Справа № 346/625/14-к
Провадження № 11-кп/779/145/2015
Категорія ст.459 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2015 року про відмову у задоволенні його заяви в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою залишено без задоволення заяву адвоката ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року щодо ОСОБА_8 .

Як зазначено в ухвалі суду, в ході розгляду заяви адвоката ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження те, що на час розгляду кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_8 про його обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК), останній хворів на психічне захворювання, і це позбавляло його правильно усвідомлювати дійсність і йому було необхідно призначити захисника. Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів про те, що ОСОБА_8 за медичною допомогою з приводу психічних захворювань не звертався, і що він не перебуває на обліку в психоневрологічному кабінеті ні по місцю лікування, ні по місцю проживання, а за наслідками лікування ОСОБА_8 з 04 березня 2013 року по 28 березня 2013 року немає жодного висновку лікарів про його неосудність, і стороною захисту не представлено жодного судового рішення про визнання ОСОБА_8 недієздатним. Покликання адвоката ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_8 за наслідками лікування в Обласній психоневрологічній лікарні (далі ОПНЛ) може бути надано ІІ групу інвалідності, не підтверджено. Враховуючи це, суд дійшов висновку, що обставини, на які покликається у своїй заяві захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не є нововиявленими, а тому залишив вимоги його заяви без задоволення.

Не погодившись із такими висновками суду, адвокат засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу (далі АС), в якій покликається на неповноту судового розгляду його заяви, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалу суду скасувати, а його скаргу разом з матеріалами справи за заявою про перегляд вироку Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2013 року, направити в той же суд для розгляду по суті.

В ході апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 подав заперечення, в якому наводить доводи законності та обґрунтованості ухвали, оскільки наведені в АС висновки про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також істотне порушення ним вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) є безпідставними і надуманими, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні чинного законодавства, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Просить АС адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи АС, просить скасувати ухвалу та направити його заяву на новий судовий розгляд; пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечив доводи АС адвоката ОСОБА_7 , просить залишити її без задоволення, а ухвалу без зміни; перевіривши матеріали справи за скаргою адвоката, а також матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 про його засудження за ч.2 ст.185 КК, додані документи під час апеляційного розгляду, обговоривши доводи і вимоги АС, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ч.4 ст.466 КПК передбачено, що суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційний суд зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 про його обвинувачення за ч.2 ст.185 КК, досудове розслідування здійснювалося без участі захисника. Під час судового розгляду обвинувачений не клопотав про призначення йому захисника, і ні слідчий суддя, ні суд не виносили відповідну ухвалу про доручення органу, уповноваженому на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката ОСОБА_8 для захисту за призначенням.

З матеріалів справи видно, що заява про перегляд вироку Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року за нововиявленими обставинами була подана адвокатом ОСОБА_7 , який не долучив до неї копію доручення для здійснення захисту за призначенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги саме по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК.

Таким чином, формально, адвокат ОСОБА_7 не мав повноважень представляти інтереси засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах клопотати про перегляд вироку від 17 березня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Стосовно покликань адвоката ОСОБА_7 в АС на те, що суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи порушив право ОСОБА_8 на захист за умов, коли його участь є обов`язковою, чим істотно порушив право на захист, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду в Коломийському міськрайонному суді про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК, обвинувачений погодився на проведення судового слідства в прядку ст.349 КПК, а інші учасники судового розгляду не заперечили проти такого розгляду в скороченому порядку. Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 не оспорював вирок в апеляційному порядку, і в матеріалах справи відсутні будь-які його заяви, скарги чи клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Коломийського міськрайонного суду від 27 травня 2010 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК та визначено йому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Постановою цього ж суду від 04 серпня 2011 року, згідно ст.82 КК, ОСОБА_8 замінено невідбуту частину призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі на 1 рік 4 місяці та 29 днів, яке він повністю відбув.

На переконання колегії суддів, факт відсутності в ОСОБА_8 на час розгляду кримінальної справи будь-якого психічного захворювання, підтверджується наданим самим заявником адвокатом ОСОБА_7 копії листа з ОПНЛ №3 від 24 грудня 2014 року №8973 про те, що ОСОБА_8 за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному обліку не числиться (Т.2, а.с.49). Окрім цього, адвокат сам долучив до заяви копію листа з Коломийського психіатричного кабінету від 26 січня 2015 року про те, що ОСОБА_8 на обліку в цьому кабінеті не перебуває, і даних про те, де він проходив лікування (обстеження) в період 1992-2008 років немає (Т.2, а.с.63).

