Справа № 159/525/15-к Провадження №11-кп/773/212/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.289 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2015 року, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, судимий вироком Камінь-Каширського районного суду від 07 листопада 2013 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, який
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишений попередній особисте зобов`язання.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 04 січня 2015 року, близько 02.00год., повторно, керуючись злочинним умислом спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, поблизу під`їзду №5 будинку АДРЕСА_2 , за допомогою наявного у нього автомобільного ключа, незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_9 автомобілем «Volkswagen Passat B3», н.з. НОМЕР_1 , темно-сірого кольору, 1990 року випуску, вартістю 17000 гривень, заподіявши тим самим останньому матеріальних збитків на вказану суму.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, який апеляційну скаргу прокурора заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.289 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_7 хоч і раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак відбув повністю призначене покарання відразу після його призначення, посередньо характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, збитки потерпілому відшкодовані. Окрім того, враховано і той факт, що потерпілий просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, відшкодування завданих матеріальних збитків, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення мінімального покарання за ч.2 ст.289 КК України та про можливість звільнення обвинуваченого від його відбуття на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити максимальний іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, суд не вбачає.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді