Справа №127/226/14-к
Провадження №11-кп/772/352/2015
Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
В И Р О К
іменем України

15 травня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження за № 0003815, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 27.11.2013 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів, Житомирської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.01.2002 р. Ленінським райсудом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 194 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 2 роки;
- 16.04.2003 р. Ленінським райсудом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 13.10.2009 р. Ленінським райсудом м. Вінниці за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 3 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду, та вирішено питання про процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_11 , судове рішення щодо якого у апеляційній інстанції не оскаржується.
Відповідно до вироку суду, обвинуваченні ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 15 листопада 2013 року в період часу з 00:00 до 02:00 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в дворі будинку АДРЕСА_3 , безпричинно з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість грубо порушили громадський порядок. Так, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 , нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, проявляючи особливу зухвалість, протягом тривалого часу порушували спокій громадян, що проживали у зазначеному будинку, а саме проявляючи особливу зухвалість, безпричинно наносили удари руками та ногами по автомобілю марки «DAEWOO Lanos» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 чим пошкодили його. На зауваження користувача автомобіля ОСОБА_12 реагували брутальною лайкою в бік останньої. В зв`язку з нанесення ударів по вказаному автомобілю, неодноразово спрацьовувала встановлена на ньому сигналізація, що в свою чергу заважало нормальному відпочинку громадян у пізню пору доби. Внаслідок дій ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вказаний автомобіль, а саме задні ліві двері та капот, пошкоджено, чим завдано ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 2 965, 19 грн.
В діях ОСОБА_8 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
В апеляційній скарзі заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку суду внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. З резолютивної та мотивувальної частини вироку суду щодо ОСОБА_8 виключити посилання на можливість звільнення останнього від відбування призначеного покарання на підставі п «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році». В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 296 КК України залишити без змін.
Вирок щодо ОСОБА_11 не оскаржено.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 частково погодились з апеляційною скаргою прокурора, а саме в частині неможливості застосування Закону України «Про амністію в 2014 році», проте просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині неможливості застосування відносно обвинуваченого норм Закону України «Про амністію в 2014 році», апеляційний суд знаходить їх слушними. Так, звільняючи ОСОБА_8 від покарання суд не звернув увагу на вимоги п.«в» ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» де зазначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають 2 і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії. При цьому ОСОБА_8 двічі, у 2002 році та 2003 році був засуджений за ч.3 ст.185 КК України, строк покарання за сукупністю вироків складав 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Строк погашення судимості обчислюється окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання за останній злочин. Проте, строк погашення 2 судимостей у ОСОБА_8 перервався, оскільки під час непогашених 2 судимостей він вчинив у 2008 році новий злочин за який був засуджений 13.10.2009 року Ленінським райсудом м. Вінниці. За таких обставин до ОСОБА_8 неможливо застосувати положення ЗУ «Про амністію в 2014 році».
Проте при призначенні обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, на думку апеляційного суду не було враховано вимоги ст.65 КК України, згідно якої суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс лише добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Проте поза увагою суду залишились інші обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема визнання вини та каяття у вчиненому.
Крім того на даний час встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи, що свідчить про його корисну суспільну адаптацію.
З урахуванням наведеного та даних про особу винного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання, яке слід відбувати реально, проте з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, до ОСОБА_8 можливо застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та призначити покарання більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією статті.
Оскільки ОСОБА_8 працює менеджером зі збуту ТОВ «Пром-Мет», на думку апеляційного суду йому можливо призначити покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням певної частини заробітку в дохід держави та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання засудженого, а також попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року у кримінальному провадженні №0003815, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 27.11.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Визнати винним ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та з застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити покарання у вигляді 1 (одного) року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: