АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна
Ю.В.,

суддів Зав'язуна
СМ. та Яковлева СВ.,

з участю прокурора Руденко
В.І.,

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі
кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, захисника-адвоката
ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, Овруцького міжрайонного прокурора на вирок
Народицького районного суду від 17.01.2007
року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроджеця
с.Калинівка Народицького р-ну, жителя АДРЕСА_1, пенсіоне­ра, раніше судимого 05.08.2005 року
Коростенським міськрайсудом за ст.ст.121 ч.1, 75, 76 КК України до 5
років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5 років 1 місяць
позбавлення волі.

На підставі
ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за
попереднім вироком Коростенського міськрайсуду від 05.08.2005 року остаточно
призначено покарання 6 років
позбавлення волі.

Запобіжний захід
щодо нього залишено попередній -
тримання під вартою.

Стягнуто із
засудженого ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області судові
витрати за проведення експертиз в сумі 564
грн. 94 коп.

Речові докази по
справі вирішено знищити.

Справа №11-233/2007 Головуючий
у суді 1 -ої
інстанції Хаюк С.М.

Категорія ч1
ст.115 КК України Доповідач
у суді 2-ої інстанції Зав'язуй С.М.

2

Відповідно до
вироку суду першої інстанції ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочину при
наступних обставинах.

13 вересня 2006
року близько 19 години
ОСОБА_1, перебуваючи тимчасово разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та їх сином
ОСОБА_5 в господарстві своєї матері, мешканки с.Калинівка Народицького району
ОСОБА_6 спільно вжили спиртні напої.

Після цього,
близько 20 години,
їх син ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на грунті
неприязнених стосунків, спочатку затіяв сварку із своєю матір'ю, а потім із
батьком, яка в послідуючому переросла у бійку, під час якої ОСОБА_5 наніс
спочатку удар рукою по голові матері, а потім намагався побити батька, але мати
стала йому в цьому перешкоджати.

Коли ОСОБА_5 в
черговий раз кинувся до своєї матері та наносячи їй удари руками по її тілу,
звалив на землю продовжуючи бити, то ОСОБА_1 побачивши це взяв сховану ним за
дощатим навісом господарства, належну йому заряджену двома патронами,
двохствольну мисливську рушницю „ТОЗ-25"
16 калібру, заводський №15555
і повернувшись на подвір'я господарства, привів її в бойове положення та
усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його
суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи, діючи з метою
вбивства, умисно здійснив один постріл в напрямку сина ОСОБА_5, і таким
чином умисно його вбив з особистих неприязнених стосунків.

Смерть ОСОБА_5 настала
на місці події, внаслідок проникаючого вогнепального поранення з ушкодження
плеври та легенів з проникненням в грудну порожнину з пораненням нижньої долі
лівої та правої легені з гострою внутрішньою та зовнішньою кровотечею та
знаходиться з цим вогнепальним пораненням в безпосередньому причинному зв'язку.

В поданій
апеляції прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав
доведеними, та правильності кваліфікації дій засудженого, ставить питання про
скасування вироку суду і постановления
нового, яким призначити ОСОБА_1 покарання за ч.І ст. 115 КК України у
вигляді 7 років
позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, приєднати частково невідбуту
частину покарання за попереднім вироком -
1 рік позбавлення волі, і остаточну міру покарання призначити у вигляді 8 років
позбавлення волі. Прокурор вважає, що призначене судом покарання невідповідає
ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Крім того вказує, що
суд першої інстанції безпідставно, при наявності лише однієї пом'якшуючої
обставини, застосував ст.69 КК України і призначив покарання нижче нижчої межі,
передбаченої санкцією ч.1 ст.115 КК України, та не врахував, що ОСОБА_1 будучи
раніше судимим, вчинив новий тяжкий злочин під час іспитового строку.

В апеляціях
засуджений ОСОБА_1, його захисник ОСОБА_2, потерпіла ОСОБА_3
просять вирок змінити, злочинні дії засудженого

з

перекваліфікувати з ч.І ст.115 КК
України на ч.І ст. 119 КК
України з призначенням мінімальної міри покарання. Вважають, що засуджений не
мав наміру вчинити умисне вбивство свого сина ОСОБА_5, а лише
хотів його налякати, щоб той припинив свої протиправні насильницькі дії
відносно своєї матері ОСОБА_4.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2, які свої
апеляції підтримали, в задоволенні апеляції прокурора просили відмовити, думку
прокурора, який апеляцію Овруцького міжрайонного прокурора підтримав, в
задоволенні апеляцій засудженого, його захисника та потерпілої вважає слід
відмовити, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365
КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Дії ОСОБА_1 за
ч.І ст.115 КК України кваліфіковано правильно, підстави для їх перекваліфікації
на ч. 1 ст. 119 КК України
відсутні.

Вирішуючи
питання про кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_1, про зміст і направленість його
умислу, суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин справи. Сам характер
його дій, застосоване знаряддя злочину, характер і локалізація заподіяних
потерпілому тілесних ушкоджень, наявність неприязнених стосунків між засудженим
та потерпілим свідчить, що ОСОБА_1 діяв активно з умислом на позбавлення життя ОСОБА_5 Згідно
показань свідка ОСОБА_7, засуджений в ході конфлікту незадовго до вчинення злочину
погрожував ОСОБА_5 вбивством. В момент пострілу потерпілий вже припинив свої
протиправні дії щодо ОСОБА_4 і спрямовувати на потерпілого рушницю та вдруге
(після відсічки вперше) натискати на спусковий курок рушниці виправданої
необхідності вже не було. Таким чином, доводи засудженого та його захисника про
здійснення пострілу з метою лише налякати ОСОБА_5 щоб той
припинив свої насильницькі дії щодо ОСОБА_4 є необгрунтованими.

Викладені в
апеляції прокурора доводи про те, що засудженому призначено покарання, яке
невідповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, не можна визнати
обгрунтованими.

Вирішуючи це
питання суд виходив з вимог ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого
злочину, даних про особу засудженого та з врахуванням всіх обставин справи. Суд
у вироку в повній мірі врахував обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину
особою, що перебуває у стані алкогольного сп'яніння та рецедив злочину. Разом з
тим, пославшись у вироку на позитивні характеристики ОСОБА_1, який є потерпілим
від аварії на ЧАЕС, його пенсійний вік та щире каяття, тобто на обставини, які
фактично є пом'якшуючими покарання, суд обгрунтовано прийшов до висновку про необхідність
застосування ст.69 КК України.

4

За наведених
обставин, а також з урахуванням віктимної поведінки потерпілого ОСОБА_5, апеляційний
суд вважає, що призначені судом першої інстанції засудженому ОСОБА_1 вид і міра
покарання є необхідними й достатніми для його виправлення. Підстави для
застосування ст.75 КК України відсутні.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

апеляції засудженого ОСОБА_1,
захисника-адвоката ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, Овруцького міжрайонного
прокурора залишити без задоволення, а вирок Народицького районного суду
Житомирської області від 17.01.2007
року щодо ОСОБА_1- без зміни.