Справа № 183/4008/14
№ 1-кп/183/29/15
В И Р О К
іменем України
13.01.2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000498 від 13.02.2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, приватного підприємця, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Губкінський Пуровського району Тюменської області, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В середині січня 2014 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_8 , знаходячись у м. Дніпропетровську, зустрівся з ОСОБА_7 , та в ході розмови з останнім, за взаємною згодою між собою, у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 13.02.2014 року близько 06.30 годин, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на невстановленому в ході досудового слідства автомобілі приїхали до будинку АДРЕСА_3 , в якому мешкає ОСОБА_6 . В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 піднялися на 3-й поверх вищевказаного будинку, де близько 07.15 годин побачили, що на вказаний поверх спустився ОСОБА_6 , у якого в руках знаходилася чоловіча сумка чорного кольору. Після цього, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, почали наносити удари кулаками рук по голові ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирвали з рук ОСОБА_6 чоловічу сумку чорного кольору, у якій знаходилися грошові кошти в сумі 1.500 грн. Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік, а ОСОБА_8 був затриманий потерпілим ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину в скоєнні злочину визнав частково, повідомивши суд про те, що дійсно 13.02.2014 року він разом з ОСОБА_7 за проханням знайомого ОСОБА_12 приїхали в м. Новомосковськ. Їх мета була нанести тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , якого вони раніше не знали, та вивести його на вулицю, де їх повинний був чекати ОСОБА_12 . Вони зустріли ОСОБА_6 на площадці між сходами, ОСОБА_7 наніс потерпілому два удари по голові, він також наносив потерпілому удари по голові та в область печінки, після чого між ними почалася бійка, в ході якої вони перемістилися на вулицю. Там ОСОБА_7 втік, а він був затриманий потерпілим та незнайомим чоловіком. Визнає вину в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, умислу на заволодіння його майном, він не мав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні злочину визнав частково, пояснивши суду, що дійсно 12.02.2014 року він зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Йому та ОСОБА_8 . ОСОБА_12 запропонував побити ОСОБА_6 за 5.000 грн., на що він погодився. На наступний день, тобто 13.02.2014 року вони поїхали в м. Новомосковськ, де чекали разом зі ОСОБА_8 потерпілого між сходами 3-го поверху. Він наніс потерпілому два удари по голові, між ними виникла бійка. В цей час вийшла мати ОСОБА_6 та стала їх розбороняти. Він бачив на плечі ОСОБА_6 сумку, але нею не заволодівав. В ході бійки вони втрьох перемістилися на вулицю. Там ОСОБА_6 став когось кликати, та він втік, а ОСОБА_8 затримали. Визнає вину в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, умислу на заволодіння його майном, він не мав.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_6 про те, що 13.02.2014 року він спускався сходами із своєї квартири. На 3-му поверсі він побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яких раніше не знав. Коли він зрівнявся з ОСОБА_7 , останній наніс йому удар в щелепу кулаком, та став переміщувати його в бік до ОСОБА_8 . Під час всіх дій кожний з них наносив йому удари в різні частини тіла, в основному по голові. Коли ОСОБА_8 утримував його біля стіни, ОСОБА_7 зірвав з його плеча чоловічу сумку та став дивитися на її вміст. Після чого сказав ОСОБА_8 , що там дріб`язок та що його треба «вирубати». У ОСОБА_8 був електрошокер, який той робив спробу вдарити його, та вже на 2-му поверсі він вдарив його током 2 рази в область голови. Коли вони були біля ліфта на 1-му поверсі, з ліфта вийшла його мати. Вже на вулиці він покликав свого знайомого, з яким вони затримали ОСОБА_8 ;

- показання свідка ОСОБА_13 про те, що 13.02.2014 року вона разом з сином вийшла з квартири, вона поїхала ліфтом, а син пішов пішки по сходах. Коли вона спустилася та двері відчинилися, вона між 1-м та 2-м поверхами побачила як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яких вона раніше не знала, наносять удари по тілу її сину. Один з них тримав сина біля стіни, а другий кричав: «Вирубай його». Вона схопила одного з нападників за куртку та стала відтягати. Вже на 1-му поверсі один став їй казати, що її син зґвалтував його дівчину. Вона стала казати, що викличе міліцію, щоб ті розібралися. Однак ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжували наносити удари сину, та вони всі разом вийшли з під`їзду. Там син покликав знайомого ОСОБА_14 , та разом з ним вони затримали ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 втік. Коли син виходив з квартири, в нього була чоловіча сумка на плечі. Після бійки сумка була відсутня. Син сам знайшов у під`їзді та забрав;

- показання свідка ОСОБА_15 про те, що 13.02.2014 року він разом з ОСОБА_6 домовилися їхати на ринок. Він під`їхав по під`їзду будинку, де мешкав ОСОБА_6 , біля 07.00 години та став набирати останнього по мобільному телефону. В цей час з під`їзду «вивалився» ОСОБА_6 , його мати та раніше незнайомі йому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . ОСОБА_6 став кричати, щоб він допоміг. Разом з ОСОБА_16 вони затримали ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 втік. ОСОБА_6 пояснював йому, що ці двоє чоловіків на нього напали, наносили йому удари, в тому числі й шокером. Він бачив на голові ОСОБА_6 сліди від опіків. Коли приїхали працівники міліції, вони забрали з собою ОСОБА_8 . ОСОБА_6 сказав, що нападники вирвали у нього сумку та пішов її шукати. Коли повернувся, приніс сумку та сказав, що вона була на площадці між поверхами;

- витяги з кримінального провадження № 0000498 від 13.02.2014 року, згідно якого 13.02.2014 року о 07.15 годин в під`їзді будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_8 разом з невстановленими особами скоїв розбійний напад на ОСОБА_6

(а.п. 94, 95);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності невідомих осіб, які в під`їзді будинку АДРЕСА_3 із застосуванням тілесних ушкоджень заволоділи його барсеткою та 1.500 грн.

(а.п. 96);

- протокол огляду місця події від 13.02.2014 року, в ході проведення якого було оглянуто сходовий майданчик на 3-му поверсі будинку АДРЕСА_3 , на якому було скоєно злочин відносно ОСОБА_6

(а.п. 97-100);

- протокол огляду місця події від 13.02.2014 року, в ході проведення якого оглянута добровільно видана ОСОБА_6 чоловіча сумка, в якій на час огляду містяться грошові кошти в сумі 1.500 грн.

(а.п. 101-104);

- акт судово-медичного обстеження № 101 від 13.02.2014 року та висновок судово-медичної експертизи № 151/Е від 04.03.2014 року, згідно яких у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: забої м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носа, синці на обличчі, в області лівої вушної раковини, підборіддя, на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва, які відносяться до легкого ступеню тяжкості, частково заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, могли бути заподіяні 13.02.2014 року, утворилися внаслідок не менше п`ятнадцяти травматичних дій

(а.п. 113, 114);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2014 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку № 3 впізнав чоловіка, який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на нього. Згідно довідки до протоколу на фотознімку № 3 зображений ОСОБА_8 , 1994 року народження

(а.п. 106-109);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.02.2014 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку № 2 впізнав чоловіка, який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на нього. На фотознімку № 2 зображений ОСОБА_7

(а.п. 110-112);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2014 року, в ході проведення якого свідок ОСОБА_15 на фотознімку № 1 впізнав чоловіка, який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на ОСОБА_6 . Згідно довідки до протоколу на фотознімку № 1 зображений ОСОБА_8 , 1994 року народження

(а.п. 115-117);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2014 року, в ході проведення якого свідок ОСОБА_15 на фотознімку № 3 впізнав чоловіка, який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на ОСОБА_6 .. Згідно довідки до протоколу на фотознімку № 3 зображений ОСОБА_7 , 1993 року народження

(а.п. 118-120);

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2014 року за участю ОСОБА_6 , в ході проведення якого останній показав та розповів про обставини скоєння відносно нього злочину, який мав місце 13.02.2014 року за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_7

(а.п. 132-142);

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2014 року за участю свідка ОСОБА_13 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини скоєння злочину відносно її сина ОСОБА_6 , які мали місце 13.02.2014 року за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_7

(а.п. 143-147);

- протокол проведення слідчого експерименту від 30.04.2014 року за участю ОСОБА_7 , в ході проведення якого останній показав та розповів про обставини скоєння ним злочину, а саме те, що 13.02.2014 року він разом зі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , який запропонував їм за побиття ОСОБА_6 5.000 грн., приїхали в м. Новомосковськ, де спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6

(а.п. 171-175);

- протокол проведення слідчого експерименту від 30.04.2014 року за участю ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній показав та розповів про обставини скоєння ним злочину, а саме те, що 13.02.2014 року він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , який попросив їх побити ОСОБА_6 , приїхали до м. Новомосковськ, де спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6

(а.п. 159-170).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

У відповідності з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, в тому числі, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не заперечували скоєння ними кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 . Вказаний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Однак обвинувачені суду пояснили, що організатором скоєного ними злочину є ОСОБА_12 , який 12.02.2014 року запропонував їм скоїти побиття потерпілого та вивести його на вулицю, де сам ОСОБА_12 повинний був також нанести потерпілому тілесні ушкодження. Крім показань самих обвинувачених, судом були досліджені надані стороною захисту докази, а саме:

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що 12.02.2014 року до неї додому приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .. Останній просив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вивести якогось чоловіка на вулицю, щоб той з ним поговорив. При цьому ОСОБА_12 пояснював, що вказаний чоловік скривдив його подругу. Вона не чула, щоб ОСОБА_12 просив застосувати до чоловіка насилля. Всі втрьох вони поїхали від неї 13.02.2014 року близько 04.00 години;

- показання свідка ОСОБА_18 про те, що 12.02.2014 року до нього додому приїхали ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Останній просив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 побити якогось чоловіка, при цьому малював якусь схему. Чому треба було побити чоловіка він не знає та не чув. Поїхали всі рано вранці 13.02.2014 року;

- показання свідка ОСОБА_19 про те, що 12.02.2014 року він на прохання свого сина ОСОБА_8 перерахував гроші на рахунок ОСОБА_12 . Вранці 13.02.2014 року йому зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що син затриманий та знаходиться в Новомосковському відділку міліції. Коли він прибув до м. Новомосковська, ОСОБА_12 повідомив йому, що він просив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розібратися з ОСОБА_6 , оскільки останній є поганою людиною. Також ОСОБА_12 повідомив, що під час бійки між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , його син ОСОБА_8 був затриманий, а ОСОБА_7 втік. Ввечері йому передзвонили з міліції та повідомили, що сина увозять до ІТУ.

В судовому засіданні також було допитано в якості свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що не пам`ятає, де був в ніч на 13.02.2014 року, але факту того, що просив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 побити ОСОБА_6 чи будь-кого іншого він не пам`ятає. Не заперечував, що міг спілкуватися з людьми, в тому числі, зі ОСОБА_19 . Його затримували в лютому 2014 року працівники міліції, але підозра йому не була пред`явлена та його відпустили.

Дослідивши надані в судовому засіданні вказані докази, суд приходить до висновків, що версія обвинувачених про те, що на прохання ОСОБА_12 вони лише мали умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки не підтверджуються іншими доказами, крім твердження самих обвинувачених. Показання ж свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про розмову між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , що, начебто мала місце 12.02.2014 року, лише підтверджує наявність попередньої змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

При цьому суд враховує те, що згідно показань потерпілого ОСОБА_6 сумку з плеча у нього зірвав ОСОБА_7 , останній також перевірив її зміст; згідно показань свідка ОСОБА_13 син виходив з квартири з сумкою, а вже на вулиці її не було, потім син сказав, що сумку зірвали нападники та знайшов її; показаннями свідка ОСОБА_20 , що ОСОБА_6 повідомив йому, що в нього нападники зірвали сумку, яку він в подальшому знайшов в під`їзді; протоколом огляду добровільно виданої ОСОБА_6 чоловічої сумки. Таким чином, вказані докази як окремо, так і в сукупності підтверджують факт заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_7 майном потерпілого, а саме сумкою з грошима. Той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не забрали сумку з грошима, а кинули її на місці злочину не може вказувати на відсутність у них умислу на відкрите заволодіння чужим майном. Тому такі показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд вважає як обрану ними позицію захисту.

Щодо участі в скоєнні злочину ОСОБА_12 , суд керується положенням ст. 337 КПК України, а саме тим, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Також судом були досліджені матеріали, а саме: висновок судово-медичної експертизи № 361/Е/Д від 05.05.2014 року, згідно якого виявлені у потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження у своїй сукупності і кожний окремо не являються небезпечними для життя, як в момент спричинення, так і в віддалений період (а.п. 192); повідомлення Новомосковського міжрайонного відділення бюро СМЕ № 35 від 24.03.2014 року про те, що встановити чи привели заподіяні тілесні ушкодження у ОСОБА_6 до розладу здоров`я або стійкій втрати працездатності на даний час не уявляється можливим (а.п. 193); акт судово-медичного обстеження № 103 від 14.02.2014 року та висновок судово-медичної експертизи № 150/Е від 04.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_13 знайдений закритий перелом голівки 4-ї п`ясної кістки кісті лівої руки (а.п. 194); чека «ПриватБанк» від 12.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_19 перерахував 20 грн. на рахунок ОСОБА_12 (а.п. 196); повідомлення про підозру від 15.02.2014 року, якою ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (а.п. 197-198); постанова про звільнення з ІТТ м. Дніпропетровська від 15.02.2014 року ОСОБА_12 (а.п. 199-200); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23.12.2014 року (а.п. 203); постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 30.04.2014 року щодо ДВД диску з відеозаписом слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 (а.п. 207); постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 30.04.2014 року щодо ДВД диску з відеозаписом допиту (а.п. 208); постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 30.04.2014 року щодо ДВД диску з відеозаписом слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 (а.п. 209); постанова про залучення до кримінального провадження речових доказів від 15.02.2014 року щодо електрошокеру (а.п. 210).

Суд вважає, що вказані документи не встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому не можуть бути визнані доказами у вказаному кримінальному провадженні, у відповідності зі ст. 84 КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_8 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_8 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначена ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння в скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, займається суспільно-корисною працею, просив у потерпілого вибачення за скоєне.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст.. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначену ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння в скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, просив у потерпілого вибачення за скоєне.

Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння злочину, наслідків даного кримінального правопорушення, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального розміру покарання не буде достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім того, враховуючи всі обставини по кримінальному провадженню, особистість обвинуваченого, наслідки злочину, те, що ОСОБА_8 знаходився тривалий час під вартою, однак не має стягнень та зауважень, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_8 ст.. 75 КК України, призначивши йому іспитовий строк.

З урахуванням обставин скоєння злочину, наслідків даного кримінального правопорушення, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального розміру покарання не буде достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім того, враховуючи всі обставини по кримінальному провадженню, особистість обвинуваченого, наслідки злочину, те, що ОСОБА_7 знаходився тривалий час під вартою, однак не має стягнень та зауважень, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_7 ст.. 75 КК України, призначивши йому іспитовий строк.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Зарахувати в строк відбування покарання час знаходження його під вартою з 13.02.2014 року по 30.12.2014 року включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 залишити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Зарахувати в строк відбування покарання час знаходження його під вартою з 13.02.2014 року по 30.12.2014 року включно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1