АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1069/2015 Слідчий суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, радника юстиції ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва, радником юстиції ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро.

Слідчий суддя, обґрунтовуючи ухвалу, зазначив, що в провадженні 1 відділу кримінальних розслідувань ГУ ДФС у м. києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000019 від 28.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. На даний час підозра у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення нікому не оголошена, цивільний позов не заявлено. При розгляді клопотання не було встановлено та не надано суду достатніх доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_9 , а вказане у клопотанні майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому слідчий суддя прийняв рішення відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, старший прокурор відділу прокуратури м. Києва, радник юстиції ОСОБА_6 подав апеляційн6у скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро, скасувати, просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого та накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро. Зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що слідчим суддею не було надано оцінку тому факту, що до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України причетний ОСОБА_9 , а кошти, на які слідчий просив накласти арешт, призначалися для матеріального забезпечення вчинення кримінального правопорушення і є його предметом. У той же час, як зазначає апелянт, слідчий суддя не врахував, що санкція ч.3 ст. 212 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від 15 000 до 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення власника майна ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає приходить до наступного

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000019 від 28.02.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

4.03.2015 р. старший слідчий в ОВС СВ ГУС Б України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 звернувся до Печерського районного суду з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у житловому приміщенні, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Суворова, 4, в якому розміщується центральний офіс ПАТ «КБ «Союз» (МФО 380515), з метою відшукання та вилучення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.
09.04.2015 року відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Аістова, 3, про що складено протокол обшуку від 09.04.2015 року. Під час проведення обшуку за вказаною адресою вилучено грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 Євро.
09.04.2015 р. старший слідчий в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 за погодженням зі старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва, радником юстиції ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро.

14.04.2015 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в задоволення клопотання слідчого було відмовлено.
В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є ресовими доказами у кримінальному провадженні.
Ст. 100 КПК України зазначає, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо існують підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема є предметом злочину.

З огляду на вказане, майно, яке є предметом злочину, повинно арештовуватись незалежно від того, хто являється його власником, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, адже в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки ризик протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане майно може перешкодити встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для накладення арешту, пов`язаною із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, проте, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, зазначених вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що арешт майна може бути накладено лише у випадку належності майна підозрюваному та своєю ухвалою не забезпечив досягнення завдань кримінального провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Колегія Апеляційного суду м. Києва, врахувавши вище зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме те, що існує необхідність у забезпеченні доказів шляхом арешту майна, яке є предметом злочину, вважає, що клопотання слідчого слід задовольнити та накласти арешт на вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро.

Обираючи спосіб обтяження майна, колегія суддів об`єктивно переконана в тому, що необхідно заборонити використовувати та розпоряджатися вказаним у клопотанні слідчого майном, оскільки незастосування таких заходів може призвести до зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б переважали інтереси держави, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 404-405,407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, радника юстиції ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 09.04.2015 року офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - грошові кошти у сумі 11 738 доларів США та 8 405 євро.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

_____________ ______________ _____________