АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007
року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого
-Коваленка Є.П.

суддів -
Стадника О.Б., Крукевича М. Н.

з участю прокурора - Гузіка Й.М.

потерпілої
ОСОБА_1

представника
потерпілої ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Тернополі кримінальну справу за апеляцією
помічника прокурора Борщівського району на вирок Борщівського районного
суду від 16 червня 2007 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка і жителька АДРЕСА_1,
українка, гр. України, з середньою спеціальною освітою, одружена,
приватний підприємець, не судима
засуджена: - за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі,

· за ч.
2 ст.
146 КК України до 1 року позбавлення волі,

· за ч.
2 ст.
296 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим
остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_3 звільнено від призначеного судом покарання з
випробуванням та іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на засуджену ОСОБА_3 покладено обов'язки не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець м. Чорткова
Тернопільської області, українець, гр. України,
з середньою спеціальною освітою,
одружений, непрацюючий, проживаючий в АДРЕСА_2 засуджений: за
ч.1 ст. 122
КК України до
2 років позбавлення
волі,

Справа № 11-85 2005 р. Головуючий
у 1 інстанції -Денисова Т.С.

Категорія 296 ч. 2 КК України доповідач
- Стадник О.Б.

· за ч. 2 ст. 146 КК України до 1
року позбавлення волі,

·
за
ч. 2 ст. 296 КК України до 2
років позбавлення волі.

На підставі ст. 7 О КК України за
сукупністю злочинів шляхом
поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено
покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнено від призначеного судом покарання з
випробуванням та іспитовим строком 1 рік.

На
підставі ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_4 покладено обов'язки не виїжджати з, а межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи.

Цивільний
позов задоволено частково. З засуджених ОСОБА_3
та ОСОБА_4 стягнуто солідарно в
користь потерпілої ОСОБА_1 240 грн. матеріальної, 6000 грн. моральної шкоди та 400 грн. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

Крім
того, з засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно стягнуто 94 грн. 15 коп. судових витрат в користь НДЕКЦ УМВСУ
в Тернопільської області.

Згідно
вироку суду, протягом останніх півроку
між подружжям ІНФОРМАЦІЯ_3 склалися неприязнені стосунки. Чоловік засудженої
ОСОБА_3 під час сімейних суперечок
розповідав, що має іншу жінку і
погрожував залишити сім'ю, забравши
малолітнього сина. Дізнавшись від невідомої особи ввечері 8 лютого 2007 року
ім'я та опис зовнішнього вигляду жінки з якою має стосунки її чоловік, засуджена ОСОБА_3 вирішила з нею зустрітись.

9 лютого
2007 року о 8 год. 30 хв.
за попередньою домовленістю засуджені ОСОБА_3
та ОСОБА_4 приїхали автомобілем
марки «ВАЗ-21063» державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 до приміщення дитячого садка
«Дзвіночок», що по вул. Січових
Стрільців у м. Борщеві. Засуджена
ОСОБА_3 зайшла на територію
дитсадка, де звернулася до потерпілої
ОСОБА_1, що вела свою малолітню дочку до
приміщення садка. Дізнавшись, що
потерпіла саме та особа з якою вона мала зустрітись, порушуючи громадський порядок та проявляючи
явну неповагу до суспільства, нецензурно
висловлюючись, незважаючи на плач
неповнолітньої дитини потерпілої,
засуджена ОСОБА_3 зловила
потерпілу ОСОБА_1 за руку та потягнула всупереч її волі до автомобіля.
Засуджений ОСОБА_4 в цей час автомобілем
під'їхав до виходу з території дитсадка і засуджена ОСОБА_3 застосовуючи фізичну силу затягнула її в
салон його автомобіля.

За допомогою
дзвінка на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_1, засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4
переконалися, що потерпіла саме
та жінка, яку засуджена ОСОБА_3 підозрює у стосунках зі своїм чоловіком.

Всупереч волі потерпілої ОСОБА_1,
забравши у неї мобільні телефони,
щоб не змогла покликати на допомогу,
засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повезли потерпілу за межі м. Борщева. По дорозі засуджена ОСОБА_3 , сидячи в салоні автомобіля поруч з
потерпілою, ображала її нецензурними
словами, виявляючи особливу зухвалість
руками нанесла удари по тілу обличчю та голові.

з

Приїхавши на територію закинутої ферми в с. Залуччя Борщівського
району, засуджений ОСОБА_4 притримав руки потерпілої ОСОБА_1, а засуджена ОСОБА_3 зв'язала їх. Після цього засуджена ОСОБА_3 насильно постригла потерпілу.

Далі в 11 годині засуджені,
продовжуючи свої хуліганські дії та обмежуючи фізичну свободу потерпілої
привезли її назад у м. Борщів, де діючи з особливою зухвалістю, демонструючи свою зверхність та безсоромність
засуджена ОСОБА_3 провела ОСОБА_1 через
територію ринку до приміщення маркету «Теко»,
що по вул. Шевченка в м. Борщові,
а засуджений ОСОБА_4 приніс пакет з трьохлітровою банкою з людськими
фекаліями, що була приготовлені
заздалегідь.

Заштовхнувши потерпілу ОСОБА_1 в приміщення маркету, де вона працює завідуючою, засуджена ОСОБА_3 нецензурно виражаючись на очах у відвідувачів
та працівників маркету, в той час коли
її брат засуджений ОСОБА_4 тримав
потерпілу за руки, вилила останній на
голову, на підлогу та на товар у маркеті
вмістиме банки і тим самим припинила роботу маркету до кінця робочого дня.
Обмежуючи фізичну свободу потерпілої,
підсудні протягом трьох годин позбавили її волі.

