У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 травня 2008 року кримінальну справу
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на постанову Кіровського міського
суду Донецької області від 12 липня 2005 року.

Цією постановою відмовлено в задоволенні подання
адміністрації Кіровської виправної колонії Донецької області (№ 33) і наглядової
комісії про застосування амністії до

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України.

засудженого 14 травня 2002 року Єнакіївським міським судом Донецької
області за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 164 КК України на 5 років позбавлення волі.

Як зазначено у постанові суду, адміністрація Кіровської виправної колонії
Донецької області (№ 33) і наглядова комісія Кіровського міськвиконкому
звернулися до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1., засудженого вироком
Єнакіївського міського суду від 14 травня 2002 року за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст.
164 КК України на 5 років позбавлення волі, від подальшого відбування покарання
на підставі п. «б» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року.
Проте, як встановив суд, ОСОБА_1. засуджений за вчинення злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 164 КК України, тобто за злочин, що посягає на охоронювані законом
права й інтереси неповнолітньої дитини, а тому відповідно до п. «е» ст. 7
вказаного закону амністія до нього не застосовується.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1. порушує питання про скасування зазначеної постанови
суду. При цьому посилається на те, що суд безпідставно відмовив у його
звільненні від відбування подальшого покарання на підставі Закону України «Про
амністію», оскільки, як він вважає, були усі підстави застосувати до нього
вимоги вказаного закону.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 п. «б»
Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року звільненню від покарання
у виді позбавлення волі на певний строк підлягають особи, засуджені вперше за умисні
злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк
не більше 8 років, якщо на день набрання цим Законом чинності вони відбули не
менше половини призначеного строку основного покарання.

Проте, згідно зі ст. 7 п. «е» вказаного Закону амністія
не застосовується до осіб, які мають неповнолітніх дітей або дітей-інвалідів і
вчинили злочини, що посягають на життя, здоров'я, честь, гідність чи інші
охоронювані законом права та інтереси цих батьків.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Єнакіївського
міського суду Донецької області від 14 травня 2002 року ОСОБА_1. було
засуджено, крім іншого, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164, а саме
за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання свого
неповнолітнього сина - ОСОБА_1, 1990 року народження, тобто за злочин, який
посягає на охоронювані законом права й інтереси неповнолітньої дитини.

Отже, суд, відмовляючи у задоволенні подання
адміністрації Кіровської виправної колонії Донецької області (№ 33) і
наглядової комісії про застосування амністії до ОСОБА_1., правильно застосував
кримінальний закон, у зв'язку з чим прийняте рішення не може бути визнаним
незаконним та необґрунтованим, як про це ставиться питання у касаційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись статтями
394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. відмовити.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М.
Мороз М.А.