АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1614/38/2012
Номер провадження 11/786/146/2013
Категорія:ч.2 ст. 115 КК - О.Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді
Юренко Л.А.

суддів Захожая О.І.,
Рябішина А.О.

при секретарі Журі
Н.Л.

з участю прокурора
Гомлі О.В.

захисників адвокатів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

засуджених ОСОБА_9,
ОСОБА_10,

ОСОБА_11,
ОСОБА_12,

потерпілого ОСОБА_13
та його представника адвоката ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Полтава кримінальну
справу за апеляціями прокурора, який
приймав участь в суді першої інстанції,
засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_11,
захисників в інтересах засуджених
відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а також
потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_29 та
їх представника адвоката ОСОБА_14 на
вирок Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 травня 2012
року, -

В С Т А Н О В И Л А

Вироком Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 травня 2012
року

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,

азербайджанець,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1,

розлучений, має на
утриманні малолітню дитину, не судимий,
-

засуджений за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України на
13 років позбавлення волі;

ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_4, українець, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1,

не працюючий, не
судимий , -

засуджений за п. 12 ч.2 ст. 115КК України на
11 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджені за ч.5 ст.
27, п. 12 ч.2 ст. 115 КК України на 10 років
позбавлення волі ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та за п. 12 ч.2 ст.115 КК України на 12 років
позбавлення волі ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3,
щодо яких винесена ухвала.

Стягнено солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_11,
ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь
потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_15 і ОСОБА_29
21800 грн. матеріальної шкоди та на
користь ОСОБА_13. і ОСОБА_15 кожного по
200000 грн. моральної шкоди, а на користь
потерпілої ОСОБА_29 - 100000 грн. моральної
шкоди.

Вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані
винними в умисному вбивстві ОСОБА_16,
вчиненому за попередньою змовою групою
осіб, а ОСОБА_12 - в пособництві у
вчиненні цього злочину.

Злочин вчинено за таких обставин.

8 лютого 2009 року близько 3 години
ночі в районі загальноосвітньої школи
№ 31 по вулиці Героїв Сталінграда, 39-а в
місті Кременчуці між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які розпивали спиртні напої,
та ОСОБА_16, який попросив у них відкрити
двері під'їзду до будинку і теж
перебував у нетверезому стані, виникла
сварка. Під час сварки ОСОБА_9 вдарив
ОСОБА_16 скляною пляшкою з-під пива по
голові. ОСОБА_16 почав тікати, а ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 наздогнали його і
спільно нанесли йому удари кулаками,
ногами, а ОСОБА_9 і дерев'яною битою по
голові та різним частинам тіла, в тому
числі в життєво важливі органи.

Боячись помсти за своє побиття з боку
ОСОБА_16, який був тренером з боротьби,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 домовились
вивезти потерпілого за межі міста, де
вбити його.

З цією метою ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
за допомогою ОСОБА_12, який під час
побиття ОСОБА_16 під'їхав до місця
злочину, помістили потерпілого в
багажник автомобіля, за кермом якого
перебував ОСОБА_12, та поїхали за межі
міста.

По дорозі ОСОБА_10 з відома всіх
засуджених взяв в державній пожежній
частині №2, де раніше працював,
кухонний ніж, який за погодженням з
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 мали намір
застосувати при вбивстві ОСОБА_16. Ніж
ОСОБА_10 поклав на задньому сидінні
автомобіля між собою та ОСОБА_11, який
сидів поряд з ним.

На автодорозі поблизу села
Пилипенки Кременчуцького району
близько 5 годин 20 хвилин ОСОБА_12 зупинив
автомобіль. ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10
витягли ОСОБА_16 з багажника. Потерпілий
намагався втекти, але ОСОБА_9, ОСОБА_11
та ОСОБА_10 догнали його, збили з ніг і
спільними діями, узгоджено, з метою
вбивства стали наносити постраждалому
по тілу, а також у життєво важливі
органи ( голову, живіт ) численні удари
кулаками, ногами, крім того, ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 і дерев'яною битою, а ОСОБА_9 - ще
й ножем по кінцівкам та голові.

Залишивши ОСОБА_16 на місці злочину, на
проїжджій частині дороги, засуджені
поїхали до м. Кременчук.

По дорозі за пропозицією ОСОБА_10 вони
позбулися речових доказів -кухонного
ножа та курточки ОСОБА_16, викинувши їх
по дорозі в ліс та яр. Биту ОСОБА_12 з
ОСОБА_11 спалили.

Спільними діями ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
ОСОБА_10 ОСОБА_16 були заподіяні
несумісні з життям тілесні ушкодження,
від яких останній в цей же день помер о
10 годині 40 хвилин.

Смерть ОСОБА_16 настала від тяжкої
закритої черепно - мозкової травми з
забоєм головного мозку,
субарахноїдальними крововиливами під
оболонки головного мозку і в речовину
головного мозку, яка могла виникнути
від неодноразових ударів. Всього
ОСОБА_16 було нанесено не менше сорока
трьох ударів тупими предметами, не
менше двадцяти чотирьох ударів в
область голови та стільки ж - колюче -
ріжучим предметом по тілу.

Серед численних тілесних ушкоджень у
ОСОБА_16 виявлені закрита травма живота,
закриті та відкриті переломи щелепи,
кісток носа, травматична екстракція
зубів, колото - різані рани стегна,
передпліччя, синці та крововиливи в
м'які тканини тулубу.

В апеляції прокурора, який приймав
участь в суді першої інстанції,
ставиться питання про скасування
вироку та постановлення нового у
зв'язку з м'якістю призначеного ОСОБА_9
та ОСОБА_11 покарання. Прокурор
зазначає, що суд в недостатній мірі
врахував тяжкість вчиненого злочину,
кількість та тривалість нанесення
постраждалому тілесних пошкоджень, те,
що вони втекли з місця злочину, а ОСОБА_9
переховувався і оголошувався у розшук.
Просить призначити ОСОБА_9 15 років, а
ОСОБА_11 - 12 років позбавлення волі.

Потерпілі ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_29 та їх
представник адвокат ОСОБА_14 просять
про скасування вироку та постановлення
нового через м'якість призначеного
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання. Просять
призначити кожному із засуджених по 15
років позбавлення волі.

В апеляції засудженого ОСОБА_9
порушується питання про скасування
вироку та закриття провадження по
справі, у зв'язку з непричетністю до
злочину. Засуджений посилається на те,
що по справі не розмежовані які саме
тілесні ушкодження були заподіяні
ОСОБА_16 біля школи на початку
конфлікту, і далі, коли постраждалого
відвезли за місто. Стверджує, що він не
наносив ОСОБА_16 удари ножем, не бив його
пляшкою по голові, оскільки пляшки у
нього не було. Про те, що ОСОБА_10 приніс
в автомобіль ніж, він не знав, а
показання ОСОБА_12 про ці обставини є
суперечливими. Стверджує, що він не був
причетний до приховування речей
постраждалого. Крім того, ОСОБА_9
зазначає, що він відшкодував збитки,
має неповнолітню дитину. В доповненні
до апеляції ОСОБА_9 просить про
перекваліфікацію його дій на ч. 2 ст.121
КК України.

Захисник ОСОБА_2 в апеляції в інтересах
ОСОБА_9 просить про скасування вироку
та закриття провадження, за
відсутністю об'єктивних доказів
причетності засудженого до злочину.
Захисник стверджує, що по справі не
встановлено, що засуджені заздалегідь
змовились про вбивство ОСОБА_16, не
з'ясовано які тілесні ушкодження були
заподіяні потерпілому біля школи, де
розпочалась бійка, і які - поблизу села,
де ОСОБА_16 був залишений. Про
відсутність умислу на вбивство
свідчить та обставина, що ОСОБА_16
залишили на людному місці, живим.
Показання ОСОБА_12 про застосування
ОСОБА_9 щодо потерпілого ножа є
суперечливими. Метою вивезення ОСОБА_16
з міста було намагання уникнути його
помсти, адже останній був спортсменом
-борцем.

Засуджений ОСОБА_11 та його захисник
ОСОБА_8 просять про перекваліфікацію
дій засудженого на ч. 2 ст.121 КК України,
посилаючись на те, що в судовому
засіданні не було встановлено умислу
ОСОБА_11 та інших засуджених на умисне
вбивство ОСОБА_16, не з'ясована ступінь
участі кожного із засуджених у злочині.
ОСОБА_11 стверджує, що ОСОБА_16, грубо та
«неадекватно» вимагаючи, щоб вони
відкрили йому двері під'їзду, намагався
спровокувати конфлікт, заявляє, що він
не має медичної освіти, а тому не міг
оцінити того, що заподіяні нимиОСОБА_16
тілесні ушкодження несумісні з життям.
Стверджує, що його явка з повинною
повинна бути врахована як обставина, що
пом'якшує покарання, а не як доказ по
справі.

Крім того, по справі подані апеляції
потерпілими ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_29 та
їх представником адвокатом ОСОБА_14
щодо засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_12, а
також апеляції останніх та в їх
інтересах захисниками відповідно
ОСОБА_3 та ОСОБА_20

Зазначені апеляції розглянуті
колегією суддів при винесенні ухвали.

В запереченні на апеляцію прокурора
засуджений ОСОБА_11 стверджує, що
посилання прокурора на те, що його дії
були направлені на вбивство ОСОБА_16 є
припущенням, та зазначає, що його дії у
вчиненні злочину були мінімальними.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
провівши часткове судове слідство,
заслухавши промови прокурора про
скасування вироку за викладених у
апеляції мотивів та постановлення
нового, яким призначити ОСОБА_9 15, а
ОСОБА_11 12 років позбавлення волі;
потерпілого ОСОБА_13 та його
представника адвоката ОСОБА_14, які,
підтримуючи мотиви поданої в інтересах
потерпілих апеляції, просили про
скасування вироку та постановлення
нового з призначенням ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 кожному по 15 років позбавлення
волі; засуджених ОСОБА_9 та його
захисників адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_6,
які просили про скасування вироку та
закриття провадження щодо ОСОБА_9 у
зв'язку з недоведеністю його
причетності до злочину; засудженого
ОСОБА_11 та його захисників адвоката
ОСОБА_4 і ОСОБА_11, які стверджували про
відсутність у засуджених умислу на
вбивство та просили про
перекваліфікацію дій ОСОБА_11 на ч.2 ст.
121 КК України; перевіривши матеріали
кримінальної справи та мотиви поданих
апеляцій, вважає, що апеляція прокурора
підлягає задоволенню, апеляція
потерпілих та їх представника -
частковому задоволенню, апеляції
засуджених ОСОБА_9, ОСОБА_11 та їх
захисників відповідно ОСОБА_2 і ОСОБА_8
задоволені бути не можуть

Висновок суду про вчинення ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказаного у вироку
злочину відповідає перевіреним в
судових засіданням доказам.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не заперечували, що в
групі з ОСОБА_9 як біля СШ № 31 в місті
Кременчук, так і за його межами умисно
спільними діями наносили удари
потерпілому ОСОБА_16

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що в ніч на
8 лютого 2009 року близько 4 годин вони з
ОСОБА_9 біля СШ № 31 спілкувались з
приводу дня народження ОСОБА_11, вживали
спирті напої. В цей час до них підійшов
ОСОБА_16 та, як стверджували засуджені,
двічі зухвало попросив відкрити двері
під'їзду. Виникла конфліктна ситуація,
під час якої ОСОБА_9 ударив ОСОБА_16
пляшкою по голові і останній став
тікати. Всі втрьох його догнали, збили з
ніг і почали бити кулаками та ногами по
тілу. ОСОБА_10 уточнив, що він вдарив
ОСОБА_16 ще й кулаком в обличчя, а ОСОБА_9
наніс кілька ударів битою по тулубу і
один - в голову. Під час побиття ОСОБА_16
до них під'їхав своїм автомобілем
ОСОБА_12.

Ці показання підтвердив засуджений
ОСОБА_12, з показань якого вбачається,
що коли він під'їхав до СШ № 31, то бачив
як ОСОБА_9 і ОСОБА_10 били ОСОБА_16. Від
ударів ОСОБА_16 упав, хоча спочатку
напівсидів. Коли ОСОБА_9 наносив удари
ногою в тулуб і голову, він чув глухі
звуки від цих ударів. ОСОБА_16 просився,
говорив «не треба, за що». Потерпілий
не здатен був чинити опір. Поряд стояв і
ОСОБА_11 - його, ОСОБА_12, двоюрідний брат
і говорив йому, що все, що відбувається -
«нормально».

Засуджений ОСОБА_9, не визнаючи своєї
причетності до вбивства ОСОБА_16,
пояснив, що пам'ятає лише як біля СШ № 31
його вдарив ОСОБА_16, від чого він упав,
вдарився головою, та прийшов до стану,
близькому до непритомності. Пам'ятає,
як ОСОБА_16 помістили в багажник
автомобіля ОСОБА_12. Що було далі - не
пам'ятає, прийшов до тями уже ранком у
власному автомобілі.

ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що
після побиття ОСОБА_16 біля школи вони
вирішували що з ним робити, оскільки
боялись що останній, будучи
спортсменом та маючи репутацію людини,
яка не прощає такого поводження з
собою, зможе разом з друзями
розправитись з ними. За пропозицією
ОСОБА_9 вирішили вивезти його за місто.
Як пояснив ОСОБА_11, вони розраховували
за той час, поки ОСОБА_16 буде за містом,
встигнути сховатись, а ОСОБА_10 заявив,
що таким способом вони хотіли
«заспокоїти» потерпілого.

По справі встановлено, що поблизу СШ №
31 ОСОБА_12 відкрив багажник, а решта
засуджених помістили туди ОСОБА_16 і всі
поїхали за місто. По дорозі ОСОБА_10
заїхав до пожежної частини, де він
раніше працював.

Ці обставини ніхто з засуджених не
спростовував, ОСОБА_9 заявив, що нічого
не пам'ятає.

З показань ОСОБА_10, які він дав як в
апеляційній інстанції, так і в судових
засіданнях, які відбувалися раніше, та
на досудовому слідстві, вбачається, що
по дорозі за місто хтось спитав чи є в
автомобілі ніж і він запропонував
заїхати до нього на колишню роботу.
ОСОБА_12 під'їхав до пожежної частини №
2, зайшов в приміщення роздягальні де
взяв ніж, заніс його в машину і поклав
на сидінні між собою та ОСОБА_11.

Засуджений ОСОБА_12 підтвердив, що
ОСОБА_10, повернувшись з пожежної
частини, сів в автомобіль і повідомив
всіх, що він приніс ножа та поклав його
на заднє сидіння.

ОСОБА_10 показав, що за містом, коли
ОСОБА_12 відкрив багажник, ОСОБА_16 почав
тікати. Він з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 догнали
ОСОБА_16, збили з ніг і спільними діями
стали наносити йому удари ногами по
тулубу, голові, один удар ногою він
наніс ОСОБА_16 в область таза. Під час
коли він, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 били ОСОБА_16,
ОСОБА_9 повернувся до автомобіля,
звідки приніс биту і наніс нею ОСОБА_16
один удар по голові і кілька ударів по
ребрам, вручив биту ОСОБА_10, а сам знову
повернувся до машини. ОСОБА_11 в цей час
продовжував наносити ОСОБА_16 удари
ногами, а він, ОСОБА_10, з розмаху вдарив
битою по ногам потерпілого. Коли вони з
ОСОБА_11 наносили удари ОСОБА_16, ОСОБА_9
повернувся до них з ножем в руках і
присівши, став бити ним ОСОБА_16 по
рукам та ногам. ОСОБА_10, деталізуючи
свої показання, пояснив, що ОСОБА_16 під
час побиття просився у них, але вони на
це не реагували.

Залишивши ОСОБА_16 на місці злочину,
вони повернулись в м. Кременчук.

По справі не спростовується той факт,
що по дорозі в Кременчук за пропозицією
ОСОБА_10 засуджені позбулися речових
доказів -кухонного ножа та курточки
ОСОБА_16, викинувши їх по дорозі в ліс та
яр. Биту ОСОБА_12 з ОСОБА_11 спалили
наступного дня.

Заява засудженого ОСОБА_11 та його
захисників, а також захисника ОСОБА_2
про те, що після побиття за містом
ОСОБА_16 залишався при свідомості та
висловлював погрози, суперечить
матеріалам справи.

Той факт, що ОСОБА_16 був залишений
побитим у безпорадному стані
посередині проїжджої частини дороги,
підтвердив свідок ОСОБА_21, з показань
якого вбачається, що 8 лютого 2009 року о 7
год. 45 хв. він з родичами їхав власним
автомобілем до міста Кременчук. За
селом Пилипенки він побачив, що посеред
проїжджої частини дороги лежав
чоловік. Чоловік був весь в крові,
хрипів, щось бормотів, намагався
піднятись, але не міг і знову падав.
Навколо чоловіка на асфальті була кров.
За 50 метрів від цього місця лежали
вибиті зуби. До чоловіка підійшли
мешканці села і на ковдрі перенесли
його на узбіччя. Викликали «Швидку
допомогу» і потерпілого відвезли в
лікарню.

Свідки ОСОБА_23, ОСОБА_27 підтвердили
показання ОСОБА_21 та пояснили, що на
руках потерпілого бачили сліди від дії
колото - ріжучого предмета.

Свідки ОСОБА_22, ОСОБА_24, ОСОБА_28
підтвердили, що лежачий посередині
проїжджої частини дороги чоловік був
сильно побитий, перебував у вкрай
безпорадному стані, не міг ні встати, ні
говорити. З його вуст чулося лише
клекотіння. Вони перенесли його на
узбіччя та викликали «Швидку
допомогу».

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він впізнав у
побитому тренера по «дзюдо» ОСОБА_16

З медичної документації вбачається, що
ОСОБА_16 ранком ІНФОРМАЦІЯ_5 доставлений
в лікарню у вкрай тяжкому стані, без
свідомості, в стані коми 111 ступеню і в 10
год. 40 хв. помер.

Висновком комісійної судово -
медичної експертизи № 134 встановлено,
що ОСОБА_16 наносилась множинність
тілесних ушкоджень у волосисту частину
голови, обличчя, передню та задню
поверхні тулуба, у всі поверхні верхніх
кінцівок, зовнішню поверхню правого
стегна, праву гомілку, задню поверхню
обох стегон, передню поверхню лівого
колінного суглобу та ліву гомілку, в
тому числі:

черепно - мозкова травма,
ушкодження голови, обличчя, вушних
раковин та шиї утворились не менше ніж
від 24 ударів, з них не менше 17 ударів
нанесено ногами та кистями рук, зжатими
в кулаки, та не менше 7 ударів - в ділянку
волосистої частини голови нанесено
тупим видовженим предметом, яким могла
бути дерев'яна бита;

розрив селезінки, який міг
виникнути від удару ногою, кулаком чи
іншим предметом;

- двадцять чотири рани на
зовнішній поверхні правого плеча,
правого стегна, на верхніх та нижніх
кінцівках утворились не менше ніж від 24
ударів клинком ножа з глибиною
раньового каналу від 2 до 7 см.

-округло - овальні синці,
крововиливи по тулубу виникли не менше
ніж від 12 ударів ногами, кулаками.

Всього ОСОБА_16 нанесено не менше
ніж 43 удари тупими предметами, в тому
числі - не менше 24 ударів в голову, а
також не менше 24 ударів колюче -
ріжучим предметом.

На тілі та голові ОСОБА_16 виявлені
тілесні ушкодження, характерні для їх
спричинення дерев'яною битою, в тому
числі 7 ударів в голову і 6 ударів по
тулубу.

Причиною смерті ОСОБА_16 стала тяжка
черепно - мозкова травма з забоєм
головного мозку, субарахноїдальними
крововиливами.

Удари по голові та в обличчя були
нанесені з силою, достатньою для
заподіяння тяжкої черепно - мозкової
травми, забою головного мозку з
крововиливами під м'які мозкові
оболонки, переломів кісток носа,
нижньої щелепи з екстракцією шести
зубів, ран, синців, саден, крововиливів.

Відповідно до судово - медичних даних
побиття ОСОБА_16 могло проходити в два
періоди: в проміжок часу між 4 год. - 4
год. 50 хв. та між 5год. - 5 год. 40 хв.

Між заподіяними ОСОБА_16 тілесними
ушкодженнями та настанням смерті є
прямий причинний зв'язок.

Обширні двобічні садна в ділянці
реберних дуг можуть свідчити і про
переміщення тіла ОСОБА_16 шляхом
волочіння. /т.6, а.с. 8 -48 /

Суд дав належну оцінку перевіреним в
судовому засіданні доказам і
обґрунтовано прийшов до висновку про
те, що засуджені ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 діяли з умислом на умисне
вбивство ОСОБА_16 за попередньою змовою
групою осіб, оскільки вони спільними
діями, погоджено, доповнюючи та
узгоджуючи свої дії з діями інших,
наносили потерпілому із значною силою
численні удари ногами, кулаками, а
ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ще й битою по життєво
важливим ділянкам тіла: в голову,
живіт, тулуб, заподіявши потерпілому не
менше сорока трьох ударів тупими
предметами, не менше двадцяти чотирьох
ударів в область голови та стільки ж
ножем по тілу, який ОСОБА_9 застосував
при спільному з іншими нанесенні
ударів потерпілому.

Під час вбивства ОСОБА_9, доповнюючи дії
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, застосовував ніж,
наносячи ним удари потерпілому, і це
усвідомлювали засуджені.

Про те, що ОСОБА_9 погоджував та
усвідомлював спільність своїх дій з
діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 при вбивстві
ОСОБА_16, свідчить їх характер.

Нанісши битою удари по голові та тулубу
ОСОБА_16, ОСОБА_9 пішов до автомобіля за
ножем, передавши биту ОСОБА_11, щоб той
продовжив побиття нею потерпілого.

Взявши в автомобілі ОСОБА_12 ніж, ОСОБА_9
підбіг до ОСОБА_16, якого продовжували
бити ОСОБА_10 та ОСОБА_11, і діючи з
попереднім умислом на його вбивство
групою осіб, доповнюючи дії спільників,
наніс постраждалому не менше 24 ножових
поранень.

Твердження апелянтів про відсутність у
засуджених умислу на вбивство ОСОБА_16,
оскільки останній був ще живий, коли
вони покидали місце злочину, є
безпідставним.

Засуджені, наносячи ОСОБА_16 спільними
діями із значною силою кулаками,
ногами, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ще й битою, а
останній і ножем більше 40 ударів по
тілу, не менше 24 ударів в голову, а
також в інші життєво важливі органи -
живіт, грудну клітину потерпілому, який
без руху лежав на землі і не міг чинити
опір та захищатись, та залишивши його
на проїжджій частині дороги, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 діяли з прямим
умислом на вбивство.

Обґрунтованим є і висновок суду про те,
що після побиття ОСОБА_16 поблизу СШ № 31,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9, злякавшись
помсти потерпілого, попередньо
змовились про його вбивство.

Не визнання засудженими цієї змови
спростовується аналізом показань
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також
характером дій засуджених.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не заперечували, що
помістивши ОСОБА_16 в багажник,
вирішували з ОСОБА_9 що з ним робити
далі.

Факт такої розмови підтвердив і
ОСОБА_12, заявивши, що не чув про що саме
домовились ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

З показань ОСОБА_10 вбачається, що по
дорозі за місто хтось спитав чи є в
машині ніж, щоб як він заявив
«полякати» ним ОСОБА_16.

Погоджуючись із цією пропозицією,
засуджені під'їхали до попереднього
місця роботи ОСОБА_10, де останній
забрав свій ніж та, як заявив ОСОБА_12,
повідомив про наявність ножа та на
виду у всіх засуджених поклав його на
задньому сидінні автомобіля.

Однак показання ОСОБА_10 про те, що
засуджені домовились вивезти ОСОБА_16
за місто не для вбивства, а для того, щоб
«заспокоїти» його, і що ніж вони взяли,
щоб лише продемонструвати його
потерпілому, спростовуються
характером спільних дій ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9, а також ОСОБА_12, який
сприяв у вчинені злочину.

Засуджені не посадили ОСОБА_16 на
сидіння в автомашині, якщо згідно
показань ОСОБА_10 хотіли відвезти його
за місто, щоб «заспокоїти», а вкинули
побитого потерпілого в багажник, взяли
по дорозі ніж, і не «пригрозили» ним
потерпілому, про що заявляв в
апеляційній інстанції ОСОБА_10, а з
відома всіх засуджених ніж був
застосований ОСОБА_9 при вбивстві.

Виїхавши за місто, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_9 не залишили ОСОБА_16 там, хоча
про цей намір стверджував ОСОБА_11, а
догнали потерпілого, коли той
намагався втекти, і спільними діями,
продовжуючи з метою вбивства розпочате
раніше побиття, нанесли йому несумісні
з життям тілесні ушкодження, та
залишили на проїжджій частині дороги у
безпорадному стані.

Оскільки засуджені ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_9 через короткий час продовжили
за містом розпочате біля СШ № 31 побиття
ОСОБА_16, умисно спричинивши останньому
несумісні з життям тілесні ушкодження,
твердження ОСОБА_9 та його захисника
про необхідність розмежування
тілесних ушкоджень, які були заподіяні
як на початку побиття, так і при його
закінченні, є безпідставним.

Твердження ОСОБА_9 про те, що він не
причетний до вбивства ОСОБА_16,
спростоване показаннями засуджених
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і суперечить
характеру його дій.

Усвідомлюючи, що він у групі з ОСОБА_10
та ОСОБА_11 умисно вчинив дії,
направлені на вбивство ОСОБА_16, ОСОБА_9
зранку 8 лютого 2009 року, не заїжджаючи
додому, виїхав за межі Кременчука в
іншу область, на повідомивши про це ні
дружину, яка залишалась з малолітньою
дитиною, ні своїх батьків. Дізнавшись
від ОСОБА_12, що, як пояснив ОСОБА_9 в
апеляційній інстанції, можуть бути
негативні наслідки через побиття
ОСОБА_16, він виїхав за межі України і
більше року переховувався, перебував у
міжнародному розшуку.

Про те, що засуджені розуміли, що від їх
дій є неминучим настання смерті ОСОБА_16
і що це стане предметом розслідування
правоохоронних органів, свідчить і той
факт, що відразу після вчинення
злочину вони почали приховувати його
сліди: куртку потерпілого, ніж,
закривавлену биту.

Оскільки засуджені ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
ОСОБА_10 за попередньою змовою групою
осіб вчинили умисне вбивство ОСОБА_16,
дії кожного із них правильно
кваліфіковані за п.12 ч.2 ст. 115 КК
України.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 покарання, суд не в повній мірі
врахував вимоги ст. 65 КК України,
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
який є особливо тяжким, що призвело до
призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_11
покарання, яке є несправедливим
внаслідок м'якості.

По справі встановлено, що як ОСОБА_9, так
і ОСОБА_11 вчинили злочин в стані
алкогольного сп'яніння, що суд визнав
обставиною, яка обтяжує їх покарання.

ОСОБА_9 вину не визнав, заперечував
очевидні факти, що свідчить про
відсутність з його боку дійового
розкаяння.

Передбачених ст. 66 КК України обставин,
які б пом'якшували покарання ОСОБА_9,
колегія суддів не вбачає і бере до
уваги основну роль ОСОБА_9 у злочині,
його поведінку, якою фактично було
спровоковано вчинення злочину.

Разом з тим, суд враховує часткове
відшкодування ОСОБА_9 шкоди потерпілим,
наявність на його утриманні
малолітньої дитини, першу судимість,
позитивну характеристику.

Призначивши ОСОБА_11 покарання,
наближене до мінімального,
передбаченого санкцією п. 12 ч.2 ст. 115 КК
України, суд не в повній мірі врахував
тяжкість вчиненого злочину, який є
особливо тяжким, безпосередню участь
засудженого у його вчиненні.

Разом з тим колегія суддів враховує, що
ОСОБА_11 визнав вину у фактичних
обставинах справи, розкаявся, що є
обставиною, яка пом'якшує покарання, та
бере до уваги дані про його особу: першу
судимість, позитивну характеристику,
часткове відшкодування шкоди, те, що
під час перебування під вартою в
слідчому ізоляторі ОСОБА_11 захворів на
тяжке захворювання, і вважає можливим
не призначати йому покарання у
максимальних межах, передбачених
санкцією п.12 ч.2 ст. 115 КК України.

Оскільки призначене судом ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 покарання є несправедливим
внаслідок м'якості, вирок суду в силу
ст. 372 КПК України 1960 року в частині
призначення кожному із них покарання
підлягає скасуванню з постановленням в
цій частині нового вироку.

На підставі ст. 366, 362, 378 КПК України 1960
року, та розділу 11 Перехідних Положень
КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав
участь в суді першої інстанції,
задовольнити, апеляцію потерпілих
ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_29 та їх
представника адвоката ОСОБА_14
задовольнити частково, апеляції
засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_11, а також іх
захисників відповідно адвоката ОСОБА_2
та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кремечуцького районного суду
Полтавської області від 17 травня 2012
року в частині призначення покарання
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 скасувати.

Постановити новий вирок, яким
призначити:

-ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст. 115 КК України 15
років позбавлення волі;

-ОСОБА_11 за п.12 ч.2 ст. 115 КК України 12
років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 залишити попередню - тримання
під вартою.

В решті вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11
залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом одного місяця з моменту
його проголошення, а засудженими
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 - в той же строк з
моменту вручення їм копії вироку.

С У Д Д І :

Юренко Л.А. Рябішин
А.О. Захожай О.І.