В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2013 р. Дніпровський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Курило А.В.,

при секретарі Драганчук А.В.

з участю прокурора Пономарьової М.С.,

захисника ОСОБА_1,

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

законного представника потерпілої
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
кримінальне провадження № 0006581 за
обвинуваченням

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва,
громадянина України, українця, з
базовою середньою освітою,
неодруженого, непрацюючого,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
раніше судимого:

- 17.12.1997 року Ковельським міським
судом Волинської області за ст. ст. 17 ч.
2, 140 ч. 3, 46-1 КК України (в редакції 1960
року) до 3 років позбавлення волі з
відстрочкою виконання вироку строком
на 2 роки;

- 18.02.1999 року Печерським районним
судом м. Києва за ст. 140 ч. 3, 43 КК України
(в редакції 1960 року) до 4 років
позбавлення волі;

- 19.11.2002 року Солом'янським
районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 1, 71 КК
України до 2 років позбавлення волі;

- 19.09.2005 року Дніпровським районним
судом м. Києва за ст. 309 ч. 2 КК України до
3 років позбавлення волі;

- 20.07.2009 року Святошинським
районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК
України до 3 років 6 місяців позбавлення
волі, звільнений з місць позбавлення
волі 20.07.2011 року, умовно-достроково на 1
рік 23 дні,

у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК
України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4, маючи не зняту та непогашену в
законному порядку судимість, 20.03.2013
року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1,
де він тимчасово проживав разом із
неповнолітньою особою, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, з метою таємного
викрадення чужого майна, запропонував
вказаній неповнолітній особі, вчинення
кримінальних правопорушень, на що
остання погодилась. Після цього, ОСОБА_4
розподілив злочинні ролі, згідно яких:
він, знаходячись в громадському
транспорті повинен був підшукати
особу, в користуванні якої перебуває
мобільний телефон та безпосередньо
вчинити таємне викрадення майна, а
особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження, повинна
була своєю поведінкою відволікати
потерпілих та в разі, якщо сторонні
особи помітять злочинні дії ОСОБА_4,
своєчасно забрати у останнього
викрадений мобільний телефон і
залишити громадський транспорт.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
приїхали на зупинку громадського
транспорту «Чернігівська» в місті
Києві, де помітили, що раніше незнайома
їм ОСОБА_2, скориставшись мобільним
телефоном, поклала останній в праву
кишеню своєї куртки та відразу
прослідкували за останньою у вагон
трамваю № 28, який здійснював рух в бік
житлового масиву «Троєщина» в місті
Києві.

В цей же день, приблизно о 17 годині 05
хвилин, ОСОБА_4 та особа, матеріали
відносно якої виділені в окреме
провадження, знаходячись у вагоні
трамвая № 28, діючи спільно та
злагоджено, підійшли до ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, переконавшись, що за його
злочинними діями ніхто не спостерігає,
повторно таємно викрав із правої
кишені куртки ОСОБА_2, мобільний
телефон марки «НТС», вартістю 600
гривень, в якому знаходилась сім-картка
оператора «Лайф», вартістю 15 гривень
без залишку грошових коштів на рахунку.
Одночасно, особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
спостерігала за поведінкою сторонніх
осіб, чим сприяла вчиненню ОСОБА_4
повторного таємного викрадення
вказаного мобільного телефону.

Після цього, ОСОБА_4, з метою зберігання
викраденого майна та маючи із особою,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, єдиний злочинний
намір, передав останній таємно
викрадений ним мобільний телефон, що
належав ОСОБА_2 та разом із останньою з
місця вчинення кримінального
правопорушення зникли, спричинивши
потерпілій ОСОБА_2 матеріальної шкоди
на загальну суму 615 гривень.

В подальшому, в цей же день, ОСОБА_4 та
особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження,
знаходячись поблизу будинку № 15, по
вулиці Курнатовського, в місті Києві,
були затримані працівниками міліції,
які в присутності понятих, виявили та
вилучили у особи, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
мобільний телефон марки «НТС», який
належить ОСОБА_2

Крім цього, 20.03.2013 року, приблизно о 17
годині 10 хвилин, ОСОБА_4 та особа,
матеріали відносно якої виділені в
окреме провадження, діючи за
попередньою домовленістю, з метою
викрадення чужого майна, знаходячись
на зупинці громадського транспорту
«Юність», по вулиці Миропільській, в
місті Києві, помітили раніше
незнайомого ОСОБА_3, який скориставшись
своїм мобільним телефоном, поклав
останній в ліву верхню кишеню своєї
куртки, та відразу пройшли за останнім
у вагон трамваю № 28, який здійснював
рух в бік житлового масиву «Троєщина» в
місті Києві.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
діючи за попередньою домовленістю,
підійшли ближче до ОСОБА_3

