Справа № 404/509/14-к
Номер провадження 1-кп/404/73/14
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2013 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді
Поступайла В.В.,

при секретарі
Теніченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді кримінальне
провадження №0006576 про
обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Кіровограда, українця, громадянина
України, з повною середньою освітою,
одруженого, не працюючого,
зареєстрованого та проживаючого
АДРЕСА_1, відповідно до ст.89 КК України
не маючого судимостей,

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186
КК України,

за участю учасників судового
провадження:

прокурора Рублі
Г.С.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

обвинуваченого ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2013 року близько 12 год. 30 хв.
ОСОБА_1 проходив біля колишнього
приміщення адміністративного корпусу
РМЗ ім. Таратути по АДРЕСА_2 та побачив,
що там проводяться ремонті роботи, куди
вирішив зайти і дізнатись про
можливість працевлаштування. Коли
ОСОБА_1 зайшов до приміщення та
проходив по коридору, то помітив на
сходинковому майданчику біля стіни в
упаковці нову металопластикову
батарею «Termoteknik» та у цей момент у нього
виник умисел на її викрадення з метою
власного збагачення. У подальшому,
діючи умисно та з корисливих мотивів,
скориставшись тим, що у приміщенні біля
батареї нікого не було, ОСОБА_1 розпочав
таємне викрадення металопластикової
батареї «Termoteknik 500/22/1000 VOD» вартістю 635
грн. 60 коп., яка належить потерпілому
ОСОБА_2, яку взяв у руки та почав йти з
нею в сторону виходу із зазначеного
приміщення. У цей момент ОСОБА_1 помітив
робітник приміщення ОСОБА_4 та почав
вимагати повернути викрадене. Проте,
ОСОБА_1, бажаючи доведення злочинного
наміру до кінця, діючи при викраденні
батареї у подальшому відкрито та
розуміючи це, не реагуючи на усні
вимоги про припинення протиправних
дій, почав тікати з місця кримінального
правопорушення із викраденим, швидко
вийшовши з приміщення
адміністративного корпусу РМЗ ім.
Таратути та виконавши усі дії, які
вважав необхідними для доведення
злочину до кінця. Але злочин було не
закінчено з причин, які не залежали від
волі ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_4 наздогнав
ОСОБА_1 на вулиці поруч із входом до
вказаного приміщення та вилучив
викрадену батарею, а тому останній не
зміг розпорядитися викраденим та
завершити кримінальне правопорушення.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив
кримінальне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України,
тобто закінчений замах на відкрите
викрадення чужого майна (грабіж).

Допитаний у судовому засіданні 03.02.2014
року обвинувачений ОСОБА_1 вину у
вчиненні кримінального правопорушення
визнав частково та показав суду, що
02.12.2013 року близько 12 год. 30 хв. проходив
повз приміщення колишнього
адміністративного корпусу РМЗ ім.
Таратути по АДРЕСА_2 та побачивши, що
там проводяться ремонті роботи, зайшов
до нього для пошуку собі роботи. У
приміщенні поруч зі сходами він
побачив метлопластикову батарею
«Termoteknik 500/22/1000 VOD», біля якої нікого не
було та у цей момент він вирішив
викрасти її. Взявши батарею він пішов в
сторону виходу з будівлі, але коли він
зробив декілька кроків, його помітив
невідомий йому чоловік та почав
кричати, щоб він поклав батарею, що він
одразу і зробив. Надалі чоловік
спробував його затримати, а він вибіг з
приміщення та побіг від нього. Проте, на
вулиці знаходився ще один невідомий
чоловік, який теж почав бігти за ним та
його затримали та відвели до вказаної
будівлі, де йому ряд осіб, які
приєдналися до двох попередніх
спричинили тілесні ушкодження та
викликали працівників міліції, які
доставили його до Кіровоградського МВ
УМВС України в Кіровоградській
області. Він повністю визнає вартість
батареї, вказану у висунутому
обвинуваченні, погоджується із тим, що
спробував її викрасти, але грабежу не
вчиняв та після викриття крадіжки
одразу припинив злочинні дії, залишив
батарею і намагався тільки втекти.

Допитаний у судовому засіданні 06.02.2014
року обвинувачений ОСОБА_1 після
дослідження усіх доказів у
кримінальному провадженні вину у
вчиненні кримінального правопорушення
визнав повністю та показав суду, що
дійсно за обставин, вказаних свідком
ОСОБА_4 після того, як той виявив його з
викраденою батареєю біля виходу з
колишнього адміністративного
приміщення заводу та почав вимагати
зупинитися, продовжив злочинні дії та
вийшов з батареєю на вулицю
Дзержинського, де одразу біля входу
його наздогнав ОСОБА_4, який схопив його
і у цей час випала батарея. У вчиненому
повністю розкаюється, просить суворо
не карати та обіцяє виправитися.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_1
його вина у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15
ч.1 ст.186 КК України доводиться
дослідженими у судовому засіданні
такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_2, який
показав, що у своєї матері орендує
будівлю по АДРЕСА_2, де 02.12.2013 року
наймані працівники проводили ремонтні
роботи. Вдень йому зателефонував
робітник ОСОБА_4 та повідомив, що з
вказаної будівлі невідомий чоловік
намагався викрасти металопластикову
батарею «Termoteknik 500/22/1000 VOD», з якою
спробував втекти, не реагуючи на його
зауваження, але його затримали на
вулиці та вилучили викрадене.
Приїхавши, він побачив затриманого
робітниками ОСОБА_1, на якого вказали як
на особу, яка вчиняла крадіжку, та
викликав працівників міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_4, згідно з
якими 02.12.2013 року він виконував
будівельні роботи на замовлення
потерпілого ОСОБА_2 у колишньому
адміністративному приміщенні РМЗ «ім.
Таратути» по АДРЕСА_2. В обідню пору він
пішов зачиняти вхідні двері будівлі на
ключ та побачив як біля входу йде з
батареєю раніше не знайомий йому
обвинувачений ОСОБА_1 Він крикнув
обвинуваченому, щоб той зупинився, але
ОСОБА_1, оглянувшись прискорив крок та
вийшов з будівлі разом із батареєю. У
зв'язку із цим він побіг за
обвинуваченим та наздогнав його в
декількох метрах біля входу, де почав
хапати за одяг. Внаслідок цього вони
впали на землю та обвинувачений
випустив батарею. Надалі ОСОБА_1 вдарив
його, вирвався та почав тікати. Указані
події побачив ОСОБА_5, який до цього
приходив та спілкувався із ним з
приводу пошуку роботи, після чого стояв
біля іншого входу до приміщення, та
почав бігти за обвинуваченим. Він
закинувши батарею у приміщення також
побіг за обвинуваченим, якого їм
вдалося затримати та завести до
колишнього адміністративного корпусу
заводу, де він викликав господаря
будівлі потерпілого ОСОБА_2, який
приїхавши викликав працівників
міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_5, який
підтвердив у суді, що вдень 02.12.2013 року
приходив до колишньої
адміністративної будівлі РМЗ «ім.
Таратути» по АДРЕСА_2, де спілкувався із
ОСОБА_4 з приводу працевлаштування,
після чого перебував на вулиці біля
входу до будівлі. У цей час він побачив
як з іншого входу до приміщення швидко
виходить раніше не знайомий йому
обвинувачений ОСОБА_1, тримаючи в руках
батарею, а також почув вимоги на адресу
останнього зупинитися. На вказані
вимоги обвинувачений не реагував та
продовжував швидко йти від входу, але
одразу в декількох метрах за ОСОБА_1
вибіг з приміщення ОСОБА_4, який схопив
того за одяг та вони впали, а
обвинувачений також випустив з рук
батарею. Потім обвинувачений вдарив
ОСОБА_4, внаслідок чого вирвався та
почав тікати по вул. Дзержинського.
Розуміючи, що ОСОБА_1 намагався
викрасти чуже майно він побіг за
останнім, а за ними побіг ОСОБА_4 та їм
вдалося затримати обвинуваченого і
завести до колишньої адміністративної
будівлі РМЗ «ім. Таратути», куди був
викликаний потерпілий та працівники
міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_6, згідно з
якими 02.12.2013 року він виконував
будівельні роботи на замовлення
потерпілого ОСОБА_2 у колишньому
адміністративному приміщенні РМЗ «ім.
Таратути» по АДРЕСА_2, де на першому
поверсі ремонтував стелю і знаходився
поруч із вікном біля входу. У цей час
він через вікно побачив як з входу до
приміщення швидко виходить раніше не
знайомий йому обвинувачений ОСОБА_1,
тримаючи в руках батарею, а за ним вибіг
ОСОБА_4, який схопив того за одяг та вони
впали, а обвинувачений також випустив з
рук батарею. Надалі обвинувачений
вдарив ОСОБА_4, внаслідок чого вирвався
та почав тікати по вул. Дзержинського. У
подальшому обвинуваченого затримали
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які завели ОСОБА_1
назад до адміністративного приміщення
заводу, куди був викликаний потерпілий
та працівники міліції;

- протоколом огляду місця події від
02.12.2013 року із фототаблицею, під час
якого у приміщенні РМЗ «ім.Таратути» по
АДРЕСА_2, в якому проводяться ремонтні
роботи, по ліву сторону від входу біля
стіни виявлено металопластикову
батарею «Termoteknik 500/22/1000 VOD» (т.2 а.п.11-13);

- копіями реєстраційних документів та
договору про передачу в користування
цілісного майнового комплексу від
01.09.2011 року, які підтверджують факт
використання потерпілим ОСОБА_2
будівель по АДРЕСА_2 (т.2 а.п.21-24);

- видатковою накладною №Дав0007671 від
29.11.2012 року, яка підтверджує факт
придбання потерпілим ОСОБА_2
викраденої батареї (т.2 а.п.25);

- висновком судово-товарознавчої
експертизи №1272 від 12.12.2013 року, згідно з
яким вартість викраденої
металопластикової батареї «Termoteknik
500/22/1000 VOD» станом на 02.12.2013 року могла
складати 635 грн. 60 коп. (т.2 а.п.34-36);

- протоколами пред'явлення особи для
впізнання за фотознімками від 19.12.2013
року, під час яких свідки ОСОБА_7, ОСОБА_4
та ОСОБА_6 впізнали ОСОБА_1 як особу, яка
02.12.2013 року з приміщення РМЗ «ім.
Таратути» викрала металопластикову
батарею та намагалася втекти (т.2 а.п.47-49,
50-52, 53-55).

Аналізуючи зібрані у кримінальному
провадженні та досліджені докази у їх
сукупності, суд вважає доведеною вину
ОСОБА_1 у скоєнні закінченого замаху на
відкрите викрадення чужого майна
(грабіж), а тому кваліфікує його дії за
ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України.

При цьому згідно з вимогами ч.3 ст.337 КПК
України суд враховує, що з метою
ухвалення справедливого судового
рішення та захисту прав людини і її
основоположних свобод суд має право
вийти за межі висунутого
обвинувачення, зазначеного в
обвинувальному акті, лише в частині
зміни правової кваліфікації
кримінального правопорушення, якщо це
покращує становище особи, стосовно
якої здійснюється кримінальне
провадження.

Так, суд виходить із того, що дії ОСОБА_1
стороною обвинувачення необґрунтовано
кваліфіковано у висунутому
обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України як
вчинення обвинуваченим саме
закінченого злочину, виходячи з
наступного.

Як вбачається із показань
обвинуваченого ОСОБА_1 та протоколу
огляду місця події від 02.12.2013 року,
показань усіх свідків та потерпілого
ОСОБА_1 було затримано одразу з
викраденим фактично на місці вчинення
злочину поруч із виходом з приміщення,
де знаходилася викрадена батарея, коли
він вже виконав усі дії, які вважав
необхідними для доведення злочину до
кінця, але злочин було не закінчено з
причин, які не залежали від його волі.

При цьому, суд також враховує те, що
розпочавши викрадення батареї таємно,
ОСОБА_1 не припинив ці дії при викритті
свідком ОСОБА_4, не зреагувавши на
зауваження останнього та продовживши
викрадення батареї, а тому вказані дії
кваліфіковано вірно саме як такі, що
перейшли у грабіж, що крім показань
обвинуваченого у судовому засіданні
06.02.2014 року підтверджується також
показаннями усіх свідків та
потерпілого, будь-яких підстав ставити
які під сумнів відсутні.

Згідно із роз'ясненнями, наданими судам
у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №10 від 06.11.2009 року «Про судову
практику у справах про злочини проти
власності» крадіжку і грабіж потрібно
вважати закінченими з моменту, коли
винна особа вилучила майно і мала
реальну можливість розпоряджатися чи
користуватися ним. Якщо особа, котра
протиправно заволоділа майном, такої
реальної можливості не мала, її дії
слід розглядати залежно від обставин
справи як закінчений чи незакінчений
замах на вчинення відповідного
злочину. Закінченим замахом на грабіж є
дії особи, яка викрала майно, але одразу
була викрита.

Дії, розпочаті як крадіжка, але
виявлені потерпілим чи іншими особами
і, незважаючи на це, продовжені винною
особою з метою заволодіння майном,
належить кваліфікувати як грабіж.

Виходячи із викладеного, дії
обвинуваченого ОСОБА_1 при вчиненні
грабежу суд перекваліфіковує з ч.1 ст.186
КК України на ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд
згідно з вимогами ст.65 КК України
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного, обставини, які
пом'якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_1 вчинив закінчений замах на
кримінальне правопорушення, яке
віднесене до категорії умисних
злочинів середньої тяжкості.

Як особа ОСОБА_1 за місцем проживання
характеризується позитивно, офіційно
не працював, одружений, осудний, на
обліках у лікарнях не перебуває,
відповідно до ст.89 КК України
вважається таким, що немає судимостей.

Обставиною, яка пом'якшує покарання
обвинуваченого, суд визнає те, що він
повністю визнав провину у вчиненому.

Обставини, які обтяжують покарання
обвинуваченого, не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин
кримінального провадження та особи
обвинуваченого, який хоча і вважається
таким, що немає судимостей, проте,
раніше двічі притягувався до
кримінальної відповідальності та
протягом незначного проміжку часу
після закінчення іспитового строку
вчиняв нові злочини, офіційно не працює
та не має жодних офіційних заробітків,
суд вважає, що досягнення мети
виправлення та попередження вчинення
нових злочинів можливе лише за умови
призначення ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі та підстав для
застосування ст.ст.69, 75 КК України при
призначенні покарання суд не вбачає.

Оскільки суд призначає обвинуваченому
покарання у виді тримання під вартою,
тому вважає, що до набрання вироком
законної сили до ОСОБА_1 слід
застосувати запобіжний захід тримання
під вартою.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди завданої злочином у розмірі 1000
грн., суд вважає, що він підлягає
частковому задоволенню, виходячи із
наступного.

Так, згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини. Відповідного до ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода, крім
іншого, полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї та близьких
родичів.

При визначенні розміру шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, суд враховує
те, що потерпілому дійсно спричинено
моральну шкоду, яка полягає у душевних
переживаннях у зв'язку із вчиненим
злочином, що призвело до додаткових
зусиль для організації його життя, але,
враховуючи те, що викрадене повернуте
потерпілому, керуючись принципами
розумності, виваженості і
справедливості, суд вважає необхідним
стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 на
користь потерпілого ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування спричиненої злочином
моральної шкоди 500 гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному
провадженні на залучення експерта для
проведення судово-товарознавчої
експертизи у розмірі 195 грн. 60 коп.
відповідно до ст.124 КПК України
підлягають стягненню із ОСОБА_1 на
користь держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК
України, та призначити йому покарання у
виді позбавлення волі строком на 1
(один) рік.

До набрання вироком законної сили
застосувати до обвинуваченого ОСОБА_1
запобіжний захід у виді тримання під
вартою, взявши його під варту негайно у
залі судового засідання.

Строк відбування покарання ОСОБА_1
обчислювати з 06.02.2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
процесуальні витрати на залучення
експерта у розмірі 195 грн. 60 коп.

На вирок може бути подано апеляцію до
апеляційного суду Кіровоградської
області протягом 30 днів з моменту його
проголошення через Кіровський
районний суд м.Кіровограда, а
обвинуваченим, який перебуває під
вартою, у той же строк з моменту
вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, а у разі її подання, якщо його не
скасовано, після ухвалення рішення
судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому
та прокурору, а іншим учасникам
судового провадження роз'яснити, що
вони мають право отримати його копію в
суді.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда
В.В. Поступайло