АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/75/15 Справа № 1/196/1/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_6 , на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року щодо

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає по АДРЕСА_1

засуджено за ч.1 ст.364 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади чи інших державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 3 роки;
за ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади чи інших державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 1 рік;
за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади чи інших державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки :
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На підставі п.5 ст. 74, , п.п.2,3 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання в зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішена доля речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним і засуджений за те, що займаючи посаду голови Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, будучи службовою особою, за попередньою змовою із землевпорядником ОСОБА_8 , групою осіб, маючи умисел на заволодіння чужим майном, зловживаючи владою і службовим становищем, всупереч інтересам служби, шляхом обману, під приводом сприяння як голови сільради у вирішенні питання видачі дозволу про виділення земельної ділянки, достовірно знаючи при цьому, що в силу наданих службових повноважень ні він, ні ОСОБА_8 одноособово не приймають жодних рішень, пов`язаних з наданням дозволів при виділенні земельних ділянок та подальшої передачі їх у приватну власність громадянам, повідомив ОСОБА_9 про необхідність передачі йому грошових коштів у розмірі 11200 грн.. Підробивши попередньо за домовленістю з ОСОБА_8 завідомо неправдивий офіційний документ витяг із рішення 264-22/V Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 30 липня 2009 року, згідно п.1.138 якого гр. ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у її власність земельної ділянки загальною площею 0,20 га, розташованої по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що на сесіях Могилівської сільської ради такого рішення не приймалось, видавши його ОСОБА_8 для того, щоб остання передала його ОСОБА_9 в обмін на належні останній грошові кошти. 26 січня 2010 року близько 12 годин ОСОБА_8 , передала ОСОБА_9 вказаний витяг, а натомість отримала від неї грошові кошти у сумі 11200 грн., із яких 10 000 грн. залишила собі, а 1200 грн. в службовому кабінеті, розташованому в приміщенні Могилівської сільської ради, за адресою вул. Панікахи, 3 в с. Могилів, Царичанського району Дніпропетровської області, передала ОСОБА_6 ,

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а справу закрити за відсутністю в діянні складу злочину. Свою позицію обґрунтовує невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону.

При цьому заперечує свою причетність до вказаного злочину та, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, стверджує, що його винуватість не доведена, ставить під сумнів допустимість доказів, покладених в основу вироку на підтвердження його вини. Звертає увагу, що суд не перевірив походження грошей, оскільки, як вбачається з протоколу огляду грошових коштів, майже всі номери купюр ідуть із однієї партії, мають один рік випуску (2007), одну і ту саму серію(ВЧ) та порядковий номер купюр по порядку, крім п`яти купюр; не встановив, яким чином гроші потрапили до нього в кабінет, оскільки в зазначений час він був відсутнім на робочому місті.

Наполягає, що гроші, знайдені в його кабінеті, підкинули йому працівники міліції. Він ніяких грошей у ОСОБА_9 не вимагав, в попередню змову з ОСОБА_8 на скоєння якихось злочинів не вступав.

Знаходження на його руках і одежі спеціальної речовини пояснює тим, що за показами ОСОБА_9 , вказана речовина могла залишитись у неї на руках, а після приїзду до сільської ради вона торкалась до дверей його службового кабінету і могла залишити речовину на ручці. Допускає, що спеціальна речовина могла попасти на його долоні та частину одягу з дверної ручки вхідних дверей сільської ради та дверної ручки кабінету, крім того, ці місця могли бути помічені спец речовиною самими правоохоронцями.

Також звертає увагу на те, що зі слів свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, грошові кошти ОСОБА_8 вона передавала з метою, щоб остання сплатила за неї ( від її імені) платежі, необхідні при оформленні документації для приватизації земельної ділянки, що підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_8 .

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_10 , з показань якого, ОСОБА_9 передала ОСОБА_8 10 000 грн., а звідки взялися грошові кошти, в сумі 1 200 грн., які виявлені в його кабінету, судом, як на його думку, не встановлено.

Зазначає, що в ході судового слідства та в суді не встановлено, хто здійснював запис, за допомогою якого приладу, ким і яким чином запис був перенесений на оптичний диск, що знаходиться в матеріалах кримінальної справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 частково, просила скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.364 КК України і провадження закрити в зв`язку з декриміналізацією, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що висновки суду не відповідають фактичним даним, грунтуються на матеріалах справи, а тому заслуговують на увагу.
Згідно з роз`ясненнями, даними у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 « Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» конституційне положення про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком ( ч.1 ст.62 Конституції України, покладає на суди всю повноту відповідальності за правильне вирішення справи.
Згідно вимог ст.334 КПК 1960 року і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 16 Постанови від 29 червня 1990 року № 5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" суд повинен обгрунтувати обвинувачення конкретними доказами не лише по кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у законі, а висновки щодо оцінки доказів він викладає в точних і категоричних судженнях.
В той же час, як слідує із матеріалів даної справи та вироку суду, суд першої інстанції зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, а тому постановлений вирок в повному не можна визнати законним і обґрунтованим.
Як убачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 під час судового слідства стверджував, що докази, якими органи дізнання та досудового слідства доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зібрані ними з істотними порушеннями вимог КПК 1960 року.
За таких обставин суд, постановляючи вирок, повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності та достатності для правильного встановлення всіх обставин, що входять у предмет доказування у справі. Однак суд цього не зробив.
Під час судового розгляду справи ОСОБА_6 винним себе у вчиненні зазначених злочинів не визнав. З цього приводу давав показання з відповідними доводами. Його показання суд всебічно не перевірив, не усім доводам дав оцінку, належним чином не проаналізував здобуті по справі докази.
Обгрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених злочинів, суд не вдаючись до ретельного дослідження доказів та їх аналізу, послався на показання підсудної ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, а також інші письмові докази, зокрема, протокол огляду грошових коштів від 26.01.2010 року (т.1 а.с.39-40), протокол огляду від 26.01.2010 року кабінету сільського голови (т.1 а.с.45-470) та інші.
Так, згідно з показаннями ОСОБА_8 , як вони викладені у вироку, ОСОБА_9 написала заяву про виділення їй земельної ділянки, яку рішенням сесії було задоволено. Проект рішення на сесію і всі матеріали готувала вона, а також виготовляла і видавала витяги із рішень. Пізніше до неї приїхала ОСОБА_18 з проханням допомогти у виготовленні відповідної земельної документації, на що вона погодилася та повідомила, що це буде коштувати 10 тис.грн., які отримала від останньої в присутності свого двоюрідного брата ОСОБА_19 . ОСОБА_6 вона нічого не давала. В неї вилучили 3600 грн., та за місцем проживання 6400 грн.,які вона отримала від ОСОБА_9 .
На момент вилучення рішення слідчим, 26.01.2010 року, рішення в оригіналі було виготовлено, але слідчий його не знайшов і вилучив чорновики.
Як вбачається із показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, вона звернулась до ОСОБА_6 по питанню виділення земельної ділянки під будівництво. Написала заяву, яку віддала ОСОБА_8 , і яка на сесії була задоволена. Проте, земельної ділянки вона не бачила і не отримала. Розмова про гроші була з ОСОБА_6 , який назвав суму близько 12 тис.грн., але самі кошти віддавала ОСОБА_8 .
В органи міліції звернулася для того, щоб проконтролювати питання передачі земельної ділянки.
Разом з тим, із показань на досудовому слідстві свідка ОСОБА_9 , на які послався суд у вироку, вбачається, що ОСОБА_6 запропонував їй земельну ділянку біля лісу, яка їй сподобалась, та повідомив, щоб отримати вказану ділянку вона повинна сплатити 11200 грн.
Показання ОСОБА_9 , на які послався суд, суперечать показанням свідка ОСОБА_20 ( т.5 а.с. 146), із показань якого вбачається що вул. Усенка знаходиться вкінці кладовища, там чагарники, відсутні газ та асфальтована дорога, річка.
Наявні протиріччя суд не усунув, показання ОСОБА_8 , та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_20 не проаналізував та належної оцінки їм не дав.
Разом з тим, суд допустив суперечності у своїх висновках щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_6 , передбаченого ч. 2 ст.190 КК України. Так, суд визнав доведеним, що останній вирішив ввести ОСОБА_9 в оману щодо своїх повноважень як представника влади і заволодіти її коштами за начебто надання їй допомоги у виділенні земельної ділянки.
В той же час, з метою одержання неправомірної вигоди , повідомив ОСОБА_9 про необхідність передачі йому грошових коштів у розмірі 11200 грн. за сприяння, як голови сільради, у вирішенні питання виділення земельної ділянки, створивши у ОСОБА_9 враження, що він має можливість впливати на прийняття рішень під час процедури оформлення права власності на земельну ділянку.
З врахуванням викладеного не ясно, за що ж повинна була давати гроші свідок ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_6 : за виділення земельної ділянки, чи за сприяння прийняттю рішень під час процедури оформлення права власності на земельну ділянку.
Свідок ОСОБА_11 суду показала, що в її присутності, в кабінеті ОСОБА_8 , ОСОБА_9 писала заяву про виділ їй земельної ділянки та прохала землевпорядника допомогти їй в оформленні документів на землю, що не суперечить показанням засудженої ОСОБА_8 . При таких обставинах суду необхідно було проаналізувати зазначені вище покази та зазначити, які саме із них суд визнає достовірними, а також проаналізувати сам порядок звернення громадянина за отриманням земельної ділянки та його оформлення у відповідності до вимог закону на той період.
Як вбачається із показань свідка ОСОБА_14 , вона на той час працювала секретарем Могилівської сільської ради і відповідала за ведення діловодства, зокрема журнал ведення сесії, в якому зазначається кількість депутатів та питання, які розглядаються, та протокол сесії.
При цьому свідок пояснила, що проект рішення з додатком готується за 20 днів до сесії, а саме рішення виготовляється протягом п`яти днів після сесії. Рішення підписує голова, без його підпису воно не дійсне. Землевпорядник робить тільки витяг з рішення сесії , за підписом голови сільради.
Суд, прийшовши до висновку, що на сесіях Могилівської сільської ради не приймалось рішення про дачу дозволу на розробку технічної документації ОСОБА_9 , не вказав у вироку, на підставі яких саме фактичних даних, він прийшов до такого висновку.
В той же час, на спростування доводів засудженого ОСОБА_6 та перевірки показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 ні орган досудового розслідування, ні суд не витребували та не перевірили дані, що містяться в документах, на які в своїх показах вказувала свідок ОСОБА_14 , а саме журнал ведення сесії та протокол сесії.
Крім того, диспозиція ч.2 ст.190 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 не містить такої кваліфікуючої ознаки як одержання неправомірної вигоди, на яку посилається суд у вироку, що свідчить про не встановлення судом в повному обсязі об`єктивної сторони злочину, інкримінованого засудженому, за ч.2 ст. 190 КК.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 11200 грн. 26 січня 2010 року близько 12 годин, із яких 10000 грн. залишила собі, а 1 200 грн. передала ОСОБА_6 в його службовому кабінеті.
Разом з тим, ні орган досудового слідства, ні суд, не з`ясували, яким чином грошові кошти в указаній сумі, та коли вони потрапили до службового кабінету обвинуваченого. Фактично, в порушення ст.64 КПК України 1960 року не встановлені обставини, які підлягають доказуванню при розгляді даної кримінальної справи.
Як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні ОСОБА_6 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та стверджував, що гроші йому могли бути підкинуті або під час обшуку, або будь ким іншим протягом дня, коли він виходив палити і кабінет залишав відчиненим. Наявність на руках спеціальної речовини, яка була виявлена при змивах з його рук та на одязі пояснював, що ця речовина, могла потрапити до нього з ручки дверей.
Вказані показання ОСОБА_6 судом належним чином не перевірені і оцінка їм не надана в сукупності з іншими доказами по справі.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснювала, що в той день, 26.01. 2010 року підходила до кабінету ОСОБА_6 , бралась за ручку, але вони були зачинені.
Як вбачається із показань свідка ОСОБА_13 , 26 01. 2010 року він знаходився в сільській раді після 12 години, близько 15-20 хв. на першу, та 15-20 хв. після 13 годин, але ОСОБА_6 не було і його кабінет був зачинений, не бачив, щоб його кабінет хтось відкривав.
Той факт, що ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці 26.01.2010 року приблизно о 12 годині, а його кабінет був зачиненим, підтвердила свідок ОСОБА_21 .
Як вбачається із протоколу огляду робочого кабінету ОСОБА_6 від 26.01.2010 року під час вказаної процесуальної дії застосовувалась відеозйомка (т.1 а.с.45-47). Разом з тим, плівка з вказаним відеозаписом до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу не була приєднана , а суд своїм правом не скористався і вказаний доказ не витребував.
Суд у вироку, на підтвердження вини ОСОБА_6 , послався на покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та інших, які були в 2009 році депутатами Могилівської сільської ради, але не зазначив, яким чином показання цих осіб підтверджують його винуватість в злочинних діях.
Як зазначено у вироку, винуватість ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном, а саме належними грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 1200 грн. підтверджується протоколом огляду грошових коштів від 26.01.2010 року, наданих ОСОБА_9 та які були помічені препаратом «Промінь-1» для подальшого використання під час проведення заходів щодо підтвердження фактичних даних про вимагання та отримання хабара з боку голови Могилівської сільської ради ОСОБА_6 та землевпорядника ОСОБА_8 .
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи (т.1 а.с.39-40), даний протокол огляду 26 січня 2010 року було складено заступником начальника сектора ОГСБЕП Дніпродзержинського ГУ капітаном міліції ОСОБА_24 в період з 9 год.10 хв. до 9 год. 40 хв. в приміщенні відділу ГСБЕП м. Дніпродзержинська, з посиланням на Закон України «Про оперативно розшукову діяльність».
Відповідно до постанов, наявних в матеріалах справи, кримінальні справи щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за фактом отримання хабара службовою особою, за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з вимаганням хабара, порушені відповідно прокурором Царичанського району Дніпропетровської області 26.01.2010 року (т.1 а.с.1-3) та в.о. прокурора Дніпропетровської області 29.01.2010 року.
Згідно ж вимог ст.190 КПК України до моменту порушення кримінальної справи можливе проведення тільки єдиної слідчої дії огляду місця події. Положеннями ст.113,114 КПК в ред.1960 року передбачено проведення слідчих дій слідчим тільки після порушення кримінальної справи.
У зв`язку з тим суду необхідно було з`ясувати, чи даний протокол, на який суд послався у вироку, як на доказ винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах, одержано законним шляхом та чи можливо його визнати допустимим, і таку оцінку дати на підставі роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 р.
Крім того, таку оцінку необхідно дати з урахуванням того, що матеріали, на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної справи на 1 аркуші були направлені на адресу прокурора Царичанського району 26. 01.2010 року та зареєстровані в прокуратурі під № 13-КС-10 в цей же день, 26.01.2010 року.
Як видно із вироку, в ньому є посилання на висновки експерта №70/39-909 від 26.02.2010 року комп`ютерно технічної експертизи, яким , як указав суд, підтверджується факт створення файла «Рішення 22 сесії 5 скликання Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 30липня 2009 року, згідно з п. 1.138 якого гр.. ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у її власність земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої по АДРЕСА_1 . Датою і часом створення файлу, додатки, DOC» можна вважати 16.12.2008 18.10, датою і часом останнього виводу на друк можна вважати 21.01.2010, 10-02.
Разом з тим, відповідного аналізу та співставлення даних висновків з іншими доказами у справі - немає, що не відповідає вимогам ст.334 КПК
Враховуючи наведені дані колегія суддів вважає, що судом допущено неповноту з`ясування фактичних обставин справи, а тому його висновок про наявність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованих йому злочинів, як вимагає ст.11 КК України, є передчасним.
Крім того, під час судового слідства залишилися недослідженими й інші обставини, на які вказує апелянт в апеляційній скарзі, з`ясування яких має значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не було перевірено походження грошових коштів, які, як встановив суд, були отримані ОСОБА_8 від ОСОБА_25 , частина із яких була нею передана ОСОБА_6 , та не надана оцінка, з врахуванням однієї серії (ВЧ) грошових купюр та їх послідовних номерів.
Таким чином, з наведених обставин убачається, що суд першої інстанції не дав аналізу всіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, засудженого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а тому зазначених у ст.324 КПК 1960 року питань, що вирішуються судом при постановленні вироку, не вирішив.
В зв`язку з вищевикладеним, постановлений по справі вирок не можна визнати законним, обгрунтованим і справедливим, а тому він відповідно до вимог статей 367, 370 КПК 1960 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

У новому судовому розгляді слід ужити заходів для повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи та доказів, усунення наявних у них суперечностей, дачі їм належної оцінки . При цьому мають бути враховані наведені у цій ухвалі мотиви та перевірені у повному обсязі доводи, викладені в апеляціях засудженого.
Оскільки питання, що стосуються обгрунтованості засудження ОСОБА_6 про що йдеться в апеляційній скарзі, підлягають перевірці при новому розгляді справи у суді першої інстанції, то колегія суддів не знайшла підстав до задоволення апеляційної скарги про закриття справи за відсутністю в дія складу злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , на досудовому слідстві, та в ході судового розгляду міра запобіжного заходу не обиралась. Відповідно до ч.3 ст.148 КПК України 1960 року від нього було відібрано письмове зобов`язання про явку за викликом слідчих органів і суду та повідомляти про зміну місця свого перебування(т.2 а.с.171). З врахуванням викладеного, рішення суду про залишення ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, міри запобіжного заходу зобов`язання про явку до органів слідства і суду, є необґрунтованим, а тому вирок суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Питання щодо обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу, при наявності до того підстав, підлягає вирішенню судом, в порядку, передбаченому ст.274 КПК України 1960 року та з врахуванням Перехідних положень діючого КПК.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК 1960 року, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той самий суд в іншому складі.

Судді