Справа № 190/733/15-к
Провадження №1-в/190/93/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м. П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника ПВК № 122 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 10.06.2011 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 309 ч. 1, 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2) 14.09.2011 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.185 ч. 1, 185 ч. 2, 309 ч. 2, 263 ч. 2, 358 ч. 1, 358 ч. 3, 70, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 05.08.2013 р. по відбуттю строку покарання;

3) 17.12.2013 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.186 ч. 2, 15 ч. 2, 309 ч. 2, 395, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 р. ОСОБА_5 засуджений за ст.ст. 309 ч. 2, 395, 263 ч. 2, 15 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, обґрунтовуючи його тим, що він відбуває покарання в П`ятихатській ВК-122 з 04.04.2014 р., працевлаштований з 17.04.2014 р. в промисловій зоні в слюсарних майстернях. Хворіє на остеомеліт верхньої і нижньої щелепи. Після лікування в Дніпропетровській обласній лікарні 14.09.2014 р. прибув до установи, був знову працевлаштований. Через погіршення здоров`я 14.10.2014 р. був етапований в ДВК-10 Херсонської області для лікування, повернувся в установу 26.12.2014 р.. Знову був працевлаштований та працює по теперішній час, отримує зарплатню. Рапорти майстра цеху про заохочення адміністрацією не розглядаються. Вважає, що має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник установи ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, пославшись на те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, у тому числі за тяжкий злочин. За час відбування покарання в установі характеризується посередньо, не має ані заохочень, ані стягнень. На шлях виправлення не став.

Вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, представника установи, пояснення засудженого, вивчивши матеріали особової справи суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 р. засуджений за ст.ст. 309 ч. 2, 395, 263 ч. 2, 15 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. З 04.04.2014 р. ОСОБА_5 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122.

Згідно характеристики під час відбування покарання в установі ОСОБА_5 характеризується посередньо, стягнень і жодного заохочення не має. Працевлаштований на виробництві установи в комплексну бригаду майстерень і залучається до робіт у разі наявності виробничих завдань. В неробочий час залучається до робіт по благоустрою території, та пов`язаних з поліпшення житлово-побутових умов засуджених, але відноситься до таких робіт задовільно, поставлені завдання виконує сумлінно, вчасно та старанно, проявляє розумну ініціативу в роботі. Однак не подає позитивний приклад своєю поведінкою та відношенням до праці іншим засудженим. Серед засуджених авторитетом не користується. ОСОБА_5 не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх лише за призначенням. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, потребує контролю за якістю виконання робіт. На заходи виховного характеру реагує формально, як приймає формальну участь і у програмі диференційованого виховного впливу, до участі в програмі відноситься посередньо. Вірних висновків для себе не робить, соціально-корисної активності у житті установи та відділення не проявляє. Готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує. Не здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому впливу, не готовий і до самостійного загальноприйнятого життя у суспільстві. Рішенням адміністративної комісії П`ятихатської ВК-122 № 8 від 30.04.2015 р. ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

В особовій справі не міститься документів щодо стану здоров`я засудженого, що унеможливлювало б відбування ним призначеного покарання та свідчить про те, що протягом відбування покарання ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався, курси лікування не проходив.

Крім того, суд вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначене статтею 81 КК України і не передбачає звільнення від покарання за хворобою. Питання звільнення від покарання за хворобою вирішуються відповідно до ст. 84 цього Кодексу, мають інші підстави і наслідки для такого звільнення.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки заохочення відсутні, на виробництві в установі працює, але потребує контролю за виконанням робіт, відбуває покарання за злочини, у тому числі і тяжкий, не довів своє виправлення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя