У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі за участю прокурора захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 лютого 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, проживаючого в АДРЕСА_1, громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 411 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Судом вирішено цивільний позов та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, будучи командиром військової частини НОМЕР_1 та військовою службовою особою, на яку покладались організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов'язки згідно з вимогами ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов'язаний був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300, інших Законів та нормативних актів, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 ніс особисту відповідальність за підтримання у справному стані та правильне використання державного майна - озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального і матеріальних засобів, що є у військовій частині.

В порушення вимог вказаного вище законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 організував знищення підлеглими військового майна.

Так, 10 січня 2012 року у військовій частині НОМЕР_1 за участю співробітників Управління військової контррозвідки СБУ у Західному регіоні проводилась перевірка наявності відповідного озброєння, яку через великий обсяг роботи щодо перерахунку виробів 9П151 «Метис» у сховищі НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 було відкладено на наступний день. Після завершення роботи сховище було опечатане співробітниками Управління військової контррозвідки СБУ у Західному регіоні.

11 січня 2012 року, приблизно 8 год., завідуюча сховищем відділу зберігання артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 доповіла заступнику командира ОСОБА_10 про те, що у ввіреному їй сховищі НОМЕР_3 є надлишок 6 виробів 9П151 «Метис» та 3 виробів 9П135М-1 «Фагот», про що той одразу ж доповів ОСОБА_8

Після цього, ОСОБА_8, звертаючись до ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, віддав явно злочинний наказ таємно проникнути в опечатане сховище, дістати з нього надлишки виробів 9П151 «Метис» та 9П135М «Фагот» і знищити, чим організував умисне знищення підлеглими озброєння військової частини НОМЕР_1 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, 11 січня 2012 року, приблизно о 16 год., ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 шляхом відтягування воріт сховища НОМЕР_3 утворили між стіною та воротами сховища отвір, через який ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проникли у сховище та витягли з нього 6 ящиків з 6 виробами 9П151 «Метис» (№№ 0456, 0495, 0559, 0770, 0822, 0834) та 3 вироби 9П135М-1 «Фагот» (№№ 016, 605, 4703) без ящиків. Не маючи можливості знищити зазначене озброєння одразу, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11 і ОСОБА_14 спільно перенесли та заховали вироби 9П151 «Метис» і 9П135М-1 «Фагот» у дві 122 мм самохідні артилерійські установки на технічній території військової частини НОМЕР_1, матеріально-відповідальною особою за які є старшина ОСОБА_12

13 січня 2012 року, ОСОБА_9, виконуючи явно злочинний наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8, втопила у пожежній водоймі, розташованій біля сховища №54 на технічній території військової частини НОМЕР_1 виріб 9П151 «Метис» № 0456 залишковою вартістю 56730 грн. 60 коп., тобто виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення військового майна у непридатний для використання за цільовим і функціональним призначенням стан та такий, що не підлягає відновленню.

В цей же день під час проведення перевірки наявності виробів 9П151 «Метис» у сховищі НОМЕР_2 за участю співробітників Управління військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні виявлено нестачу одного такого виробу.

Після цього ОСОБА_9 принесла у сховище НОМЕР_2 та представила співробітникам Управління військової контррозвідки Служби безпеки України у Західному регіоні виріб 9П151 «Метис» № 0834, який знаходився у самохідній артилерійській установці. 17 січня 2012 року ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14, виконуючи явно злочинний наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8, діючи за попередньою змовою групою осіб, втопили у пожежній водоймі, розташованій біля сховища НОМЕР_2 на технічній території військової частини НОМЕР_1, 4 вироби 9П151 «Метис»: № 0495 залишковою вартістю 70913 грн. 46 коп., № 0559 залишковою вартістю 70913 грн. 46 коп., № 0770 залишковою вартістю 70913 грн. 46 коп., № 0822 залишковою вартістю 64835 грн. 09 коп. та 3 вироби 9П135М1 «Фагот»: № 016 залишковою вартістю 87526 грн. 41 коп., № 605 залишковою вартістю 76585 грн. 35 коп., № 4703 залишковою вартістю 87526 грн. 41 коп., а всього загальною залишковою вартістю 529213 грн. 64 коп., тобто виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення військового майна у непридатний для використання за цільовим і функціональним призначенням стан та такий, що не підлягає відновленню.

Однак, 20 березня та 29 травня 2012 року 5 виробів 9П151 «Метис» (№0456, 0495, 0559, 0770, 0822) та 3 вироби 9П135М-1 «Фагот» (№016, 605, 4703) загальною залишковою вартістю 585 944 грн. 24 коп., що були втоплені 13 та 17 січня 2012 року ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 були виявлені та вилучені з пожежних водоймищ працівниками правоохоронних органів, а тому тяжкі наслідки, а саме матеріальні збитки військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 585944 грн. 24 коп., які у п'ятсот і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян, не настали з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8

У касаційній скарзі та доповнення до неї засуджений ОСОБА_8 просить судові рішення щодо себе скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. При цьому посилається на неповноту та неправильність досудового і судового слідства, яке виразилося у неправильному встановленні залишкової вартості військового майна та те, що військова частина НОМЕР_1 таку вартість встановлювати не може. Також посилається на відсутність нестачі та наявність номерної пересортиці, вважає неправильним обґрунтування вироку показаннями свідків обвинувачення (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_13), які давали свої показання, на його думку, під тиском та примусом, а тому вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях, на що не звернув увагу апеляційний суд. Обгрунтовуючи неправильність застосування кримінального закону засуджений посилається на те, що не встановлені обставини, які характеризують мотив та умисел його протиправних дій, кому саме віддавався наказ на знищення військового майна. Вважає, що за облік майна відповідали головний інженер військової частини ОСОБА_10 та начальник бази ОСОБА_15, предмети злочину не є штатним озброєнням, оскільки були виведені з обігу у ЗСУ з 2006 року. Вказуючи про невідповідність призначеного покарання, засуджений посилається на відмову в порушені кримінальної справи щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_11, призначення ОСОБА_9, ОСОБА_14 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді обмеження волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання та позитивні дані про свою особу. Оскільки апеляційним судом доводи його та захисника апеляцій не спростовані, ухвала апеляційного суду просить скасувати.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить судові рішення щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати, а провадження закрити, посилаючись на те, що вирок суду постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону (щодо депутата міськради повідомлення про підозру зроблено заступником Генерального прокурора України, а не регіональним прокурором, стосовно інших співучасників постановлено вироки за угодами та в іншому провадженні), неповноту досудового та судового слідства (показання співучасників захисник вважає недопустимими доказами, висновки щодо залишкової вартості майна - встановленими неправильно, оскільки відповідна експертиза не проводилася) та неправильним застосуванням кримінального закону в часі, оскільки відповідальність за зловживання службовим становищем військової службової особи, якою визначалася істотність шкоди та тяжкі наслідки, скасовано Законом від 21.02.2014 року.

Прокурор ОСОБА_16 просить касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_8 - без зміни, посилаючись на те, що зібрані у справі докази є допустимими, отримали належну оцінку у вироку, дії засудженого кваліфіковані правильно, а покарання призначено відповідно до вимог закону, судами першої та апеляційної інстанції порушень процесуального закону не допущено.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників, які підтримали касаційні скарги, думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та допущені у цьому провадженні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КП КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Аналіз статей 412-414 КПК України дає підстави для висновку про те, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на що посилаються засуджений та захисник у своїх касаційних скаргах, не є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи судом касаційної інстанції. Тому в цій частині касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджені показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_15 та інших, даними протоколів огляду виробів «Метис» та «Фагот» та дерев'яних ящиків до виробів «Метис», актів інвентаризації майна та ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1, а також іншими наведеними у вироку доказами, які отримали належну оцінку у вироку. При цьому суд встановив, що усі зазначені у вироку вироби «Метис» та «Фагот» перебували на обліку військової частини, крім виробу 9П151 «Метис» № 0456, який на обліку не рахувався. Залишкова вартість зазначених виробів було встановлено військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 759 від 29.05.1998 року «Про затвердження Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань» і склала загальну суму щодо 9 виробів 585944 грн. 24 коп., проте один виріб «Метис» №0834 ОСОБА_9 13 січня 2012 року було повернуто у склад після виявлення його нестачі у зв'язку з вилученням його зі сховища 11 січня 2012 року. Тому загальна залишкова вартість виробів «Метис» та «Фагот», які були втоплені 17 січня 2012 року склала 529213 грн. 64 коп.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані. Апеляційним судом також ретельно перевірені доводи засудженого та його захисника про неповноту та неправильність встановлення обставин вчинення злочину, у тому числі й залишкової вартості виробів, на спростування яких в ухвалі наведені докладні мотиви та висновки, що грунтуються на матеріалах кримінального провадження та відповідних нормативних актах, наведених у вироку та ухвалі.

З урахуванням зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, злочинні дії засудженого ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 411 КК України як організація умисного знищення іншого військового майна (виробів «Метис» та «Фагот»), що могло спричинити інші тяжкі наслідки з урахуванням загальної вартості цих виробів, які не настали з причин, що не залежали від волі засудженого, тобто у вчинені закінченого замаху на вчинення вказаного злочину. Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що з урахуванням всебічно, повно та об'єктивно встановлених обставин провадження, кримінальний закон до засудженого застосовано правильно, а тому доводи касаційних скарг в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Разом із тим, диспозицією ст. 411 КК України взагалі не передбачено такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб, у зв'язку з чим ця кваліфікуюча ознака підлягає виключенню з судових рішень. Крім того, тяжкість інших наслідків, крім чітко визначених кваліфікуючих ознак частини другої цього Закону, не визначена через кратність неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому посилання на це у вироку та ухвалі суду також підлягає виключенню із цих судових рішень. Вироком суду встановлено, що кількість виробів, які піддавалися знищенню та їх загальна залишкова вартість склала 529213 грн. 64 коп., а не 585944 грн. 24 коп., як помилково зазначено у вироку, бо виріб «Метис» № 0834 знищенню не піддавався. Разом з тим, встановлений судом розмір матеріальної шкоди і є тими самими іншими тяжкими наслідками, що передбачені ч. 2 ст. 411 КК України. Тому і в цій частині судові рішення підлягають зміні.

Що ж стосується доводів касаційних скарг про те, що у цьому провадженні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими що не ґрунтуються на матеріалах провадження, а також положеннях ст. 412 КПК України. Правдивість показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджена сукупністю інших доказів, зібраних у провадженні, досліджених судом та об'єктивно оцінених у вироку, що визнав і апеляційний суд. Повідомлення ОСОБА_8 про підозру було здійснено відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, що діяла на той час. Касаційним судом також встановлено, що інших порушень кримінального процесуального закону при дослідженні та оцінці наведених у вироку доказів, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду щодо винності засудженого та правильності кваліфікації його злочинних дій, судами першої і апеляційної інстанції не допущено.

Враховуючи необхідність внесення зазначених вище змін до судових рішень, відсутність реального настання тяжких наслідків, особу засудженого та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом'якшення призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 411 КК України, яке з урахуванням тяжкості злочину та займаної посади під час його вчинення засуджений має відбувати реально, відповідно до положень ст. 65 КК України.

Оскільки кримінальний закон судом першої інстанції фактично застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не допущено, тому підстав для скасування судових рішень і закриття цього провадження за доводами касаційної скарги захисника, або направлення цього провадження на новий судовий розгляд за доводами касаційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає. Разом із тим, у зв'язку із внесенням змін до судових рішень та пом'якшенням призначеного засудженому покарання, касаційні скарги засудженого і його захисника підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити: виключити з цих рішень кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та посилання на визначення тяжких наслідків через кратність неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; вважати, що тяжкі наслідки замаху на злочин склали 529213 грн. 64 коп.

Призначене засудженому ОСОБА_8 покарання пом'якшити до 3 років позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19