АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
Головуючий у суді І інстанції Петрова О.Ф.
Доповідач у суді ІІ інстанції Лещенко Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
червня 2008 року. Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області
у складі :

головуючого - судді Зубка
К.А.,

суддів Лещенка Р.М., Ремеза П.М.,

за участю прокурора Замороза
О.Р.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляції засудженого ОСОБА_1. та прокурора, що
затверджував обвинувальний висновок, на вирок Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 8 квітня 2008 року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року

народження, уродженець с. Бандерівка Олександрійського

району
Кіровоградської області, мешканець

м.
Кіровограда, раніше судимий Олександрійським

міськрайсудом: 18.04.2003 року за ч. 3
ст. 185, 75 КК

України до
3 років позбавлення волі із випробуванням

з іспитовим
строком на 1 рік 6 місяців, 19.09.2003 року

за ч. 2 ст. 289, 71 КК
України до 5 років 1 місяця

позбавлення
волі, постановою Петрівського районного

суду від
14.11.2006 року невідбуту частину покарання

замінено на
виправні роботи на строк 1 рік 10 місяців

8
днів,

засуджений
за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання
невідбутої частини покарання за вироком Олександрійського райсуду від
19.09.2003 року остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 5
місяців.

Зазначеним вироком ОСОБА_1. визнаний
винним в ухиленні від відбуття виправних робіт за таких обставин.

Вироком Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2003 року ОСОБА_1.
був засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України,
до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Постановою Петрівського районного
суду Кіровоградської області від 14 листопада 2006 року невідбуту ним частину
покарання у виді позбавлення волі було замінено на виправні роботи строком на 1
рік 10 місяців 8 днів з відрахуванням 10% заробітної плати в доход держави. 21
листопада 2006 року на підставі зазначеної постанови суду від був звільнений з
місць позбавлення волі.

27 листопада 2006 року ОСОБА_1. був
прийнятий на роботу в приватне підприємство «Побут-сервіс» розташоване в м.
Олександрія в якості вантажника, де відпрацював 4 робочі дні у листопаді 2006
року та 21 робочий день в грудні 2006 року. До строку відбування покарання йому
було зараховано 1 місяць 4 дні роботи на підприємстві та 21 день перебування в
місцях позбавлення волі з часу винесення постанови суду до дня фактичного його
звільнення.

8 грудня 2006 року засудженого
ОСОБА_1. було поставлено на облік до Олександрійського міськрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції Управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Кіровоградській області та роз'яснено порядок та умови відбування
покарання.

18 квітня 2007 року, всупереч
закону, без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, з метою ухилення від
виправних робіт, ОСОБА_1. звільнився з роботи за власним бажанням та змінив
місце проживання, не відбувши покарання терміном 1 рік 8 місяців 14 днів. З 14
серпня 2008 року, з дозволу кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_1.
працевлаштувався до ТОВ «ЮНА-ЛТД» м. Олександрії, де продовжує працювати до
цього часу.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_1.
просить скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий розгляд,
мотивуючи це тим, що через погіршення його здоров'я керівництво ПП
«Побут-сервіс» запропонувало йому звільнитися, що він і зробив, вважаючи що адміністрація
зазначеного підприємства сама повідомить кримінально-виконавчу інспекцію про
його звільнення. Переїхав проживати в с. Богданівна, так як його дівчині вкрай
необхідна була його допомога, але дізнавшись що його розшукують він повернувся
у м. Олександрія та працевлаштувався. Крім того вважає, що всупереч вимогам,
викладеним у ч. 3 ст. 299 КПК України, суд, вислухавши його показання стосовно
звільнення з роботи, повинен був дослідити докази стосовно фактичних обставин
справи в повному обсязі, однак цього суд не зробив, пославшись на те, що вважає
це не доцільним, так як вони ніким не оспорюються. Тим самим суд обмежив його
право на оскарження викладених у вироку доказів його провини, з якими він не
згодний.

Прокурор, що затверджував
обвинувальний висновок, в своїй апеляції також просить скасувати вирок суду
стосовно ОСОБА_1. через м'якість призначеного покарання та постановити новий
вирок, яким призначити останньому покарання у виді обмеження волі на строк 2
років, посилаючись на те, що він раніше
був судимий за скоєння тяжких злочинів, скоїв новий злочин, що свідчить про
небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області, який вважає що вирок
суду підлягає скасуванню, ОСОБА_1., що підтримав свою апеляцію, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що
вони підлягають задоволенню частково з
таких підстав.

Суд першої інстанції визнаючи
ОСОБА_1. винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України
взагалі не звернув увагу на те, що фактично ОСОБА_1., як на досудовому
слідстві, так і в судовому засіданні не визнавав себе винним в умисному
ухиленні від відбування виправних робіт, що були призначені йому постановою
Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2006 року згідно
ст. 82 КК України, в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді
позбавлення волі на більш м'яке. Однак суд у відповідності до ч. 3 ст. 299 КПК
України визнав недоцільним дослідження доказів по даній справі, через що
залишилися недослідженими фактичні обставини справи. Більш того, як на
досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, належним чином не
були перевірені доводи засудженого про те, що він був змушений звільнитися з
приватного підприємства «Побут-сервіс» лише на вимогу керівництва підприємства,
через його тривалу хворобу на туберкульоз, а не з метою ухилення від відбування
виправних робіт, та не перевірялися інші доводи ОСОБА_1. про те, що він змінив
місце проживання не з метою ухилення від
відбування виправних робіт, а через необхідність надання допомоги своїй
співмешканці, яка знаходилась в той час у скрутному становищі.

Крім того, органи досудового
слідства, як і суд першої інстанції, взагалі не звернули увагу на те, що
кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України настає лише за умисне
ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт, призначеного
обвинувальним вироком суду. В даному випадку виправні роботи засудженому
ОСОБА_1. були замінені постановою суду в
порядку ст. 82 КК України, що може вказувати на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК
України.

За наявності зазначених істотних
порушень кримінально-процесуального закону та неповноти досудового слідства,
яка не може бути усунута в судовому засіданні, вирок суду підлягає безумовному
скасуванню, з поверненням кримінальної справи на додаткове розслідування.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, що затверджував
обвинувальний висновок, та засудженого ОСОБА_1. задовольнити частково.

Вирок Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 8 квітня 2008 року стосовно
ОСОБА_1скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.

Судді: