АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/82/15-к Номер провадження 11-кп/786/239/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 9 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений,

засуджений вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 8 червня 2005 року за ч.3 ст.187 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю,

постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2012 року покарання замінене на обмеження волі на невідбутий строк 3 роки 2 місяці,

звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 7 місяців 29 днів.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 відбув більше ? строку покарання та своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 в задоволенні заяви по умовно-дострокове звільнення. При цьому зазначає, що суд не взяв до уваги наявність у засудженого незнятих та непогашених стягнень, а також відсутність заохочень і тому вважає, що він не довів своє виправлення.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення засудженого, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 відбув більше трьох чвертей строку покарання призначеного йому за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 8 червня 2005 року з урахуванням постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2012 року.
Згідно довідки начальника виправного центру, на день розгляду судом заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 мав 14 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці та лише одне незняте і непогашене попередження від 22 серпня 2014 року за відсутність на робочому місці.
Крім того, в матеріалах провадження наявне клопотання директора НВП «Фероліт» від 19 серпня 2014 року про заохочення засудженого ОСОБА_7 за добросовісне і якісне виконання роботи та бережливе відношення до обладнання, трудову і виробничу дисципліну. Також, відповідно до повідомлень директора цього підприємства від 15 травня та 30 вересня 2014 року, ОСОБА_7 виявив бажання за власний рахунок пройти навчання з метою здобуття ряду професій, на що отримав згоду адміністрації виправного центру.
Наведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, колегія суддів враховує, що засуджений після заміни йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - обмеження волі, нових злочинів не вчинив, у місця позбавлення волі не направлявся, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом побачень та телефонних розмов, будує позитивні плани на майбутнє. У вчиненому злочині розкаюється, прагне спокутувати свою провину, про що публічно підтвердив в суді апеляційної інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що мету призначеного ОСОБА_7 покарання досягнуто, а тому місцевий суд обґрунтовано звільнив його умовно-дострокове від подальшого відбування покарання та належним чином мотивував таке рішення.
Доводи прокурора про відсутність у ОСОБА_7 заохочень під час перебування в Комсомольському ВЦ №136 та наявність стягнення не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки судове рішення ґрунтується на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передував зверненню його із відповідною заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.404, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 9 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4