УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Чернівці «22» січня 2008 р. колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Гончарука Г.М.

суддів Кузняка В.О., Петлюка В.І.

за участю
прокурора Слюсарюк Р.Л.

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці
від 5 листопада 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець с. Волево Кіцманського
району, мешканець м. Чернівці, українець, громадянин України, з середньою
освітою, неодружений, пенсіонер, раніше судимий: 5 грудня 2001 року вироком
Першотравневого районного суду м. Чернівці за ст.140 ч. 2 КК України з
застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки іспитового строку, 24 грудня 2003
року постановою цього ж суду скасовано іспитовий строк, направлено його для
відбування покарання, постановою Миколаївського районного суду Львівської
області від 1 лютого 2005 року звільнений умовно-достроково на 10 місяців 23
дні,

-
засуджений за ст. 121 ч.1 КК України на 5 років позбавлення волі.

На
підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання
частково приєднано не відбуту ним частину покарання за вироком Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2001 року і остаточно призначено
покарання у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Згідно з
вироком він засуджений за те, що 2 вересня 2005 року приблизно о 9 годині,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, прийшов на АДРЕСА_1, незаконно
проник в квартиру потерпілого ОСОБА_3, де в ході конфлікту, який виник на
ґрунті ревнощів, наніс останньому удар ножем в живіт, заподіявши потерпілому
тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В своїй
апеляції адвокат ОСОБА_2 просить вирок районного суду скасувати і виправдати
засудженого за ст. 121 ч.1 КК України за відсутністю в його діях складу
злочину. При цьому він посилається на те , що засуджений діяв в межах
необхідної оборони.

Справа №11- 26/2008р. Головуючий у І інстанції: Мамчин П.І.

Категорія: 121
ч.1 КК України Доповідач:
КузнякВ.О.

Засуджений
теж просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд,
посилаючись на те, що справа відносно нього сфабрикована, а суд при її розгляді
порушив ряд вимог кримінально-процесуального законодавства, зокрема не вручив
йому копію обвинувального висновку та незаконно провів заміну прокурора в
судовому засіданні.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого та адвоката, які підтримали доводи своїх
апеляцій, міркування прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, а
апеляції без задоволення, дослідивши добуті по справі докази, судова колегія
вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Винність
засудженого, при обставинах викладених у вироку суду, доведена зібраними по
справі доказами і їм дана правильна юридична оцінка.

Суд
правильно положив в основу обвинувального вироку покази потерпілого ОСОБА_3,
свідка ОСОБА_4 та самого засудженого, що останній всупереч волі потерпілого ОСОБА_3
потрапив до квартири останнього, де, вході конфлікту, який виник на ґрунті
ревнощів, наніс останньому удар ножем в область живота, оскільки вони
об'єктивно підтверджуються обставинами при яких було вчинено злочин.

Зокрема
ці покази підтверджуються показами свідка ОСОБА_5, який працюючи
оперуповноваженим, приймав заяву від потерпілого і останній повідомив йому, що
саме засуджений ударив його ножем на ґрунті ревнощів.

Те, що
потерпілому дійсно спричинено тілесні ушкодження підтверджується і висновком експерта
з якого видно, що в нього виявлено проникаюче поранення живота, тобто
колото-різана рана передньої черевної стінки і дані тілесні пошкодження виникли
в результаті колючо-ріжучого предмета, яким може бути ніж, вилучений у
засудженого.

Таким
чином, факт навмисного нанесення удару ножем потерпілому засудженим в
результаті чого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для
життя в момент заподіяння, ніким не оспорюється і доведений зібраними доказами.
Тому, суд правильно кваліфікував його дії за ст.121 ч.1 КК України.

Що
стосується доводів апеляції адвоката, що засуджений під час вчинення злочину
перебував у стані необхідної оборони, то вони є безпідставними і суд правильно
розцінив їх, як лінію захисту засудженого. Виходячи з обставин вчинення злочину
вбачається, що у стані необхідної оборони знаходився потерпілий, а не
засуджений.

Ст.3О
Конституції України гарантує кожному недоторканість житла та іншого володіння.
Відповідно до цієї статті не допускається проникнення до житла, на присадибну
ділянку, в допоміжні будівлі без згоди відповідної особи.

Це
положення узгоджується і з Міжнародним пактом про громадські і політичні права,
за яким ніхто не може безпідставно або незаконно посягати на недоторканість
житла (ст. 17). Недоторканість житла є одним із проявів недоторканості
особистого життя.

Як видно
з показань засудженого, потерпілого, свідка ОСОБА_4, ОСОБА_1 до квартири ніхто
не впускав. Він незаконно проник туди та влаштував там конфлікт на ґрунті
ревнощів, в процесі якого наніс удар ножем потерпілому.

Із показань
потерпілого видно, що він знав про минуле засудженого,

зокрема, що той
раніше судимий, відбував реально міру покарання у місцях позбавлення волі,
боявся його, тому прийняв міри захисту свого здоров'я, тобто взяв металевий прут,
яким оборонявся від засудженого.

Відповідно
до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту
охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від іншої особи.
Відповідно ж до ч.5 вказаної статті не є перевищенням необхідної оборони
застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від
нападу озброєної особи, а також для відвернення протиправного насильницького
вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно
тому хто посягає.

Як видно
з приведених вище обставин, потерпілий діяв у спосіб дозволений йому законом, а
засуджений навпаки порушував його і в його діях є склад злочину, за який його і
притягнуто до кримінальної відповідальності.

Безпідставними
є і доводи апеляції захисника, що засуджений діяв таким способом тому, що
намагався захистити права свідка ОСОБА_4, яку нібито неправомірно утримував
потерпілий у своїй квартирі, оскільки самі дії вказаного свідка, обстановка при
якій було вчинено злочин, свідчать про те, що знаходилась там вона по своїй
волі і ні в кого не було необхідності визволяти її з квартири.

Так,
ОСОБА_4 сама прийшла на квартиру потерпілого. В той час коли прийшов
засуджений, вона розпивала з потерпілим спиртні напої. Після спричинення тілесних
ушкоджень потерпілому вона залишилась з останнім, на його прохання ходила в
магазин для придбання спиртного, викликала міліцію, добровільно показала
працівникам міліції дачу, в якій знаходився засуджений після вчинення злочину,
не дивлячись на те, що засудженому була обрана міра запобіжного заходу підписка
про невиїзд вона не повернулась до нього.

Такі дії
свідка свідчать про надуманість доводів апеляції щодо неправомірного
знаходження її в квартирі потерпілого та насильного її утримання у вказаній
квартирі.

Не
можуть бути задоволені і доводи апеляції засудженого про порушення судом норм
кримінально-процесуального законодавства, зокрема, що йому не вручено копії
обвинувального висновку, та не роз'яснено право відводу при заміні прокурора,
оскільки такі висновки апеляції протирічать протоколу судового засідання, на
який ніким з учасників процесу зауважень не подавалось.

При
таких обставинах судова колегія вважає, що вирок є законний і обґрунтований.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.362, 365, 366, 377, 379 КПК України
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_2
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 5 листопада 2007 року
щодо засудженого - без змін.