У Х В А Л А

31.01.2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін угоди:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 13.01.2015 року з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубова Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, призваного Жмеринським ОМВК за мобілізацією 16.05.2014 року, проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,-

в с т а н о в и в:

До Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт із угодою про визнання винуватості від 20.01.2015 року, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, що була укладена до підготовчого засідання. Сторонами вказаної угоди вказані прокурор військової прокуратури Вінницького гарнізону юрист 3 класу ОСОБА_3 з одного боку та підозрюваний ОСОБА_4 з другого.
Відповідно до зазначеної угоди підозрюваному ОСОБА_4 20.01.2015 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, у виді обмеження оскарження вироку та відмови від здійснення процесуальних прав, порядок розгляду угоди; роз`яснено, що суд має з`ясувати під час вирішення питання про затвердження угоди, що суд має переконатись щодо добровільності укладення угоди, перевірити її на відповідність вимогам КПК та закону, роз`яснено підстави для відмови в затвердженні угоди, роз`яснено вимоги до вироку на підставі угоди, наслідки невиконання угоди та порядок скасування вироку на підставі угоди, роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та положення ст. 18 КПК України та засвідчено під підпис підозрюваного його бажання укласти угоду. Згідно тексту угоди підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України за обставин, що викладені в обвинувальному акті та зобов`язується беззастережно визнати її в обсязі повідомленої підозри в судовому засіданні, дізнавшись про наявність кримінального провадження щодо нього добровільно погодився сприяти досудовому розслідуванню та дав правдиві покази по суті провадження, щиро покаявся та заявив, що готовий нести покарання за вчинений ним злочин у розмірі та спосіб визначений санкцією ст. 402 ч.1 КК України. ОСОБА_4 по службі характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягувався, компрометуючі матеріали відсутні. Обставин, що обтяжують покарання слідством не встановлено. Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням призначивши іспитовий строк тривалістю один рік. Крім того підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язався не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, щоквартально з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, що засвідчено підписом підозрюваного. Також ОСОБА_4 розуміє наслідки невиконання угоди у виді звернення прокурора із клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та притягнення до кримінальної відповідальності.
В обвинувальному акті та в угоді про примирення викладено фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію злочину та формулювання обвинувачення наступним чином: ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 05.09.2014 р. приблизно о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04.09.2014 р. «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо відбуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, які були видані уповноваженою особою в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку їх видання, а також ґрунтувались на законі, за змістом не суперечать чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_4 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини. Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 402 ч.1 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
В ході перевірки угоди на відповідність вимогам КПК України та КК України, огляду матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України, оскільки сторонами хоча і узгоджено покарання в межах санкції інкримінуємої статті у виді позбавлення волі із випробуванням, однак також визначено і тривалість іспитового строку один рік та обмеження відповідно до положень ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, щоквартально з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, що засвідчено підписом підозрюваного. Суд вважає, що в розумінні норми ст. 75 КК, ч. 3 якої містить імперативну вимогу про визначення тривалості іспитового строку та обов`язків, покладених на особу, звільнену від відбування покарання, виключно судом, а тому вказані обставини не можуть бути предметом угоди. Крім того обов`язки покладені на підозрюваного, що визначені в угоді прямо суперечать ст. 76 КК України, так як визначення періодичності явки для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції належить виключно органам кримінально-виконавчої інспекції. Також суд вважає, що прокурором в при укладенні угоди про визнання винуватості у вказаному кримінальному провадженні не достатньою мірою відповідно до норм п.4 ч.1 ст. 470 КПК України враховано наявність суспільного інтересу в запобіганні збільшення кількості подібних кримінальних правопорушень. Крім того обвинувальний акт та угода про визнання винуватості містить суперечливі дані, що можуть викликати сумнів в наявності фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_4 , а саме у викладі фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення вказано про відмову виконати підозрюваним наказу від 04.09.2015 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» тоді як наказом військового комісара ВОВК (по стройовій частині) від 29.09.2014 року №140 був прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби та виконання посадових обов`язків. Прокурором вказано, що в обвинувальному акті допущено описку та дійсна дата наказу №140 29.08.2014 року, однак суд встановлені обставини вважає суперечливими та позбавлений процесуальної можливості їх усунення при затвердженні угоди.
Відповідно до п.п.1, 6 ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам закону; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, ним враховані всі обставини, що передбачені законом при укладанні угоди про визнання винуватості, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання за вчинений злочин.
Однак суд вважає, що в затвердженні угоди слід відмовити відповідно до встановлених обставин та повернути матеріали прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку, оскільки угоду було укладено із особою, що має статус підозрюваного, тобто під час досудового розслідування. Також суд звертає увагу на відсутність в угоді прямого зазначення істотних для відповідного кримінального провадження обставин, що повинні бути в ній зазначені в силу вимог ст. 472 КПК України, а також недостатність характеризуючих даних особи обвинуваченого, в наданих суду матеріалах, зокрема щодо складу його сім`ї, наявності утриманців, характеристик за місцем несення військової служби, хоча такі посилання містить текст угоди та на них посилається ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 314, ч.7 ст. 474, КПК України, суд, -

у х в а л и в
:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 20.01.2015 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону юристом 3 класу ОСОБА_3 з одного боку та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 13.01.2015 року відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, що була укладена під час досудового розслідування відмовити.
Повернути матеріали прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: