В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород , обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого :
- 26.09.2006 року Ужгородським міськрайонним судом за ч. 2,3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 02.02.2009 року на підставі п. «а» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року;
- 20.09.2010 року Ужгородським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 27, ч. 1 ст. 304 КК України в редакції Закону 2001 р. до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, на підставі ст. 75 КПК України від відбування покарання звільненого з випробувальним терміном на 3 роки;
- 14.02.2010 року Ужгородським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 27.02.2013 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , має на утриманні 8 неповнолітніх дітей, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
04 листопада 2014 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, відкрито, не зважаючи на усну вимогу охоронця в урочищі «Бейрек» в с. Мала Добронь, ОСОБА_7 припинити свої дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно - небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу до земельної ділянки, розташованої в урочищі «Бейрек» в с.Мала Добронь, відкрито викрали 210 кг. білокачанної капусти, яку на належному ОСОБА_5 гужовому транспорті перевезли до подвір`я будинку АДРЕСА_1 , чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 , матеріальної шкоди на загальну суму 420 гривень.
Продовжуючи свої злочинні дії, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , знаходячись в с. Мала Добронь по вул. Польовій, 31, ігноруючи вимогу працівника в урочищі «Бейрек» ОСОБА_10 пояснити причину викрадення білокачанної капусти, умисно нанесли останньому декілька ударів ногами та руками, затиснутими в кулак, в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, тим самим спричинили потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, та відкрито відібрали в останнього мобільний телефон марки «SAMSUNG E1200», моделі GT-E1200ZKISEK, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на загальну суму 161 грн. 40 коп.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що він разом з ОСОБА_5 пішли з гужовим транспортом ( повозкою) у поле косити траву. У полі вони побачили капусту та вирішили викрасти пару голівок. Зайшли на земельну ділянку на якій росла капуста і почали виривати її з землі і складати на повозку . Охоронець їм робив зауваження і вимагав припинити красти капусту, однак вони не реагували . Зазначив, що вони викрали приблизно два мішка капусти, які привезли додому та поділили між собою, а потім з`їли. Того ж дня, через деякий час, на подвір`я будинку в АДРЕСА_2 прийшов працівник урочища «Бейрек» з вимогою повернути капусту, на що він та ОСОБА_5 нанесли йому по одному удару ногою та рукою затиснутою в кулак в область тулуба та забрали у нього мобільний телефон, який повернули йому через два дні.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що він разом з ОСОБА_4 на повозці, що належить йому пішли у поле косити траву. У полі вони побачили капусту та вирішили викрасти пару голівок. Зайшли на земельну ділянку на якій росла капуста і почали виривати її з землі і складати на повозку . Охоронець їм робив зауваження і вимагав припинити красти капусту, однак вони не реагували . Зазначив, що вони викрали приблизно два мішка капусти, які привезли додому та поділили між собою, а потім з`їли. Того ж дня, через деякий час, на подвір`я будинку в АДРЕСА_2 прийшов працівник урочища «Бейрек» з вимогою повернути капусту, на що він та ОСОБА_4 нанесли йому по одному удару ногою та рукою затиснутою в кулак в область тулуба та забрали у нього мобільний телефон, який повернули йому через два дні.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні криміналь-ного правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачені не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені та потерпілі правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, які за місцем проживання характеризуються посередньо, ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні вісім неповнолітніх дітей та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України відносить добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому ОСОБА_10 та визнання обвинуваченими своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання, судом згідно статті 67 КК не встановлено.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всі пом`якшуючі покарання обставини, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування ними покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до них положення ст.75 КК України та звільнити обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням їм обов`язків згідно ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 , обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання ; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_5 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_5 , обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання ; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін - домашній арешт.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 122,85 гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 122,85 гривень.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1