У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Кармазіна Ю.М. і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Парусова А.М.,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 08 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на судові рішення щодо неї,

в
с т а н о в и л а:

вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2006 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

раніше не судиму,

засуджено за :

- ч.2 ст. 165 КК України 1960
року до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права
займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків
строком на 2 роки та конфіскацією всього майна, яке є її власністю;

- ч.3 ст. 166 КК України 1960
року до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавлення права займати
посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на 2
роки.

Відповідно до вимог ст. 42
КК України 1960 року за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 5 років з позбавлення права займати посади пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на 2 роки та
конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки і покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 27 лютого 2007 року зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком ОСОБА_1 визнано винною у
вчиненні злочинів за таких обставин.

Відповідно до п.2 Указу Президента
України «Про заходи забезпечення захисту майнових прав громадян в процесі
реформування аграрного сектора економіки» в ТОВ «Перемога» Олександрівського
району Донецької області рішенням загальних зборів засновників цього товариства
від 17 березня 2001 року було створено комісію по реформуванню в складі 17
чоловік, а також затверджено положення про вказану комісію. На вказаних зборах
прийнято рішення про те, що видача майнових паїв проводиться після оцінки
експертної комісії. Рішенням даних зборів затверджений порядок реформування,
згідно якого питання про наявність майна, що підлягає розпаюванню, та його
кількості, віднесено виключно до повноважень комісії по реформуванню. Згідно
структури основних засобів по кількісному складу, затвердженого рішенням
загальних зборів, до складу пайового фонду було віднесено всі комбайни і
трактори ТОВ «Перемога».

Згідно п. 1 Указу уточнення складу і вартості пайового фонду віднесено до
компетенції комісії по реформуванню. З цією метою між ТОВ «Перемога» і ТОВ
«Оціночна фірма «Апогей» було укладено договір, згідно якого ТОВ «Апогей»
проводить оцінку всього майна ТОВ «Перемога». За виконання казаних дій ТОВ
«Апогей» було перераховано 3600 грн.

З метою уточнення наявності майна ТОВ «Перемога», яке підлягало
розпаюванню, комісія по реформуванню, прийняла рішення від 17 квітня 2001 року
про заборону директору вказаного товариства особисто розпоряджатися майном
засновників товариства без дозволу комісії по реформуванню.

Незважаючи на це, в порушення ст. 4. 4. 1 Договору засновників вказаного
товариства, ст. 8.3.7 Статуту ТОВ «Перемога», згідного якого до виключних
повноважень зборів засновників товариства відносяться питання затвердження
будь-яких змін в Статутний фонд товариства, директор ТОВ «Перемога» ОСОБА_1,
являючись посадовою особою, умисно, діючи в інтересах ТОВ «Вікторія»,
директором якого вона була, перевищуючи надані їй повноваження, без узгодження
з загальними зборами засновників товариства, 18 і 21 травня та 06 червня 2001
року уклала 8
товарообмінних договорів про передачу у власність ТОВ «Вікторія» 2
комбайнів, 4 тракторів,
причепу, автомобіля КАМАЗ - 5320, а всього майна на загальну суму 17868 грн.,
зменшивши такими своїми діями статутний фонд підприємства.

Під час реалізації вказаної техніки її вартість була суттєво занижена,
оскільки згідно балансової вартості загальна вартість реалізованої техніки
склала 183 156 грн. 38 коп.

При цьому ОСОБА_1 не довела до відома комісії по реформуванню про вчинені
нею дії по обміну вказаної техніки на муку. У зв'язку з чим після отримання
висновку експертної комісії «Апогей» комісія по реформуванню прийняла рішення
від 25 травня 2005 року про включення вказаної техніки до складу майна яке
підлягає видачі на майнові паї і про її виділення бувшим членам ТОВ «Перемога».

Таким чином, директор ТОВ «Перемога» являючись посадовою особою передала
вказану техніку у власність ВАТ «Вікторія», що потягло за собою тяжкі наслідки
у виді спричинення шкоди ТОВ «Перемога» в інтересах третіх осіб ТОВ «Вікторія»
на суму 183 156 грн. 38 коп.

Крім того, 21 та 22 травня 2001 року директор ТОВ «Перемога» ОСОБА_1 в с. Некременне Олександрійського району
умисно шляхом зловживання посадовим становищем, всупереч інтересам ТОВ
«Перемога», діючи в інтересах ТОВ «Вікторія» директором якого вона була, уклала
між цими товариствами два товарообмінні договори на суму 3228 грн. і 720 грн.
та два договори оренди приміщення і обладнання, в результаті чого ТОВ
«Перемога» недоотримало орендної плати у розмірі 67525 грн. Тобто при укладенні
всіх договорів ОСОБА_1 діяла в інтересах ТОВ «Вікторія», що спричинило ТОВ
«Перемога» шкоду на загальну суму 69304 грн., що є тяжкими наслідками.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення щодо
неї, а справу направити на додаткове розслідування, посилаючись на неповноту й
однобічність досудового і судового слідства, істотні порушення
кримінально-процесуального закону при розгляді справи, внаслідок чого її
засуджено необґрунтовано. Зазначає, що в справі відсутні докази, які б
підтверджували її винність у вчиненні зазначених у вироку злочинах. Крім того,
суд першої інстанції в порушення вимог закону не виконав в повному обсязі
вказівки суду апеляційної інстанції, які містяться в ухвалі апеляційного суду
від 08 серпня 2006 року, якою було скасовано попередній вирок, та не дослідив
усі докази в справі і постановив незаконне рішення. Також вказує на те, що суд,
звільняючи її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, всупереч
вимог закону застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, вважає, що оскільки вона є особою пенсійного віку, ніде не
працює, суд не вправі був покладати на неї обов'язок, передбачений п. 3 ст. 76
КК України - повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця
роботи.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про
часткове задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши
наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що попереднім вироком Олександрівського
районного суду Донецької області від 09 грудня 2004 року ОСОБА_1 було засуджено
за ч.2 ст. 165 КК України 1960 року, а за ч.3 ст. 166 КК України -виправдано
(т.4 а.с. 192-195 ).

ОСОБА_1 не погодилась з таким рішенням суду і подала на нього апеляцію в
якій порушувала питання про скасування вироку в частині її засудження за
ч.2 ст. 165 КК України 1960 року як
незаконного і необґрунтованого та закриття справи у зв'язку з відсутністю в її
діях складу злочину.

Апеляційний суд Донецької області, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 за її
апеляцією, своєю ухвалою від 04 жовтня 2005 року, скасував вирок місцевого суду
в повному обсязі, а справу направив на новий судовий розгляд, чого робити був
не вправі, оскільки погіршив становище засудженої.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 365 КПК України вирок, ухвала чи постанова суду
першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляції. Зазначений
вирок у частині виправдування ОСОБА_1 за ч.3 ст.166 КК України 1960 року
оскаржено не було, а тому скасовуючи вирок суду в повному обсязі апеляційний
суд порушив кримінально-процесуальний закон.

Крім того, відповідно до вимог ст. 377 КПК України в ухвалі апеляційного
суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. У
разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути
зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте апеляційний суд такі вимоги закону належним чином не виконав.

Зокрема, з огляду на зміст апеляції засуджена наводила у ній доводи про те,
що досудове та судове слідство в справі проведено неповно, необ'єктивно, з
порушенням вимог
кримінально-процесуального закону; судом не взято до уваги ряд обставин, що
мають істотне значення для правильного вирішення справи. При цьому ОСОБА_1
посилалась на конкретні докази, які, на її думку, при належному аналізі свідчили
про недоведеність обвинувачення за ч.2 ст. 165 та ч.3 ст. 166 КК України.

З огляду на викладене вище
апеляційний суд повинен був ретельно вивчити та проаналізувати доводи апеляції
засудженої з урахуванням наявних у справі матеріалів із тим, щоб жоден з
доводів не залишився без відповіді в ухвалі. Крім того, в ухвалі необхідно було
навести обґрунтовані міркування, які спростовують або підтверджують викладені в
апеляціях доводи, і послатись на відповідні докази.

Проте, відмовляючи в задоволенні апеляції засудженої ОСОБА_1, колегія
суддів апеляційного суду не навела
переконливих мотивів, на підставі яких визнала її необґрунтованою. Так, колегія
суддів на порушення вимог зазначеного вище процесуального закону обмежилася
лише перерахуванням доказів, які, на її думку, підтверджують винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинах, не розкривши в повному обсязі
суті цих доказів та не перевіривши їх належним чином.

За таких обставин колегія суддів, погоджуючись частково з
доводами касаційної скарги, вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не
може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому її слід скасувати, а справу
направити на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді кримінальної справи в апеляційному порядку суд має
ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм та висновкам суду першої
інстанції належну оцінку, ухваливши, за необхідності, рішення про проведення
судового слідства, перевірити доводи апеляції засудженої та її касаційної
скарги, й з урахуванням усіх обставин прийняти належне рішення та викласти його
у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у
х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1скасувати,
а справу направити на новий апеляційний розгляд цьому ж суду в іншому складі
суддів.

с у д д і
:

Присяжнюк Т.І. Кармазін
Ю.М. Школяров
В.Ф.