Ухвала

іменем україни

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження в режимі відеоконференції, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000105, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Ірпінь Київської області,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

засудженого ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, пом'якшивши призначене покарання. При цьому засуджений вказує на недопустимість зібраних досудовим слідством доказів, провокаційний характер дій працівників міліції при оперативній закупівлі наркотичних засобів і порушення кримінального процесуального закону при огляді його помешкання.

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- за ч. 2 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є його власністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є його власністю.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн., призначене вироком Ірпінського міського суду Київської області від 31 березня 2011 року, ухвалено виконувати самостійно.

Як установлено судом, 21 травня 2013 року ОСОБА_1 у невстановленої слідством особи з метою збуту незаконно придбав особливо небезпечні наркотичні засоби, а саме: 0,185 г. ацетильованого опію та 7,257 г. канабісу, які перевіз до місця свого проживання в м. Борзна, де їх зберігав.

22 травня 2013 року ОСОБА_1 незаконно збув ОСОБА_2 за 240 грн. частину раніше придбаного особливо небезпечного наркотичного засобу - ацетильованого опію, масою 0,185 г.

Крім того, 21 травня 2013 року за вказаних обставин ОСОБА_1 придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб -0,392 г. ацетильованого опію, який перевіз за місцем свого проживання та зберігав до 22 травня 2013 року - часу виявлення та вилучення працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Положенням ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_1 та ухвалення вироку.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд послався на протокол огляду місця події, протокол помічення грошових купюр і показання свідків-понятих при проведенні вказаних слідчих дій.

Однак зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам ст.ст. 87, 97, 233 КПК України.

З огляду на викладене вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого не усунув недоліки, допущені судом першої інстанції, зокрема, не спростував його доводів про незаконність проведення огляду помешкання та інших слідчих дій, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість та достатність, перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення, а покарання призначити з дотриманням вимог статей 65, 71 КК України.

Крім того, колегія суддів залишає ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про його особу, до часу проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_1 залишити у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6