Справа № 1-90
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007
року

Черняхівський
районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Сергійко В.В.

при
секретарі - Тишкевич
К.Б.

з участю
прокурора - Островського І.М.

адвоката
- Русанової
С.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Черняхові справу по
обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця та жителя АДРЕСА_1,
гр-на України, українця, освіта 7 класів, пенсіонера, одруженого, раніше не
судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 384 ч. 1 КК України;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2народження, уродженку та
жительку АДРЕСА_1, гр-ку України, українку, освіта 7 класів, пенсіонерку,
заміжню, раніше не судиму, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 384 ч.1 КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

1 лютого
2007 року Черняхівським районним судом було винесено обвинувальний вирок щодо
ОСОБА_3за ст. 125 ч.2 КК України, який в подальшому вступив в законну силу.

Під час
судового розгляду даної справи свідки ОСОБА_1та ОСОБА_2, які є батьками підсудногоОСОБА_3,
після роз'яснення судом їх прав, передбачених ст. 63 Конституції України,
висловили бажання свідчити у кримінальній справі за обвинуваченнямОСОБА_3

Так, 8
листопада 2006 року ОСОБА_1, а також 8 грудня 2006 року ОСОБА_2, будучи
попередженими судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо
неправдивих показань за ст. 384 КК України, свідки дали суду завідомо
неправдиві показання, повідомивши інформацію, яка не відповідає дійсності, що
підсудний 15.09.2006 року близько 14 години не перебував разом з ним на городі
і не бив потерпілого ОСОБА_4, чим намагався ввести суд в оману та допомогти
ОСОБА_3уникнути кримінальної відповідальності. Показання свідків ОСОБА_1та
ОСОБА_2 були спростовані сукупністю доказів, які були досліджені під час судового
розгляду.

В
судовому засіданні підсудні ОСОБА_1та ОСОБА_2 свою вину не визнали, показавши в
судовому засіданні те, що під час розгляду справи про обвинувачення їх сина
ОСОБА_3вони дали правдиві показання про те, що їх син не бив потерпілого по тій
справі ОСОБА_4

Незважаючи
на те, що підсудні ОСОБА_1та ОСОБА_2 свою вину не визнали, їх вина у вчиненні
вказаного злочину доведена повністю та стверджується за сукупністю таких
доказів:

Свідок
ОСОБА_4в судовому засіданні показав, що 15.09.2006 року о 14 год. син підсудних
ОСОБА_3наніс йому тілесні ушкодження. За даним фактом в судовому засіданні
допитувались підсудні як свідки і дали показання про непричетність їх сина до
його побиття.

Із
показів свідка ОСОБА_5, які були оголошені в судовому засіданні видно, що десь
в середині вересня місяця 2006 року бачив, як ОСОБА_3збив з ніг ТОСОБА_4, а
потім наносив йому удари ногами. Під час побиттяОСОБА_4поруч знаходились батьки
ОСОБА_3- ОСОБА_1та ОСОБА_2. Вони в судовому засіданні дали неправдиві покази в
тому, що ОСОБА_3не бив ТОСОБА_4.

Крім наведеного,
вина підсудних стверджується матеріалами справи, а саме:

Вироком
Черняхівського районного суду від 01.02.07р. ОСОБА_3визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. Це спростовує покази підсудних
в тому, що ОСОБА_3не причетний до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4(а. с.
47, 48).

Ксерокопією
протоколу судового засідання в справі про обвинувачення ОСОБА_3стверджено
покази підсудних, які суперечать іншим показам свідків та матеріалами справи (а.
с. 24-36).

Оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини
підсудних ОСОБА_1та ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їм злочину і кваліфікує
дії підсудних за ст. 384 ч.1 КК України, як завідомо неправдиве показання
свідка.

Обставин,
що пом'якшують та обтяжують покарання, в діях підсудних не встановлено.

Обираючи
покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність
обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, а також особи підсудних, які
раніше не судимі, є пенсіонерами, мають вік 60 та 55 років.

Підсудні
звернулись до суду із заявою про звільнення їх від покарання за Законом України
«Про амністію» за ст. 1 п «г» цього Закону.

За таких
обставин, призначаючи підсудним ОСОБА_1та ОСОБА_2 покарання у виді арешту, суд
звільняє їх від відбування покарання у зв'язку із ст. 1 п «г» Закону України
«Про амністію» від 19.04.2007 року, оскільки на момент набрання чинності цим
Законом ОСОБА_1та ОСОБА_2 досягли відповідно 60-річного та 55-річного віку,
вони вчинили злочин, за який законом передбачено покарання менш суворе, ніж
позбавлення волі на строк не більше п'яти років.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
і ОСОБА_2 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 384 ч.1 КК
України та призначити покарання у виді арешту строком на один місяць кожному.

На
підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року
ОСОБА_1та ОСОБА_2 від призначеного покарання звільнити.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_1та ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити
попередню - підписки про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом 15 днів
після проголошення.