Справа № 361/762/15-к
Провадження № 1-кп/361/89/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
===============================================================================
Справа № 361/762/15-к
Провадження №1кп/361/89/15

В И Р О К
І менем У к р а ї н и
6 лютого 2015 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретаря ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 ч.3, ст.409 ч.1КК України
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді механіка-кулеметника 7 тропосферної радіорелейної станції 1 центру тропосферного зв`язку польового вузла зв`язку у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, всупереч вимог ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII із змінами, внесеними згідно із Законом України від від 20.05.2014 №1275-VII, п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.05.2014 №1275-VII, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999№551-XIV 10.04.2014 близько 18.00 год. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до 19.11.2014, чим вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 тривалістю понад один місяць, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
Він же, являючись військовослужбовцем військової служби за призовом військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді механіка-кулеметника 7 тропосферної радіорелейної станції 1 центру тропосферного зв`язку польового вузла зв`язку у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від виконання обов`язків військової служби, шляхом обману, всупереч вимог ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII із змінами, внесеними згідно із Законом України від від 20.05.2014 №1275-VII, п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.05.2014 №1275-VII, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, 19.11.2014 вибув з місця дислокації військової частини НОМЕР_1 до Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (м. Київ) для проходження нібито військово-лікарської комісії, хоча реальної необхідності та наміру вибути до військового госпіталю не мав та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до 26.12.2014, чим вчинив ухилення від військової служби шляхом обману, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 409 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки 22.01.2015 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 ухвалено угоду про про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 ч.3, ст.409 ч.1КК України. Сторони узгодили покарання за ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.ст. 53, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави; за ч. 1 ст. 409 КК України, із застосуванням ст.ст. 53, 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень в дохід держави. На підставі ст. 70 КК України шляхом повного складання остаточне покарання призначити у розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
Обвинувачений просив затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 ч.3, ст.409 ч.1КК України, та показав, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.
Згідно зі ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про о визнання винуватості, може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам .
Злочин, передбачений кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 ч.3, ст.409 ч.1КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, завдав шкоди лише державним чи суспільним інтересам .
Судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 437 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.
З пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання.
Умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості і призначення обвинуваченому, узгоджене сторонами, покарання.
Таким чином, суд приходить висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 в самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць та в ухиленні від військової служби шляхом обману доведена повністю, тому він повинен нести за такі дії кримінальну відповідальність .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує відповідно за ст.407 ч.3 КК України та за ст.409 ч.1КК України .
Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 131 КПК України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 під час досудового розслідування і судового провадження застосований у виді домашнього арешту , суд на підставі ст.171 КПК України до набрання вироком законної чинності вважає необхідним обрати продовжити обвинуваченому такий запобіжний захід.
Цивільний позов по справі не заявлений. Судові витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 349, 368, 374, 394, 473, 474,475 КПК України, суд
ОСОБА_4 , визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цією статтею , на підставі ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.
ОСОБА_4 , визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 409 КК України та призначити йому покарання за цією статтею , на підставі ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом повного складання остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді штрафу у розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
До набрання вироком законної чинності продовжити запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у виді домашнього арешту
Зобов`язати ОСОБА_4 :
Не залишати свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 20-00 год вечора до 07.00 год ранку наступного дня.
2) Прибувати до Броварського міськрайонного суду чи Апеляційного суду Київської області за кожною вимогою, в тому числі, переданою телефонним зв`язком ;
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1