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4,
декілька разів штовхнув ОСОБА_3 та
переконавшись, що потерпілий та інші
сторонні особи, за його злочинними
діями не спостерігають, повторно
таємно викрав із лівої верхньої кишені
куртки ОСОБА_3, мобільний телефон «Nokia
Х-1», вартістю 500 гривень, в якому
знаходилась сім-картка оператора
«Лайф», вартістю 20 гривень, на рахунку
якої знаходилось 106 гривень, а всього на
суму 626 гривень. Після цього, ОСОБА_4,
утримуючи в руці вказаний мобільний
телефон та особа, матеріали відносно
якої виділені в окреме провадження,
відразу на зупинці громадського
транспорту «Вулиця Микитенка» в місті
Києві, вийшли із вагону трамвая та
пройшли до будинку № 15, по вулиці
Курнатовського, в місті Києві, де
останні були затримані працівниками
міліції та у ОСОБА_4 було виявлено і
вилучено мобільний телефон «Nokia Х-1»,
який належить ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4
вину у вчиненні інкримінованих йому
кримінальних правопорушеннях при
обставинах, викладених в
обвинувальному акті визнав повністю та
пояснив, що дійсно 20.03.2013 року після
обіду, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1,
де тимчасово проживав з неповнолітньою
дівчиною, вмовив останню здійснити
крадіжки мобільних телефонів. Після
цього розподіливши між собою ролі, вони
разом поїхали на зупинку громадського
транспорту «Чернігівська» в місті
Києві, де помітили що раніше незнайома
їм дівчина, розмовляє по мобільному
телефону. Закінчивши розмову вона
поклала мобільний телефон до кишені
своєї куртки, та зайшла у вагон трамваю
№ 28, який рухався в бік житлового
масиву «Троєщина», в місті Києві. Він
разом з неповнолітньою дівчиною,
зайшли слідом за потерпілою та
переконавшись, що за ним ніхто не
спостерігає викрав з кишені куртки
мобільний телефон. Потім передав його
неповнолітні особі і на наступній
зупинці вони вийшли з трамваю. Крім
цього, того ж дня, приблизно о 17 годині 10
хвилин, перебуваючи на зупинці
громадського транспорту «Юність» по
вулиці Миропільська, в місті Києві, він
разом з неповнолітньою особою,
помітили раніше незнайомого чоловіка,
який розмовляв по мобільному телефону.
Після закінчення розмови, потерпілий
поклав мобільний телефон до кишені
своєї куртки та зайшов у вагон трамваю
№ 28, який рухався в бік житлового
масиву «Троєщина», в місті Києві. Вони
зайшли за ним до трамваю та стали поруч.
Після цього, він викрав мобільний
телефон з кишені потерпілого, потім
передав його неповнолітній особі, а на
наступній зупинці вони вийшли з вагону
трамвая та направились в бік будинку №
15, по вулиці Курнатовського, в місті
Києві, де їх затримали працівники
міліції та вилучили два мобільних
телефони. Також додав, що щиро кається в
скоєному.

Покази ОСОБА_4 є послідовними,
логічними, а тому не викликають у суду
сумніву щодо правильності розуміння
обвинуваченим змісту обставин
правопорушень, добровільності та
істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4
в повному обсязі визнав свою вину у
вчиненні інкримінованих йому органом
досудового слідства кримінальних
правопорушеннях при обставинах,
викладених у обвинувальному акті та
беручи до уваги, що прокурор також не
оспорював фактичні обставини
провадження, і судом встановлено, що
учасники судового провадження, в тому
числі обвинувачений, правильно
розуміють зміст цих обставин та
відсутність сумніву щодо
добровільності їх позиції, роз'яснивши
їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про
те, що у такому випадку вони будуть
позбавлені права оспорювати фактичні
обставини провадження у апеляційному
порядку, вислухавши думку учасників
судового провадження, які не
заперечували проти розгляду
кримінального провадження, в порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд
визнає недоцільним дослідження
доказів стосовно тих фактичних
обставин провадження, які ніким не
оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши
обвинуваченого та дослідивши
матеріали кримінального провадження,
що характеризують особу
обвинуваченого, прийшов до висновку, що
винуватість ОСОБА_4 у вчиненні
інкримінованих йому кримінальних
правопорушеннях при обставинах,
викладених в обвинувальному акті,
доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає
доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні
правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185,
ч. 1 ст. 304 КК України, а саме:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у таємному
викраденні чужого майна (крадіжка),
вчиненому повторно, за попередньою
змовою групою осіб;

за ч. 1 ст. 304 КК України - у втягненні
неповнолітніх у злочинну діяльність.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4, суд
у відповідності до ст. 65 КК України
враховує ступінь тяжкості вчинених
кримінальних правопорушень, які є
злочином середньої тяжкості та тяжким
злочином, особу обвинуваченого, який
неодружений, не працює,
характеризується позитивно (т. 2 а.с. 51),
на обліку у лікаря психіатра не
перебуває (т. 2 а.с. 29), має розлад психіки
і поведінки внаслідок вживання
опіоїдів, синдром залежності та
перебуває під наркологічним
диспансерно-динамічним наглядом з
11.11.2002 року (т. 2 а.с. 30), раніше
притягувався до кримінальної
відповідальності.

Обставинами, які пом'якшують покарання
обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України,
суд визнає, щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання
обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України,
є рецидив злочинів.

З урахуванням даних про особу
обвинуваченого, ступеню тяжкості
вчинених ним кримінальних
правопорушень, суд вважає, що його
виправлення та перевиховання без
ізоляції від суспільства неможливе,
тому не вбачає підстав для
застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

В порядку ст.100 КПК України підлягає
вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК
України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 років
позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 304 КК України - у виді 3 років 6
місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України
призначити ОСОБА_4, за сукупністю
злочинів, шляхом поглинення менш
суворого покаранням більш суворим,
остаточне покарання у виді 3 років 6
місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4
обчислювати з 13 травня 2013 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання
вироком законної сили залишити без
змін - у виді утримання під вартою.

Речові докази у справі: мобільний
телефон «НТС», з сім-карткою мобільного
оператора «Лайф», з двома брелками -
залишити у володінні власника ОСОБА_2
(т. 1 а. с. 68-71); мобільний телефон «Нокіа Х
1», з сім-карткою мобільного оператора
«Лайф», - залишити у володінні власника
ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 103-107).

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 30 днів з дня проголошення, а
засудженим у той же строк з моменту
вручення йому копії вироку.

Суддя: