Справа № 589/1629/14-к р.
Провадження № 1-кп/589/239/14 р.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" жовтня 2014 р.
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001922 від 05.09.2013 року, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Свірж, Шосткинського р-ну Сумської області, громадянки України, українки, освіта базова загально-середня, пенсіонерки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:
04 вересня 2013 близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, під час сварки, руками схопила за волосся ОСОБА_8 та умисно нанесла їй декілька ударів кулаками обох рук по голові. Після чого ОСОБА_6 взяла з полиці міжкімнатної арки глиняну статуетку і умисно кинула нею в ОСОБА_8 , влучивши статуеткою в область чола зліва голови останньої, заподіявши своїми діями ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в області чола зліва, черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, що спричинила короткочасний розлад здоров`я останньої.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у скоєному не визнала, зазначивши, що 04 вересня 2013 року їй зателефонував син ( ОСОБА_9 ), який попрохав її піти до квартири, де він проживав разом з ОСОБА_8 , та відчинити двері цієї квартири, щоб остання могла забрати своєї речі. Вона так і зробила: прийшла до квартири, відімкнула двері квартири, впустивши туди колишню невістку - ОСОБА_8 з онукою ОСОБА_9 , та сказала колишній невістці збирати свої речі, після чого сиділа в залі. Прочекавши деякий час, пішла на кухню, де побачила, що ОСОБА_8 стоїть і ножицями для манікюру чистить нігті (згодом обвинувачена пояснювала, що ОСОБА_8 сиділа), та запитала в неї, чому вона не збирає свої речі. На це ОСОБА_8 нецензурно вилаялася в бік обвинуваченої, яка також у відповідь образливо висловилась на її адресу. У відповідь ОСОБА_10 вдарила її (обвинувачену) кулаком у ліву щоку, а обвинувачена після цього вдарила ОСОБА_8 лівою рукою, але куди саме не пам`ятає. Після цього ОСОБА_8 вийшла із-за столу та вдарила її манікюрними ножицями, порізавши їй ліве вухо. Обвинувачена, розвернувшись, пішла в коридор, а ОСОБА_8 ззаду вдарила її ногою у праве стегно. Обвинувачена, у відповідь, повернувшись до ОСОБА_11 , схопила ту за волосся і так тримала, щоб колишня невістка її не била, але ОСОБА_8 , тримаючись своїми руками за руки обвинуваченої, била ногами по ногам обвинуваченої. ОСОБА_6 тримала ОСОБА_8 за волосся недовго, бо почала кричати онука, тому вона відпустила волосся потерпілої та побігла до онуки в дитячу кімнату, щоб її заспокоїти. Коли вона відпустила волосся ОСОБА_8 , та впала, вдарившись об кут тумбочки. В якому саме положенні була потерпіла, коли вона відпустила її волосся, та якою стороною тіла потерпіла падала на тумбочку, обвинувачена не пам`ятає, але бачила, що та вдарилась головою. Статуетку вона в потерпілу не кидала та не знає взагалі про яку статуетку йде мова. А онука не могла бачити їх бійку, бо була в своїй кімнаті і не виходила, а лише чула сварку, тому і закричала. Потім прийшла мати потерпілої, та штовхнула її на диван, це було в присутності потерпілої. Вона не починала перша бити потерпілу, а лише захищалась. Крім того, потерпіла працює в центральній районній лікарні, а тому зробила собі «лікарняний». Посилаючись на вказане, проти задоволення цивільного позову заперечила.

Також обвинувачена надала заяву про звільнення її від покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Позицію обвинуваченої щодо невизнання своєї вини суд розцінює як обраний нею спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки її вина у вчиненні інкримінованого діяння підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 04 вересня 2013 року близько 17 -00 години вона з донькою ОСОБА_9 пішла до квартири АДРЕСА_2 , що належить їй та колишньому чоловікові ОСОБА_9 , але в квартиру потрапити не змогла, бо на вхідних дверях був новий замок, хоча ще зранку замок на дверях був не змінений. Вона зателефонувала колишньому чоловікові, який сказав, що зараз прийде його мати та відчинить їй двері, і щоб вона забрала свої речі і дитини. Згодом прийшла колишня свекруха обвинувачена ОСОБА_6 , яка впустила їх з донькою в квартиру, і почала ображати, матюкатись та погрожувати на її (потерпілої) адресу. Потерпіла вийшла на кухню, де сіла за стіл та почала дзвонити друзям, щоб порадитись як їй бути. В цей час на кухню зайшла обвинувачена та почала знову чіплятись до неї, взяла вазон з квіткою, що стояв на столі, потерпіла забрала в неї з рук цей вазон, поставила на місце, взяла телефон та, відсторонивши обвинувачену лівою рукою, намагалась вийти з кухні в коридор, але обвинувачена, яка була позаду, схопила її рукою за волосся. Потерпіла вирвалась, вийшла з кухні, відкрила вхідні двері (вони розташовані відразу ж біля входу в кухню), сподіваючись, що сусіди почують та побачать цю ситуацію, та направилась в бік дитячої кімнати. Обвинувачена, яка йшла слідом, закрила вхідні двері та знову схопила її за волосся. Потерпіла підсковзнулась, присіла на підлогу, підігнувши ноги під себе, та випустила з рук телефон. В цей час обвинувачена почала бити її кулаками по голові, обома руками, разів п`ять-шість, а потерпіла намагалася відштовхнути її від себе руками, можливо відштовхувала і ногами - точно не пам`ятає. Відштовхнувши обвинувачену, потерпіла намагалася підняти телефон, але обвинувачена схопила за чохол з телефону і він випав, а обвинувачена знову схопила її за волосся. В цей час потерпіла почула крик доньки, обвинувачена відпустила її волосся, а потерпіла повернула голову та побачила, що дитина стоїть в кінці коридору і плаче; вона почала казати доньці, щоб та не плакала, та стала підійматись з підлоги. В цей момент обвинувачена жбурнула в неї глиняною статуеткою пташки, яка вцілила їй в ліву сторону чола. Ця статуетка стояла на декоративній сходинці при вході до зали. Вдарившись об чоло потерпілої, статуетка відлетіла до стіни. В цей час донька вибігла з квартири, а слідом за нею, піднявши з підлоги телефон, вибігла і потерпіла. Вона подзвонила мамі, викликала міліцію та чекала їх на сходинках біля квартири. В квартиру вона зайшла лише після приїзду працівників міліції, щоб забрати речі. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, зазначила, що крім фізичного болю, заподіяного їй обвинуваченою, вона також дуже переживала та хвилювалась, відчувала себе приниженою.

Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька потерпілої, допитана в судовому засіданні в присутності педагога, показала, що 04 вересня 2013 року вони з мамою прийшли до їх квартири, вона спробувала відкрити двері своїм ключем, але в неї нічого не вийшло, потім мама спробувала відчинити двері, але також не змогла, і почала дзвонити татові. Згодом прийшла бабуся ( ОСОБА_6 ) і почала «виганяти» її з мамою з квартири. Вона пішла в свою кімнату, де чула, що бабуся і мама сваряться, а потім почула мамин крик, вибігла з кімнати до коридору та побачила, що мама сидить на підлозі, а бабуся б`є її кулаками по голові та вириває мамі волосся, мама відштовхувала бабусю ногами, чи відштовхувала руками не пам`ятає. Вона (свідок) сильно закричала, бабуся перестала бити, схопила зі сходинок статуетку-пташку та кинула нею в маму. Свідок вибігла з квартири, а слідом вибігла мама.

Свідок ОСОБА_12 , мати потерпілої, в судовому засіданні показала, що 04 вересня 2013 року до неї на роботу прийшла онука ( ОСОБА_9 ) та сказала, що не може відчинити двері в квартиру. Вони дочекались ОСОБА_13 (потерпілу), і донька разом з онукою пішли до квартири. Приблизно через півгодини після цього на мобільний надійшов дзвінок від доньки, вона почула в слухавці шум, тріск, зрозуміла, що щось трапилось та побігла до квартири. Біля квартири на сходинках вона побачила заплакану доньку зі скувойдженим волоссям, синцем на лобі та розбитими губами, донька бралась за волосся та витягувала цілі пасма. Свідок почала стукати в двері квартири, хто відчинив їй двері вона не знає, можливо вони і не були замкнені, коли вона зайшла до квартири, то обвинувачена кинула в неї підставкою з радіотелефону. Вона сказала обвинуваченій: «Що ти твориш ?», а та поскаржилась, що ОСОБА_14 її вдарила, і, приспустивши штани, показала стегно лівої ноги, на якому виднілась червона пляма, будь-яких інших пошкоджень на обвинуваченій свідок не бачила. Обвинувачена почала ображати її, між ними зав`язалась словесна суперечка. В цей час прийшов син обвинуваченої - ОСОБА_15 та спробував виштовхати її з квартири, взявши за плечі, на що свідок сказала йому, щоб не смів її чіпати. Згодом приїхали працівники міліції, її попрохали вийти, і вона з донькою чекали біля квартири, коли їх опитають, онука була у сусідів; потім в присутності працівників міліції донька зібрала свої речі та дитини, і вони поїхали додому до свідка. Донька з моменту її (свідка) приходу і до приїзду працівників міліції до квартири не заходила. Вночі у доньки почалась блювота.

Свідок ОСОБА_16 , син обвинуваченої, в судовому засіданні показав, що 04 вересня 2013 року йому зателефонувала мати, яка кричала, що її б`ють вдвох та вона в квартирі ОСОБА_17 , потім зв`язок перервався. Він поспішив до квартири брата, де на сходинках біля квартири побачив людину, в напівлежачому положенні. Спочатку свідок вирішив, що це його мати, але, придивившись, зрозумів, що це ОСОБА_14 (потерпіла), вона плакала, ніяких пошкоджень на обличчі в неї він не було. Потім він зайшов в квартиру, де побачив свою матір (чи сиділа чи стояла його мати, він не пам`ятає) та матір ОСОБА_18 , яка була налаштована агресивно. Між його матір`ю та матір`ю невістки була словесна суперечка. Він став між ними та попрохав матір ОСОБА_18 вийти з квартири, на що та схопила підставку для радіотелефону і вдарила його по зап`ястку правої руки. Він взагалі не торкався до неї, не штовхав. Матір ОСОБА_18 залишалась в квартирі до приїзду працівників міліції, які приїхали хвилин через п`ять після його приходу, потім їх всіх опитали, а потім ОСОБА_14 і її мати зібрали речі та пішли. В його матері (обвинуваченої) він бачив кров, мабуть, на лівому вусі.

Крім показів потерпілої, свідка ОСОБА_9 вина обвинуваченої підтверджується також іншими доказами, а саме :

- висновком судово-медичного експерта № 269 з якого вбачається, що в ході проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_19 , розпочатої 05.09.2013 року та закінченої 24.10.2013 року, при огляді ОСОБА_8 експертом 05.09.2014 року в неї було виявлено синець розмірами 3 х 2 см в лівій частині чола. Згідно наданої експерту меддокументації у ОСОБА_11 була наявна черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку (головний біль, запаморочення, нудота, роздратування, хитання при ходьбі), яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я. Даним висновком також підтверджується, що травма могла утворитися 04.09.2013 року від не менш ніж однократної дії тупого твердого предмету (предметів) і могла виникнути від удару рукою;

- протоколами слідчих експериментів з фотознімками за участю ОСОБА_9 від 18.12.2013 року, під час якого свідок ОСОБА_9 показала, яким чином та в якій послідовності обвинувачена наносила удари потерпілій, в якому положенні під час нанесення ударів перебувала потерпіла та обвинувачена; а також за участю потерпілої ОСОБА_8 від 18.12.2013 року, під час якого було з`ясовано та перевірено механізм завдання тілесних ушкоджень. Відомості щодо механізму нанесення ударів, зазначені в протоколах, не суперечать показам потерпілої та показам свідка ОСОБА_20 .

Вказане підтверджується і висновком судово-медичного експерта № 366/1 від 30.12.2013 року, а саме: що механізм утворення пошкодження у ОСОБА_8 , продемонстрований під час слідчих експериментів потерпілою та свідком ОСОБА_9 , кидок в область чола потерпілої глиняної статуетки не суперечить механізму утворення виявленого у ОСОБА_8 пошкодження.

Також, експертом зазначено, що встановити відповідність механізму утворення пошкодження, виявленого у ОСОБА_8 , виникненню при обставинах, продемонстрованих під час слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_6 (падіння ОСОБА_8 з висоти власного зросту на кут тумбочки), не можливо, в зв`язку з тим, що під час слідчого експерименту ОСОБА_6 не продемонструвала механізм падіння ОСОБА_8 траєкторію падіння, положення тіла ОСОБА_8 перед падінням, відстань до кута тумбочки, положення рук потерпілої при падінні, відстань між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 при падінні останньої.

Зважаючи на вказане, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 18.12.2013 року не може бути врахований судом як доказ на підтвердження невинуватості ОСОБА_21 .

Покази ж свідка ОСОБА_16 щодо відсутності на обличчі потерпілої пошкоджень, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються, як показами свідка ОСОБА_12 , так і висновком експерта. Інші покази свідка в частині сварки між матір`ю свідка та свідком ОСОБА_12 не стосуються обставин, які підлягають встановленню та доказуванню по даному кримінальному провадженню, як і покази свідка ОСОБА_12 в цій частині.

Дослідженими доказами підтверджено отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень саме внаслідок дій ОСОБА_6 , що спростовує покази останньої щодо самозахисту та отримання потерпілою ушкодження внаслідок удару головою об кут тумбочки.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 повністю підтверджена належними і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, факт скоєння обвинуваченою ОСОБА_22 кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а її дії кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, які є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченої, її вік, ступінь тяжкості скоєного злочину, суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі винної.

Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 р. № 392/96-ВР визначено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до положень п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи, що вік обвинуваченої на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» становив 59 років, враховуючи відсутність обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд вважає можливим задовольнити заяву обвинуваченої та звільнити її від покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р. № 1185-VII.

Цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню в зв`язку з наступним:

Потерпілою заявлено до відшкодування 695 грн., спричиненої їй матеріальної шкоди, а саме: витрат на лікування. Згідно листка непрацездатності потерпіла перебувала на лікуванні в стаціонарі з 05.09.2013 року по 13.09.2013 року з діагнозом : закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Дослідженим в судовому засіданні епікризом підтверджується призначення потерпілій ліків та лікарських засобів, зазначених в наданих потерпілою чеках, на загальну суму 695,11 грн., разом з тим, з заявленої потерпілою суми підлягають виключенню витрати на придбання мінеральної води та йогурту на суму 31 грн., також сума в 39,95 грн., оскільки чек на цю суму не містить обов`язкових для розрахункових документів реквізитів: зокрема назви та адреси господарської одиниці, що здійснила продаж товару, дати та часу здійснення продажу, порядкового номеру чеку. Отже, до відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди належить 624 грн. 05 коп.

Завдання потерпілій моральної шкоди зумовлено характером вчиненого відносно неї діяння, спричиненими їй тілесними ушкодженнями, що саме по собі спричиняє фізичний біль та душевні страждання. Проте, враховуючи вимоги розумності та справедливості, глибину завданих фізичних та душевних страждань, суд вважає, що належною та достатньою для відшкодування завданої моральної шкоди є сума в 1000 гривень.

Підтвердження наявності в справі речових доказів та процесуальних витрат суду не надано.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_23 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у сумі 1 000 гривень.

На підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII ОСОБА_23 звільнити від відбування призначеного їй покарання.

Цивільний позов ОСОБА_19 задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 624 грн. 05 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а всього 1 624 грн. 05 коп.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1