УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/1801/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 289 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2015 року, -
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, судимого вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 21.11.2014 року, яким затверджено угоду про примирення з потерпілим та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт, -
засуджено за ст. 289 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 30 діб арешту без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 21.11.2014 року, яким затверджено угоду про примирення з потерпілим та призначено покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт і за правилами ст. 72 ч. 1 п. 4 КК України становить 12,5 днів арешту та визначено йому остаточне
покарання за сукупністю вироків 40 діб арешту.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишений попередній - особисте зобов`язання.
Згідно вироку суду, 27 листопада 2014 року близько 23 години у неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 виник умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом з метою викрадення і тимчасового його використання для поїздки.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_11 , просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 289 КК України та призначити покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до статті 71 КК України, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 21.11.2014 року за правилами статті 72 КК України і остаточно визначити до відбуття 2 роки і 5 днів позбавлення волі.
Вказує, що рішення суду про застосування положень статті 69 КК України при призначенні основного покарання за частиною 2 статті 289 КК України та перехід до іншого, більш м`якого виду покарання в достатній мірі не мотивоване. Судом зазначено, що ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується негативно, вчинив злочин за наявності двох обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, а саме вчинення, злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
Виходячи з наведеного, суд призначив покарання ОСОБА_10 , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційної скарги, пояснення законного представника ОСОБА_9 , яка полагалась на розсуд суду, і просила призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж просить апелянт, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, і нікім із можливих апелянтів не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ст. 289 ч. 2 КК України судом кваліфіковані правильно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, визнав повністю та дав показання, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував обставини, що пом`якшують його покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім та обставини, які обтяжують його покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Суд також врахував особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який за місцем проживання та навчання характеризується негативно та дійшов висновку що покарання йому слід обрати із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ст. 289 ч. 2 КК України, а саме у виді арешту, згідно ст. 101 КК України, із застосуванням правил ст. 71 КК України, яка визначає призначення покарання за сукупністю вироків з приєднанням до покарання за новим вироком не відбутого покарання, частково приєднавши покарання за попереднім вироком за правилами ст. 72 ч. 1 п. 4 КК України, з розрахунку одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт; оскільки таке покарання, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.
З вказаним рішенням місцевого суду погоджується й апеляційний суд.
Відповідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 є неповнолітнім, виховується без батьків, мати померла, батько позбавлений батьківських прав, у вільний від навчання час проживає разом з дідом - ОСОБА_8 , який є потерпілим по даному кримінальному провадженню, раніше судимий за злочин, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості (скоїв один епізод крадіжки), вчинив тяжкий злочин, але без настання тяжких наслідків, думку потерпілого ОСОБА_8 в засіданні суду першої інстанції, який не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого ОСОБА_10 , який є його онуком. Вказану позицію потерпілий ОСОБА_13 підтримав в засіданні суду апеляційної інстанції, просив вирок місцевого суду залишити без зміни, надати онуку ще один шанс виправитись.
Враховуючи вищенаведене, місцевий суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без його ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді арешту із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ст. 289 ч. 2 КК України. Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання полягає в реальній ізоляції від суспільства на строк 40 діб, що на думку апеляційного суду буде достатнім для виправлення та перевиховання останнього.
Крім того, апеляційний суд відмічає, що в судових дебатах, під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, державний обвинувач ОСОБА_14 , орієнтуючи суд, вважала за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 саме такий від та міру покарання (а.п. 73, 74).
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_10 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: