Ухвала іменем україни 20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Новомиколаївка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі статей 1 п «в», 8 п «в» Закону України «Про амністію у 2014 році».

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 120 000 гривень, та вирішені інші заявлені по справі цивільні позови.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 22 жовтня 2013 року, близько 17 години 10 хвилин, керував автомобілем марки ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. В. Інтернаціоналістів в м. Мелітополь з боку вул. Кірова в напрямку вул. Дзержинського, зі швидкістю 70 км/год, чим перевищив максимальну дозволену швидкість в населеному пункті. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким знижував швидкість автомобіль у сусідній смузі, маючи технічну можливість уникнути наїзду, не впевнившись, що на пішохідному переході немає пішоходів, ОСОБА_1 своєчасно не зменшив швидкість руху та не зупинився перед пішохідним переходом, внаслідок чого в районі будинку № 13/1 по вул. В.Інтернаціоналістів, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка перетинала проїжджу частину зліва-направо за напрямком руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив пункти 12.4, 12.9, 18.4 Правил дорожнього руху України та заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 скасовано в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Провідна». У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації його дій, просить постановлені щодо нього судові рішення в частині вирішення цивільного позову скасувати і направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судовчинства, оскільки вважає, що розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди є занадто великим.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до вимог п.2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегія суддів вважає, що рішення про цивільний позов прийнято з урахуванням вимог ст. 129 КПК України та згідно положень ст. 1166 ЦК України і є правильним, оскільки з мотивувальної частини вироку слідує, що при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини, що потерпіла ОСОБА_2 довгий час перебувала на лікуванні і отримала інвалідність, перенесла сильний психоемоційний стрес, відношення засудженого до скоєного, його майновий стан, та урахував розмір моральної шкоди, спричиненої у наслідок незаконних дій ОСОБА_1 стягнувши з нього 120 000 грн за завдану моральну шкоду, що в достатній мірі обґрунтував.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого за доводами, аналогічними касаційним, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, цивільний позов в частині визначення розміру моральної шкоди вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Переконливих підстав для скасування судових рішень в частині цивільного позову з касаційної скарги засудженого не убачається.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_4