Головуючий по справі - Антонюк О.В.
Доповідач - Єлфімов О.В.
№ 11а-84-2007
УХВАЛА
ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

16
листопада 2007 року. м.
Київ.

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі: головуючого - полковника
юстиції ЄЛФІМОВ А О.В., суддів - полковника
юстиції ОКСЕНЕНКО О.М. та підполковника юстиції ЛАШЕВИЧА В.М., за участю старшого прокурора відділу
військової прокуратури Центрального регіону України підполковника юстиції
КУРАКІНА О.О., засудженого ОСОБА_1 та
захисника-адвоката ОСОБА_2, розглянув в
судовому засіданні апеляційні скарги засудженого і його адвоката на вирок
військового місцевого суду Рівненського гарнізону від 22 серпня 2007 року, яким колишній військовослужбовець військової
частини 2144 рядовий за контрактом

ОСОБА_1, що народися ІНФОРМАЦІЯ_1 в
місті Володимир-Волинський
Волинської області, українець,
раніше не судимий, засуджений за
ст. 286 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі
строком на 5
років, з позбавленням
права керувати транспортними
засобами строком на 3 роки , -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у
вироку, ОСОБА_1 скоїв злочин при таких
обставинах.

28 серпня 2006 року близько 23 годин 55 хвилин
ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ - 2121
державний номер НОМЕР_1, в салоні якого
знаходились громадяни ОСОБА_3
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, причому два останніх - на передньому
пасажирському сидінні, рухався по
автодорозі Білин - Огнівка Волинської області. При цьому він, в порушення вимог п.п. 2.3(6) і 12.1 Правил дорожнього
руху, не врахував наявну дорожню
обстановку, відволікся від
керування, в результаті чого автомобіль
з'їхав на узбіччя, а потім у кювет, де зіткнувся зі придорожнім деревом. В
результаті дорожньо-транспортної пригоди,
пасажири ОСОБА_7 і ОСОБА_6 загинули на місці пригоди, а останні отримали: ОСОБА_3 -тяжкі тілесні
ушкодження від яких вона померла в лікарні,
ОСОБА_5 -середньої тяжкості тілесні ушкодження, а
ОСОБА_4 - забій грудної клітки.

В своїх апеляційних скаргах адвокат та засуджений просять вирок суду 1
інстанції змінити та пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання, застосував щодо нього ст. 75 КК України, тобто звільнити його від відбуття покарання з
випробуванням.

В обґрунтування скарг апелянти зазначають,
що суд хоча і послався в вироку на низу пом'якшуючих обставин, однак всупереч своїм власним
переконанням, обрав ОСОБА_1 надто суворе
покарання. При цьому, на думку
апелянтів, по за увагою суду залишились
таки обставини, як визнання ОСОБА_1
своєї вини, дійове каяття, скоєння злочину у тверезому стані, часткове відшкодування збитків
потерпілим, позитивна характеристика а
також стан здоров'я засудженого (отримання інвалідності в результаті ДТП) і необхідність
надання допомоги матері. До того ж,
адвокат зазначає, що судом не
враховано думку потерпілої ОСОБА_7, яка
просила обрати підсудному міру покарання не пов'язану з позбавленням волі.

За твердженням захисника ОСОБА_2, ні
органами досудового слідства ні судом не встановлено дійсної причини дорожньо -
транспортної пригоди, а посилка на
порушення засудженим п.п. 2.3 (б) і 12.1 Правил дорожнього руху ґрунтується
лише на припущеннях, рівно як і те, що ОСОБА_1 міг заснути за кермом. На думку
адвоката, ОСОБА_1 або за травми
голови, яка мала місце раніше, або з невідомих інших причин, міг безпосередньо перед ДТП втрати
свідомість, що і стало дійсною причиною
пригоди. Тому захисником в скарги поставлені під сумнів висновки судово
-медичної, судово - психіатричній
експертиз, а також заключения експерта - авто
техніка.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищевикладене, захисник - адвокат
ОСОБА_2 рахує, що в зв'язку з
невідповідністю висновків суду,
викладених у вироку фактичним обставинам справи, а також надто суворою мірою покарання, призначеною ОСОБА_1, вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

В свою чергу ОСОБА_1, в додатковій
скарги стверджує, що нібито тільки зараз
він згадав істинні обставини події і, в
якості причини ДТП навів той факт, що
при руханні по дорозі, у його автомобіля
пропало світло і він, злякавшись, не зміг,
правильно зреагувати на це, що в
свою чергу і привело до дорожно - транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, виступ
засудженого ОСОБА_1, його
захисника, прокурора, який вважав необхідним вирок залишити без
змін а апеляційні скарги без задоволення,
перевіривши матеріали справи та доводи скарг, військовий апеляційний суд регіону приходить
до висновку, що скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Твердження апелянтів про те, що ОСОБА_1 за ст.286 ч.3 КК України засуджений
до необгрунтовано суворого покарання і без урахування конкретних обставин
справи, є безпідставними, оскільки висновки суду 1-ї інстанції
відповідають об'єктивним даним, які
всебічно досліджені в судовому засіданні та належним чином оцінені і підтверджуються
наведеними у вироку доказами, які
зібрані по справі.

В обґрунтування висновків суду про винність ОСОБА_1 в
порушенні правил водіння обґрунтовано покладені послідовні свідчення потерпілих
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10,
які не тільки погоджуються між собою, а і підтверджуються заключениями судово -
медичних експертів про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілим, а також протоколами огляду місця події, висновками експертів - автотехніка, психіатрів та іншими матеріалами. Експерти
психіатри, до того ж, після ретельного обстеження засудженого, всупереч твердженням захисника, прийшли до обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 ознак будь якого психічного
захворювання, а рівно тимчасового хворобливого
розладу психічної діяльності в період,
що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення не
виявлялося. Крім того, після отримання в
результаті ДТП травми, ступень змін зі сторони психіки у ОСОБА_1 не
така, що позбавляє його усвідомлювати
свої дії і керувати ними.

Об'єктивність, всебічність і
неупередженість з боку суду відноситься і до оцінки висновків експерта авто
техніка, стосовно механізму дорожньо
-транспортної пригоди, на сутність
якої, до того ж, не впливають і пояснення самого засудженого
стосовно трактування причин події.

Таким чином, давши належну правову
оцінку всім зібраним по справі доказам і приймаючи до уваги, що керуючи автомобілем ОСОБА_1, не врахував наявну дорожню обстановку, відволікся від керування, в результаті чого автомобіль з'їхав на
узбіччя, а потім у кювет, де зіткнувся зі придорожнім деревом, суд прийшов до правильного висновку про
порушення засудженим правил водіння, які
знаходяться в причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Тому його дії вірно кваліфіковані за ст. 286 ч.3 КК України.

Що стосується покарання, то воно
призначено ОСОБА_1 з урахуванням характеру та ступені суспільної небезпеки
скоєного, обставин справи та даних про
особу засудженого і його сімейний стан. При цьому суд, всупереч твердженням адвоката, не тільки послався на всі пом'якшуючи
покарання обставини, у тому числі і на
вказані в скаргах, а і урахував їх, застосувавши відносно ОСОБА_1 ст. 69 КК
України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, військовий апеляційний суд регіону

УХВАЛИВ:

Вирок військового місцевого суду Рівненського гарнізону
від 22 серпня 2007 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката та засудженого - без задоволення.