Під час розгляду скарги адвокатом ОСОБА_7 було представлено копію висновку судово-психіатричного експерта №405 від 22 грудня 2014 року, відповідно до якого психічний стан ОСОБА_8 відповідає олігофренії (вираженої дебільності), ускладненою алкоголізацією, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (Т.2, а.с.75-78).

Цей висновок зроблений пізніше, тобто вже по іншому кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 представив копію витягу з Державного реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України станом на 07 квітня 2015 року. Виходячи із поданої інформації та зі слів адвоката, колегія суддів приходить до висновку, що голова експертної комісії лікарсудово-психіатричний експерт ОСОБА_9 , на момент проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 22 грудня 2014 року мала непродовжену ліцензію. За таких обставин, цей висновок судово-психіатричного експерта не може братися до уваги судом.

Апеляційний суд зазначає, що адвокат ОСОБА_7 не представив жодного доказу про те, що на час розгляду кримінальної справи та винесення вироку Коломийським міськрайонним судом від 17 березня 2014 року, ОСОБА_8 була встановлена інвалідність чи наявність в нього психічного розладу.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 може бути встановлено ІІ групу інвалідності, є голослівним. Дійсно, як правильно зазначено в ухвалі, у відповідності до листа Обласного психоневрологічного диспансеру №3 від 18 лютого 2015 року №1371, який долучений адвокатом до матеріалів справи під час розгляду його скарги, ОСОБА_8 не з`являвся у вказану установу для лікування та визначення йому групи інвалідності.

На основі цього, а також характеристики на ОСОБА_8 , яка наявна матеріалах справи (а.с.37), і по якій обвинувачений характеризується виключно з негативної сторони, суддя першої інстанції прийшов до правильного переконання про те, що вживання спиртних напоїв та антисоціальна поведінка не заважали ОСОБА_8 вчиняти злочини і бути раніше засудженим.

Окрім цього, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що в ОСОБА_8 відсутній діагноз легка розумова відсталість, про що вказує адвокат ОСОБА_7 у своїй скарзі, оскільки він не представив відповідне рішення суду про визнання ОСОБА_8 недієздатним. Як і суд першої інстанції, так і колегія суддів, вважає такі покликання захисника голослівними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно зазначив в ухвалі про те, що адвокат ОСОБА_7 не надав жодних документів, які би підтверджували, що на час вчинення кримінального правопорушення або розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК, він знаходився на лікуванні або мав суттєві вади, які би перешкоджали йому самостійно здійснювати свій захист.

Тому, висновки суду про те, що матеріалами справи не підтверджується, що на момент винесення вироку від 17 березня 2014 року щодо ОСОБА_8 або на час розгляду скарги адвоката ОСОБА_7 , в матеріалах справи були відсутні будь-які докази про те, що засуджений більше 10 років страждав на психічне захворювання, і йому може бути призначена ІІ група інвалідності, є обґрунтованими.

За таких обставин, покликання адвоката ОСОБА_7 на те, що досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК здійснений за відсутності захисника, коли його участь була обов`язковою, є необґрунтованими.

Стосовно покликань адвоката ОСОБА_7 на зловживання слідчого і прокурора під час кримінального провадження, то апеляційний суд зазначає, що такі обставини не встановлені ні вироком суду, ні підтверджуються матеріалами розслідування, як того вимагає ч.3 ст.459 КПК, а тому не можуть вважатися нововиявленими в контексті ч.2 цієї ж статті.

Слід зазначити, що аргумент адвоката ОСОБА_7 в його АС про те, що ним було заявлено клопотання про допит вітчима засудженого - ОСОБА_10 , однак суддя відмовив у його задоволенні, апеляційний суд вважає неправдивим. Як вбачається з журналу судового засідання від 23 лютого 2015 року, адвокат ОСОБА_7 не заявляв такого клопотання, а сам засуджений ОСОБА_8 з приводу фактичних обставин справи вже був допитаний ще 17 березня 2014 року.

Окрім вищевикладеного, аргументуючи однобічність та неповноту судового розгляду, адвокат ОСОБА_7 покликається також і на те, що засуджений ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді. Такі доводи адвоката апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки як видно з матеріалів справи, ОСОБА_8 повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації про час, дату і місце судового розгляду (а.с.66), однак, зі слів адвоката ОСОБА_7 , засуджений періодично зникає з місця проживання.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів не вбачає неповноту та однобічність судового розгляду, як і не було допущено будь-яке істотне порушення кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат ОСОБА_7 у своїй АС.

За таких обставин, ухвала судді є законною і вмотивованою, а тому вимоги АС адвоката ОСОБА_7 скасувати її не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст. 404, 407, 418, 419, 459 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року про відмову у задоволенні його заяви в інтересах засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Коломийського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2