Справа №1-512-10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Кормана О.В.

при секретарі Приходченко Н.П.

з участю прокурора Горбунова Б.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, кв.З, раніше судимого 18 липня 2007 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ст.304, ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов'язків, передбачених ст.76 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1, будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став і під час іспитового строку знову вчинив умисний злочин. Так, він 23 лютого 2009 року близько 19 години, по вулиці Тищика м.Умані, навпроти сервісного центру «212», діючи умисно та цілеспрямовано, з метою викрадення чужого майна, повторно, відкрито викрав, вирвавши з рук потерпілого ОСОБА_2 барсетку останнього зі шкірозамінника вартістю 20 гривень, в якій знаходився мобільний телефон «Sаmsung Х210», залишкова вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №82 від 23 червня 2009 року станом на 23.02.2009 року могла становити 434 гривні 40 копійок, стартовий пакет «Life», вартістю 25 гривень, на рахунку якого були кошти в сумі 3 гривні, портмоне зі шкіри чорного кольору вартістю 20 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1 гривня 50 копійок, та картка поповнення рахунку оператора «Life» вартістю 10 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку на загальну суму 513 гривень 90 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що у лютому 2009 року він перебував у приміщенні гральних автоматів, розташованому на автовокзалі міста Умані. Один хлопець з числа відвідувачів, попросив у ОСОБА_1 50 гривень, щоб розрахуватись, а в заклад залишив ОСОБА_1 свій мобільний телефон «Sаmsung Х210». ОСОБА_1, в свою чергу, дав хлопцеві 50 гривень та номер свого мобільного телефону, шоб невідомий хлопець міг з ним зв'язатись з приводу повернення грошей, а взамін отримати свій телефон. Через пару днів, так як незнайомий хлопець з ним не зв'язався, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 придбати у нього мобільний телефон «Sаmsung Х210» за 130 гривень. Так як у ОСОБА_3 не було такої суми, вони зійшлись на 110 гривнях. При цьому ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 про те, що мобільний телефон належить йому особисто. В поясненнях суду зазначив, що продав телефон за 110 гривень, так як ще хотів на ньому заробити. Також зазначив, що його працівники міліції затримали аж через чотири місяці, примусили, шляхом фізичного та психологічного насильства, написати явку з повиною та надати визнавальні покази. Це були працівники карного розшуку. В подальшому він під час досудового слідства визнавав свою вину, так як боявся працівників карного розшуку. Визнавав свою вину як при допитах у слідчого, так і в судовому засіданні під час обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Не дивлячись на не визнання підсудним своєї вини, його вина підтверджується матеріалами справи та показами осіб, допитаних в судовому засіданні.

Будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 показав, що 23 лютого 2009 року він зайшов до свого знайомого і випив з них трохи горілки. Коли він увечері йшов по вулиці Тищика, то почув ззаду тупіт ніг. В цей час у нього чи то в кишені, чи то в руках була барсетка. Зненацька хтось у нього вихватив барсетку і почав тікати до будинків в сторону магазина «Електрон». Потерпілий почав наздоганяти невідомого, але той забіг в під'їзд одного з будинків і зачинив за собою двері, які потерпілий вже не зміг відчинити. Двері були металеві з кодовим замком. Коли невідомий хлопець забігав у будинок, то потерпілий розгледів його обличчя. В судовому засіданні потерпілий прямо вказав на підсудного як на особу, яка його пограбувала. Також потерпілий при дачі показів категорично заявив, що його пограбував один чоловік, яким і був підсудний.

З метою з'ясування розбіжностей в показах потерпілого, які він надав в судовому засіданні, та в показах, які він надавав у засіданні 21 жовтня 2009 року, коли кримінальна справа розглядалась складом суду під головуванням судді Коваля А.Б., і, зокрема, вказував, що його пограбувало троє осіб, серед яких був підсудний, ОСОБА_2 пояснив, що його грабував один чоловік, а чому в протоколі судового засідання від 21.10.2009 року записано про трьох чоловік він сказати не може, можливо його невірно зрозуміли.

В даному випадку, оцінюючи покази потерпілого, суд враховує його покази, надані в даному судовому засіданні, а також покази, які потерпілий надавав під час досудового слідства. В показах, які були надані під час досудового слідства і які були незмінні, потерпілий прямо вказував, що злочин відносно нього був вчинений однією особою, а саме ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що наприкінці лютого 2009 року до нього підійшов ОСОБА_1 та запропонував придбати у нього мобільний телефон «Sаmsung Х210». При цьому пояснив, що телефон належить йому особисто. За телефон просив 130 гривень. Так як у ОСОБА_3 не було такої суми грошей, він запропонував ОСОБА_1 110 гривень, і той погодився.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка оперуповноважений СКР Уманського МВ УМВС ОСОБА_4 показав, що ним, спільно з оперуповноваженим СКР Уманського МВ УМВС ОСОБА_5 дійсно доставлявся до Уманського МВ УМВС ОСОБА_1 як підозрюваний у вчинені злочину стосовно потерпілого ОСОБА_2 У приміщенні Уманського МВ УМВС ОСОБА_1 зізнався у вчиненні пограбування та добровільно власноручно написав явку з повиною. При цьому з боку працівників міліції будь-якого тиску на ОСОБА_1 не вчинялось.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий СВ Уманського МВ УМВС ОСОБА_6 показав, що в його провадженні перебувала кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Під час проведення допитів ОСОБА_1, від останнього не поступало жодної скарги на дії працівників карного розшуку, він добровільно під час допиту давав свої свідчення. Особисто ОСОБА_7 також ніякого тиску на ОСОБА_1 не вчиняв.

Вина підсудного підтверджується такими матеріалами справи, а саме: заявою потерпілого ОСОБА_2 від 11.06.2009 року (а.с.5) про те, що 23 лютого 2009 року по вулиці Тищика м.Умані невідома особа шляхом ривка відкрито заволоділа барсеткою;

явкою з повиною ОСОБА_1 від 11.06.2009 року (а.с.8), в якій він власноручно зазначив, що 23 лютого 2009 року по вулиці Тищика м.Умані у невідомого чоловіка вирвав барсетку, після чого втік. В барсетці виявив мобільний телефон, документи. Після чого барсетку викинув, а мобільний телефон продав чоловікові на ім'я ОСОБА_3;

даними протоколу добровільної видачі від 11 червня 2009 року (а.с.11), згідно якого ОСОБА_3 добровільно видав мобільний телефон «Самсунг Х-210» без стартового пакета, та пояснив, що даний телефон він купив в лютому 2009 року у ОСОБА_1 за 110 гривень для власних потреб; даними протоколів допиту ОСОБА_1 в якості підозрюваного (а.с.24), обвинуваченого (а.с.32, 64), під час яких ОСОБА_1 повністю визнавав свою вину у вчиненні злочину та давав покази, які фактично співпадали з показами, наданими потерпілим;

висновком товарознавчої експертизи №82 від 23.06.2009 року (а.с.36-39), згідно якого залишкова вартість мобільного телефону «Sаmsung» моделі CGН-Х210, станом на 23.02.2009 року, при умові, що телефон на момент скоєння злочину перебував в робочому стані та в повній комплектності, з урахуванням відповідності товарного стану виробу терміну введення його в експлуатацію (з урахуванням визначеної можливої початкової вартості, терміну його експлуатації і вимог Методичних рекомендацій) могла складати 434 гривні 40 копійок;

Доводи підсудного з приводу застосування відносно нього працівниками карного розшуку незаконних методів дізнання, суд оцінює критично. При цьому суд враховує висновок прокуратури міста Умані, викладений у постанові від 26 березня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеної за результатами проведеної по даному факту перевірки, і згідно якої встановлено, що факт застосування відносно ОСОБА_1 неправомірних дій з боку працівників СКР Уманського МВ ГУМВС ОСОБА_4, ОСОБА_5 та слідчого СВ Уманського МВ ГУМВС ОСОБА_6 свого підтвердження не знайшов (а.с. 157). Про вказане рішення було повідомлено ОСОБА_1 з направленням копії відповідної постанови (а.с. 164), після чого ОСОБА_1 постанова про відмову в порушенні кримінальної справи не оскаржувалась і набрала законної сили. Також, з даного приводу суд враховує покази о/у СКР Уманського МВ УМВС ОСОБА_4, який будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні заперечував факт застосування відносно ОСОБА_1 з боку працівників міліції незаконних методів дізнання, та покази слідчого СВ Уманського МВ УМВС ОСОБА_6, який будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка також зазначив, що з його боку відносно підсудного будь-якого тиску не вчинялось і сам підсудний під час допитів його слідчим не повідомляв слідчому про те, що з боку працівників СКР відносно нього застосовувались якісь незаконні методи. Також суд враховує дані протоколу судового засідання від 12 червня 2009 року, під час якого вирішувалось питання про обрання стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Згідно вказаного протоколу ОСОБА_1 у судовому засідання свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та зазначив, що покази на досудовому слідстві давав без примусу, без психологічного та фізичного тиску зі сторони працівників міліції.

У зв'язку з викладеним, позицію підсудного під час судового розгляду кримінальної справи суд розцінює лише як форму захисту, направлену на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та належності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 доведена у судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, який вчинив злочин в період іспитового строку, відсутність негативних характеристик з місця проживання (а.с.57).

Обставин, що пом'якшують покарання для підсудного, суд не вбачає.

Обставиною, яка обтяжує покарання для підсудного являється рецидив злочинів, так як раніше ОСОБА_1 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.304 КК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2007 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.186, ст.304 КК України і на підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів йому було призначене покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_1 був звільнений від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим терміном на два роки. Також засудженого згідно статті 76 КК України зобов'язано періодично з'являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи (а.с.54-55).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин у період іспитового строку, встановленого вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2007 року, тому, згідно статті 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судові витрати, що їх зробив орган досудового слідства при провадженні у даній справі, а саме при проведенні товарознавчої експертизи, на суму 187 грн. 80 копійок, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області.

Речовий доказ по справі - мобільний телефон «Sаmsung Х210», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_2 (а.с.42), слід залишити останньому за належністю.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили, слід залишити попередній - взяття під варту.

Також в строк відбування покарання ОСОБА_1 слід врахувати строк перебування його під вартою з моменту його затримання 11 червня 2009 року (а.с. 18).

Цивільний позов прокурора міста Умані, заявлений ним в інтересах НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області (а.с.41), на суму 187 гривень 80 копійок за проведену по справі товарознавчу експертизу, задоволенню не підлягає, так як згідно вимог статті 28 КПК України при провадженні в кримінальній справі цивільний позов має право пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, лише особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину. Згідно статті 29 КПК України прокурор пред'являє або підтримує поданий потерпілим цивільний позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, у передбачених КПК випадках. В даному випадку НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області збитків злочином завдано не було, а було понесено лише судові витрати, які стягуються з засудженого згідно статті 93 КПК України. Законом не передбачено подання у кримінальній справі цивільного позову про відшкодування судових витрат, понесених по справі.

Керуючись статтями 321, 323, 324, 327, 330-335 КПК України, суд,-

3 АСУД ИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, з невідбутого покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від і 8 липня 2007 року у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання у виді чотирьох місяців позбавлення волі, і остаточно визначити до відбування покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді взяття під варту.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з 11 червня 2009 року з моменту його затримання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області судові витрати у сумі 187 гривень 80 копійок.

Речовий доказ по справі - мобільний телефон «Sаmsung Х210», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_2, залишити останньому за належністю.

У задоволенні позову прокурора міста Умані, поданого в інтересах НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області на суму 187 гривень 80 копійок - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженним ОСОБА_1 - протягом 15 діб з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: О.В. Корман