердження, і одночасно зазначає, що злочин, за який ОСОБА_8 засуджений, є злочином середньої тяжкості і на час постановлення ухвали апеляційним судом минув п'ятирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив змінити судові рішення та застосувати положення ст. 49 КК України, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, судові рішення - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 398 КПК України 1960 року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Вирішення питань, зазначених у касаційних скаргах засуджених та захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи до повноважень касаційного суду не віднесено.

Згідно з положеннями ст.367 КПК України 1960 року перегляд справ з підстав однобічності або неповноти дізнання, досудового чи судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи віднесено до компетенції апеляційного суду.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначив їм відповідне покарання.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисниками ОСОБА_4, ОСОБА_1 та засудженим ОСОБА_2 подані апеляції, в яких зазначалось про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та ставилось питання про скасування вироку та закриття кримінальної справи через відсутність у діях засуджених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України. При цьому в апеляціях наводились, також, і доводи, аналогічні доводам касаційних скарг засуджених та захисника.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 365 КПК України 1960 року, розглянув у повному обсязі доводи поданих апеляцій, при цьому доводи апеляцій щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також щодо відсутності в діях засуджених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України визнав безпідставними, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, та погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини засуджених у вчиненні зазначеного злочину.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Поряд з наведеним, відповідно до вимог ст. 400-1 КПК України 1960 року касаційний суд, встановивши обставини, передбачені ст. ст. 7-1, 11-1 КПК України 1960 року, скасовує обвинувальний вирок і закриває справу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п'ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані судом винними, є злочином середньої тяжкості, за вчинення якого санкцією зазначеного закону встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний злочин ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинено 26 лютого 2009 року року і вирок відносно них набрав законної сили 12 березня 2014 року після перегляду законності вироку судом апеляційної інстанції, тобто з часу вчинення злочину до набрання вироком законної сили п'ятирічний строк, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, минув, а тому судові рішення на підставі ст. 400-1 КПК України 1960 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають скасуванню, кримінальна справа - закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396, 400-1 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2014 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - скасувати, кримінальну справу- закрити.

Судді:

Зубар В.В. Марчук Н.О. Матієк Т.В.