В зміненій апеляції помічник прокурора Борщівського району просить вирок
суду скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі, мотивуючи неправильним застосуванням
кримінального закону. Зокрема,
призначаючи покарання засудженим ОСОБА_3
та ОСОБА_4 , суд всупереч
вимог ст. 70 КК України склав одинакові за розміром
покарання за принципом поглинання. Вважає,
що суд не врахував, що справа за
своєю неординарністю набула особливе громадське значення, а тому при призначенні остаточного покарання
принцип поглинання покарань обрав судом невірно. Крім того, в мотивувальній частині вироку суд
безпідставно вказав як пом'якшуючі покарання обставини наявність у засудженої
ОСОБА_3 дітей та молодий вік засудженого
ОСОБА_4 , крім того зазначив, що вони активно сприяли розкриттю злочину, що не відповідає матеріалам справи.

Іншими
учасниками судового розгляду вирок суду не оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача,
прокурора, який частково
підтримав апеляційне подання і просить вирок суду щодо засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
змінити, призначивши їм нове
покарання відповідно до вимог ч. 1
ст. 70 КК України без скасування
вироку, потерпілу ОСОБА_1 та її
представника які просять вирок суду змінити та заперечують щодо направлення
справи на новий судовий розгляд,
перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи зміненої апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з
таких підстав:

Висновок суду про винність засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 1 ст.
122, ч. 2 ст.
146 та ч. 2 ст. 286 КК України відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджений
зібраними у встановленому порядку доказами,
які досліджені, належно оцінені
судом, детально викладені у вироку і в
зміненій апеляції не оспорюється.

Що ж стосується призначення покарання засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
то в цій частині суд припустився помилки, оскільки призначив одинакові за розміром
покарання за ч. 1 ст. 122 та ч. 2
ст. 286 КК України і

4

застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання
більш суворим склав їх.

Водночас, призначаючи покарання
засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених
злочинів, їх особи, те що вони вперше притягуються до
кримінальної відповідальності, позитивно
характеризуються за місцем проживання,
наявність у засуджених малолітніх дітей,
та молодий вік засудженого ОСОБА_4
і правильно застосував до них
ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного
покарання з випробуванням. Як вбачається
з матеріалів справи (т. 1 а.с. 36-40,
41), в день вчинення злочинів обоє
засуджених дали детальні пояснення щодо обставин їх вчинення. Упродовж усього
досудового слідства давали показання щодо своїх дій, добровільно повернули вилучені у потерпілої
мобільні телефони, а тому суд мав всі
підстави врахувати, як пом'якшуючу
покарання обставину активне сприяння ними розкриттю злочинів. Суд вправі був
враховувати вказані обставини при призначенні покарання і належно мотивував
їх, а тому твердження прокурора в
апеляції про порушення судом вимог ч. 1
ст. 66 КК України є
безпідставними.

Разом з тим, суд першої
інстанції, як видно з вироку, хоча і послався на ряд обставин, що пом'якшують покарання винним, але належно не врахував їх при призначенні
покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд перекваліфікував дії засуджених ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з ч. 2 на ч. 1 ст.
122 КК України з чим прокурор та інші учасники судового розгляду
погодилися. За таких обставин обсяг злочинних дій засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
значно зменшився.

Враховуючи думку потерпілої ОСОБА_1 та її представника які при апеляційному
розгляді справи просять змінити вирок суду без його скасування, колегія суддів вважає можливим пом'якшити
покарання засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України в межах санкції даної статті
не пом'якшуючи покарання за сукупністю злочинів, задовольнивши частково апеляцію помічника
прокурора Борщівського району.

При постановленні вироку і вирішенні питання про судові витрати суд
всупереч вимог ст. 331 КК України стягнув 94 грн. 15 коп.
судових витрат з засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 солідарно. Відповідно до
вимог ст. 91 КПК України, судові витрати підлягають стягненню в
долевому порядку з урахуванням вини,
ступеня відповідальності та майнового стану кожного засудженого.

Колегія суддів вважає, що судові
витрати у справі підлягають стягненню з засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в рівних долях.

Оскільки таке рішення приймається на користь осіб, які не подали апеляції з цих питань, вирок в частині вирішення питання про судові
витрати підлягає скасуванню в порядку
ст. 365 КПК України.

Керуючись ст.
ст. 365, 366,
373 КПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляцію помічника прокурора Борщівського району задовольнити частково.

Вирок Борщівського районного суду від
16 червня 2007 року щодо
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінити.

Вважати
ОСОБА_3 засудженою :

·
за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців
позбавлення волі,

·
за ч. 2 ст. 146 КК України 1 рік позбавлення волі,

·
за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинання -менш суворих покарань більш
суворим остаточно призначити
засудженій ОСОБА_3 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбуття призначеного
покарання з випробуванням строком на 1 рік,
поклавши на неї обов'язки,
передбачені п. 2 і 3 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти орган кримінально -виконавчої
системи про зміну місця проживання,
роботи або навчання.

Вважати
ОСОБА_4 засудженим :

·
за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців
позбавлення волі,

·
за ч. 2 ст. 146 КК України до 1 року позбавлення волі,

·
за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинання менш суворих покарань більш суворим остаточно призначити засудженому
ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75
КК України, звільнивши ОСОБА_4 від
відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, поклавши на нього обов'язки, передбачені п. 2 і 3 ст. 76
КК України, не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої
системи, повідомляти орган кримінально
-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи або навчання.

В
порядку ст. 365 КПК України, стягнути судові витрати у справі в користь
НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області: з засудженої ОСОБА_3 в сумі 47 грн.
08 коп. та з засудженого ОСОБА_4 - 47 грн. 08 коп.

В решті
вирок залишити без змін.