У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Гошовської Т.В., Лавренюка М.Ю.

з участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області та
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 30 травня 2007 року,

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від 28 грудня 2006 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Запоріжжя, громадянина України,

раніше судимого: 1) 17 грудня 2001 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік; 2) 27 вересня 2002 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК
України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 24 грудня 2004 року
умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 6 днів, -

за ч. 2 ст. 186 К України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК
України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено
покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього
належного йому майна, а на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 27 вересня 2002 року та
остаточно визначено - 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця м.
Запоріжжя, громадянина України,

раніше судимого: 1) 29 серпня 2002 року за ч. 2 ст.
15, ч. 3 ст. 185 КК України на 1 рік
позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік; 2) 18 червня 2003 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК
України на 1 рік позбавлення волі,-

за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 6 років
позбавлення волі без конфіскації майна.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_3 судові рішення щодо якого не оскаржені.

Постановлено рішення стягнути із
засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_3 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 на
відшкодування матеріальної шкоди 450 грн., на користь потерпілого ОСОБА_5 - 70
грн., на користь потерпілого ОСОБА_6 - 269 грн.; із засудженого ОСОБА_3 на
користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 845 грн., на
користь потерпілого ОСОБА_8 - 793 грн., на користь ОСОБА_9 - 998 грн., на
користь магазину № 5 ЗМК - 35 грн. 80 коп.

За вироком суду ОСОБА_1 і ОСОБА_2
визнано винними та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

Так, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, 26 травня 2005 року приблизно о 13 годині 45
хвилин, за попередньою змовою між собою, біля будинку № 190 по пров. Леніна у м. Запоріжжі,
діючи узгоджено, відкрито заволоділи майном ОСОБА_4 - мобільним телефоном «Samsung Н-620» з
сім-картою «Джинс» і у чохлі, загальною вартістю 415 грн.

26 червня 2005 року у денний час ОСОБА_1 і ОСОБА_2, за попередньою змовою
між собою, біля будинку № 43 по вул. Правди у м. Запоріжжі вчинили розбійний напад на
ОСОБА_10, при цьому, погрожуючи останньому застосуванням насильства,
небезпечного для життя і здоров'я, ОСОБА_1 приставив до його живота розкладний
ніж, утримуючи ОСОБА_10 на місці, а ОСОБА_2, обшукавши кишені одягу
потерпілого, виявив мобільний телефон «Samsung Х-100» з чіп-картою «ЮМС»
загальною вартістю 750 грн., яким ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заволоділи і з місця
злочину втекли.

29 червня 2005 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 і ОСОБА_3,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою,
біля будинку № 175 по вул. Горького у м.
Запоріжжі відкрито викрали у ОСОБА_6, який проходив повз них, гаманець з
грошима та інше майно загальною вартістю 268 грн. 20 коп., при цьому завдали
йому декілька ударів ногами по тулубу, спричинивши потерпілому фізичний біль,
після чого з місця злочину втекли.

30 червня 2005 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_1 і ОСОБА_3,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою,
біля будинку № 23 по вул. Матросова у м. Запоріжжі, під загрозою застосування
насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, відкрито
заволоділи мобільним телефоном «Panasonic» та іншим майном потерпілого ОСОБА_5 загальною вартістю
623 грн., однак через 15 хвилин були затримані з поличним на зупинці
громадського транспорту «пл. Фестивальна» у м. Запоріжжі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 травня 2007 року
зазначений вирок залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_2 з направленням
справи (в частині засудження ОСОБА_2) на новий судовий розгляд у зв'язку із
неправильним застосуванням кримінального закону. При цьому посилається на те,
що в матеріалах справи є копія вироку Заводського районного суду від 24 січня 2005 року, яким ОСОБА_2
засуджувався за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на
підставі ст. 75 КК України був
звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки
6 місяців. Новий злочин ОСОБА_2 вчинив 26 червня 2005 року, тобто у період
іспитового строку. Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_2 покарання,
не визначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про зміну вироку та ухвали щодо нього,
перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України та
призначення йому менш суворої міри покарання. При цьому посилається на те, що
його дії за вчинення нападу на ОСОБА_10 неправильно кваліфіковані як розбій,
оскільки показання самого потерпілого з приводу висловлення йому погроз із
застосуванням ножа непослідовні і суперечливі, а тому вважає, що його дії слід
кваліфікувати як грабіж.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційне
подання та заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи касаційного подання та касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні грабежів, а
ОСОБА_2 у вчиненні розбою суд обґрунтував викладеними у вироку доказами, які у
касаційному поданні та касаційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 187 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні розбою підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_10 який пояснив,
що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відібрали у нього у нього мобільний телефон, погрожуючи
йому застосуванням ножа, який ОСОБА_1
приставив до його живота, у зв'язку із чим він (ОСОБА_10) не чинив опір; даними
протоколів очних ставок між ОСОБА_1 і ОСОБА_10 та ОСОБА_2 і ОСОБА_10, під час
яких потерпілий підтвердив свої показання; первинними поясненнями ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які підтверджували
факт застосування ножа при заволодінні
мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_10

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів
достовірність цих та інших, наведених у вироку доказів, немає.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні розбою. Тому доводи останнього про неправильність кваліфікації
його дій за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_10 є безпідставними.

Правильність юридичної оцінки дій ОСОБА_1 та їх кваліфікація за ч. 2 ст.
187 КК України сумнівів не викликає.

Посилання прокурора на те, що вирок суду щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню у
зв'язку з тим, що суд, при наявності підстав, не призначив йому покарання за
сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КК України, є необґрунтованими.

Як убачається з долученої прокурором у касаційній інстанції постанови
Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2007 року,
питання про призначення ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків у відповідності
до вимог ст. 71 КК України вирішено судом за місцем виконання вироку у порядку,
передбаченому ст. 413 КПК України.

Так, згідно із зазначеною постановою суду ОСОБА_2 до покарання,
призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28
грудня 2006 року у виді позбавлення волі строком на 6 років, частково приєднана
невідбута частина покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя
від 24 січня 2005 року у виді позбавлення волі строком на 1 місяць та остаточно
за сукупністю вироків ОСОБА_2 призначено покарання - 6 років 1 місяць
позбавлення волі без конфіскації майна.

За таких обставин, оскільки зазначене питання вирішено судом у
відповідності до вимог закону, підстав для скасування вироку місцевого суду та
ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_2, як про це ставиться питання у
касаційному поданні, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які тягнуть зміну чи скасування судових рішень, по справі не виявлено.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 28 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Лавренюк М.Ю. Пивовар В.Ф.