Справа № 11 - 857 Головуючий у 1 інстанції Карнаух А.С.
Категорія ст. 296 ч. 4 КК Доповідач Акуленко С.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 листопада 2007 р. Колегія суддів судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області в складі :

головуючого Антипець В.М.

суддів Акуленко С.О., Баглая І.П.

з участю прокурора Лисуна С.І.

адвоката ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок
Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2007 року,

Цим вироком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
мешканець АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з середньою освітою,
одружений, раніше судимий 23.07.ернігівським обласним судом за ст. ст. 117 ч.
3, 118 ч. 2, 42 КК України (1960 р.) до 8 років позбавлення волі. На підставі
постанови Володимерецького райсуду Ровенської області від 30.07.2001 року, невідбута частина
покарання замінена на умовне засудження з іспитовим строком 2 роки 6 місяців 25
днів,

засуджений за ст. 186 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення
волі, за ст. 296 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.
70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно ОСОБА_2. призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с. Любеч Ріпкинського району Чернігівської області,
українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, суб'єкт
підприємницької діяльності, мешкає в АДРЕСА_2, раніше судимий :

1. 12.11.1997 р. Чернігівським райсудом за ст.
206 ч. 2, 46-1 КК України (1960 р.) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 1 рік;

2. 26.05.1999 р. Чернігівським райсудом за ст.
ст. 102, 43 КК України (1960 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3. 19.07.1999 р. Чернігівським райсудом за ст. ст. 140 ч. 2, 42 ч. 3 КК
України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі;

4. 27.09.1999 р. Новозаводським райсудом м.
Чернігова за ст. ст. 140 ч. 2, 42 ч. 3 КК України (1960 р.) до 3 років 3
місяців позбавлення волі;

5. 18.02.2002 р. Новозаводським райсудом м. Чернігова за ст. ст. 342 ч. 2, 345 ч. 2,
70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений
умовно-достроково постановою Коростеньського міського суду Житомирської області
від 05.05.2005 року на невідбутий строк 3 місяці 13 днів.

засуджений за ст. 296 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення
волі.

За вироком
суду, 17 травня 2007 року у вечірній час, ОСОБА_2. спільно з ОСОБА_3. та
ОСОБА_4 кримінальна справа відносно якого закрита на підставі ст. 6 п. 8 КПК
України у зв'язку зі смертю останнього, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись на автобусній зупинці траси Чернігів-Київ, поблизу села
Шестовиця Чернігівського району та області грубо порушуючи громадський
порядок та виражаючи явну неповагу до
суспільства, проявляючи особливу зухвалість, умисно заподіяли ОСОБА_5. та ОСОБА_6.
легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, ОСОБА_7. легкі
тілесні ушкодження.

ОСОБА_2.
застосовуючи ніж наніс ОСОБА_5. один удар в область правої сідничної ділянки та
ОСОБА_6. один удар в голову, після чого рукояткою ножа вдарив по обличчю
ОСОБА_7

ОСОБА_3. наніс
ОСОБА_5. чисельні удари ногами та руками по голові та тулубу та декілька ударів
кулаками по руках ОСОБА_6., також наніс чисельні удари ногами та руками по
кінцівках та обличчю ОСОБА_7

Після чого
ОСОБА_2. з кишені сорочки ОСОБА_5. відкрито викрав гроші в сумі 300 грн., які
належали потерпілому.

Непогоджуючись
з вироком суду, засуджені ОСОБА_2. та ОСОБА_3. подали апеляції, яких вказали,
що суд однобічно та неповно провів судове слідство, не взяли до уваги покази
свідка ОСОБА_8, про те, що потерпілі ОСОБА_5та ОСОБА_7 вчинили відносно неї
злочинні дії і це стало причиною їх протиправних дій. Саме з огляду на це
вважають, що їх дії невірно кваліфіковані як хуліганство. Їх дії повинні бути
кваліфіковані за ст. 356 КК України як самоправство та покарання призначено в межах
санкції даної статті. ОСОБА_2 при цьому вважає, що суд повинен був критично
віднестися до показів потерпілого про викрадення грошей в сумі 300 грн.,
оскільки ОСОБА_2 грошей не брав, не було заявлено позову та усі потерпілі не
з'явилися до суду. Тому просив виправдати його за ст. 186 ч. 1 КК України. Оба
апелянта просили перекваліфікувати їх дії зі ст 296 на ст 356 КК України і
покарання призначити в межах санкції цієї статті.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_2 та його адвоката, які підтримали
апеляцію і просили її задовольнити, вважали, що в діях засуджних немає
хуліганства, а є самоправні дії, думку прокурора, який вважав вирок суду
законним та обгрунтованим, дії засуджених кваліфіковані вірно і підстав для
зміни вироку немає, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 296 ч. 4, 186 ч. 1 КК
України, а ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 3 КК України
відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та
перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

У судовому
засіданні засуджений ОСОБА_2. свою вину визнавав частково та показував, що
17.05.2007 року, після обіду разом з дружиною та ОСОБА_3 збирався їхати на
річку. Коли сіли в автомобіль, до них підійшов ОСОБА_4 і повідомив, що троє невідомих згвалтували
ОСОБА_8. Вони вирішили захистити ОСОБА_8. Наздогнали хлопців на трасі
Київ-Чернігів. Виходячи з машини ОСОБА_2 взяв з собою кухонний ніж. Коли
підійшов до потерпілих, ударив ОСОБА_5 а після ударив по обличчю ОСОБА_6 та
ОСОБА_7. Грошей у ОСОБА_5він не брав.

Засуджений
ОСОБА_3., в судовому засіданні, в суді першої інстанції, заперечував наявність
у нього умислу на вчинення хуліганства, докладно розповів про обставини
вчиненого, стверджуючи, що не стримав злості і почав наносити удари по
потерпілим руками та ногами.

Не дивлячись на таку позицію
засуджених, їх вина в інкримінованих їм злочинах, за які їх засуджено
підтверджується показами потерпілих, свідків та іншими матеріалами справи.

Так, потерпілі
ОСОБА_5., ОСОБА_6. та ОСОБА_7., будучи допитаними на досудовому слідстві,
показували, що 17 травня 2007 року, близько 16 години, поверталися додому і
вийшли на трасу Київ-Чернігів. Їх наздогнав автомобіль „Таврія”, з якого вийшло
3 чоловіки, один з яких - ОСОБА_2, наніс удар ножем в область сідниці ОСОБА_5,
потім тим же ножем по обличчю ОСОБА_6. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наносили удари руками
та ногами ОСОБА_7. При цьому ОСОБА_2 забрав з карману сорочки ОСОБА_5 300 грн.

Висновками
судово-медичних експертиз (а.с. 127-128, 134-135,141-142) підтверджений факт
спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких.

Доводи засудженого
ОСОБА_2, про те, що він не викрадав у ОСОБА_5. гроші, є непереконливими,
спростовуються показами потерпілих і вірно розцінені місцевим судом як
прагнення уникнути кримінальної відповідальності за за скоєне.

Покази
потерпілих підтверджуються також проведеними очними ставками між ними, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а.с. 83 - 87, 90, 91).

Допитана свідок
ОСОБА_8. показала, що дійсно поскаржилася на неправомірні дії потерпілих
відносно неї, засудженим. Вони вирішили розібратися. Сіли в автомобіль і
поїхали їх наздоганяти. Вона бачила, як ОСОБА_2 наніс удар ножем в область
обличчя ОСОБА_6. та ОСОБА_7., а ОСОБА_4 та ОСОБА_3. били ногами по голові та
тулубу, але кого вона не пам'ятає.

Давши оцінку зазначеним доказам, суд
обґрунтовано визнав показання потерпілих та свідка достовірними. Вони
підтверджуються іншими доказами по справі і даних про те, що потерпілі могли
обмовити усіх засуджених у справі немає. При цьому суд правильно зазначив, що
доводи засуджених про відсутність у них
умислу на вчинення хуліганства, суперечать фактичним обставинам справи і
зібраним по справі доказам,
спростовуюсться показами потерпілих, висновками судово-медичних
експертиз. Дані обставини свідчасть про усвідомлення засудженими, що діючи
цілеспрямовано вони грубо порушили громадський порядок, виражаючи тим самим
явну неповагу до суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що як ОСОБА_2. так і ОСОБА_3.,
вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене
групою осіб. При цьому ОСОБА_2. застосував предмет - ніж - заздалегідь
заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а ОСОБА_3. раніше був засудимий
за хуліганство.

Судом правильно кваліфіковані діх
засуджених: ОСОБА_2 за ст. 296 ч. 4 КК України,
ОСОБА_3 за ст. 296 ч. 3 КК України.

Крім цього ОСОБА_2 відкрито викрав у
потерпілого ОСОБА_5. гроші і його дії правильно кваліфіковані за ст 186 ч. 1 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій засуджених
зі ст. 296 КК України на ст. 356 КК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до
вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують
покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання, яке призначено засудженим
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. відповідає характеру і ступеню суспільної небезпечності
вчиненого ними, даним, що характеризують їх особи та всім обставинам
справи і є справедливим. Підстав для
пом'якшення призначеного судом покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів,
вважає, що підстав для задоволення апеляцій обох засуджених немає.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3
залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 21 вересня 2007 року, щодо засудження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без
змін.

С у д д і :

С.О. Акуленко В.М. Антипець І.П. Баглай