Справа № 473/1188/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" квітня 2015 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Зубар Н.Б.,

при секретарі Алдушиній І.Я.,

за участю прокурора Кіракосяна Т.А.,

державного виконавця Кирилова Ю.С.,

боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

зацікавленого особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Кирилова Ю.С. про виділення частки боржника фізичної особи ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про виділення частки боржника фізичної особи ОСОБА_1 у праві власності на квартиру по АДРЕСА_2 , обґрунтовуючи подання тим, що на примусовому виконанні в відділі державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області знаходиться виконавчий лист №1407/4633/2012, виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 04.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди в сумі 92419,00 грн. 06 лютого 2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області було розглянуто цивільну справу №473/5594/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області - про визначення часток, визнання права власності, звільнення майна з-під арешту. Рішенням суду за вказаним позовом вирішено позовні вимоги ОСОБА_3 та позов задоволено частково: визначено частки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме по 1/4 частці за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Однак, за результатами розгляду вказаної справи не визначено частку ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Також не визначено частку ОСОБА_1 у спадковій масі ОСОБА_5 . Враховуючи, що у боржника ОСОБА_1 є невиконані зобов`язання перед ОСОБА_2 на суму 92419,00 грн. згідно рішення суду, яке перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС Вознесенського МРУЮ, боржник самостійно вимоги виконавчого документу в повному обсязі не виконала, тому стягнення, згідно із поданням державного виконавця повинно бути звернено на майно боржника, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, частку якого необхідно визначити, вирішивши подання в порядку кримінального судочинства.

Представник ВДВС Вознесенського МРУЮ у судовому засіданні подання підтримав з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні подання підтримала.

Боржник ОСОБА_1 та зацікавлена особа ОСОБА_3 заперечували проти виділення частки боржника в спадковій масі, пояснивши, що спадщину після смерті ОСОБА_5 вони ще не прийняли.

В судове засідання, призначене на 17.04.15 року, зацікавлена особа ОСОБА_4 - не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому згідно із вимогами ч.4 ст.539 КПК України суд вважає за можливе розглядати подання у його відсутності.

Прокурор зазначив, що існують підстави для відмови у задоволенні подання державного виконавця, оскільки відповідно до вимог ст. 537 КПК України передбачений перелік питань, які вирішують судом під час виконання вироків, до якого питання щодо визначення та виділення в натурі частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - не входить.

Дослідивши матеріали подання та матеріали кримінальної справи, прийнявши до уваги думку інших учасників судового провадження суд прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, наданих учасниками процесу, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2012 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України і із застосуванням ст.69 КК України їй було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Цим же вироком стягнено із засудженої ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 92419 грн. матеріальної та моральної шкоди. У вироку не вирішувалися питання про арешт майна засудженої ОСОБА_1 та про звернення на нього стягнення на нього в порядку виконання вироку. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 травня 2014 року засудженій ОСОБА_1 було замінено невідбуту частину покарання на виправні роботи на строк 1 рік 2 місяці.

Згідно із ч.3 ст.535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно із супровідними листами Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2013 року №15 та №16 до Вознесенського ВДВС було направлено два виконавчі листи про стягнення із засудженої ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди та про стягнення витрат на експертизу. Про результати виконання вироку в частині стягнення із засудженої ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди та про стягнення витрат на експертизу - матеріали кримінального провадження №1407/4633/2012 не містять жодної інформації від Вознесенського ВДВС.

Відповідно до вимог ст.537 КПК України передбачений перелік питань, які вирішують судом під час виконання вироків.

Згідно із ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: законність. Частина 1 ст.9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. В п.43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно із п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» - питання, які виникають під час та після виконання вироку у потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та інших осіб, що стосуються цивільного позову, розглядаються судом за правилами КПК (стаття 539).

Частиною 6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Рышенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області выд 06 лютого 2015 року по справі №473/5594/14-ц було визначено частки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у квартирі в АДРЕСА_3 по 1/4 за кожним із них. Частки інших двох співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визначено не було. Зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, було встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого Знам`янським відділком Одеської залізниці 19.01.1995 року ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 була надана в спільну сумісну власність квартира в АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ч.2 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що при набутті права власності на вказану квартириу між сторонами не було домовленості про те, що їх частки у праві власності не є рівними. Зважаючи на це, що законом і рішенням суду не встановлено нерівність часток сторін у праві власності на вказану квартиру, суд вважає, що частки всіх співвласників є рівними. Тобто ОСОБА_1 належить право власності на ? квартири.

Вимоги державного виконавця про визначення частки ОСОБА_1 у спадковій масі ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Тобто це право, а не обов`язок спадкоємця. Також у ОСОБА_1 є право на відмову від прийняття спадщини, яке передбачено ч.1 ст.1273 ЦК України. Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 вжила заходів, спрямованих на прийняття спадщини після смерті доньки державним виконавцем надано не було.

За таких обставин суд вважає, що подання виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції про виділення частки в майні боржника ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст. 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Подання державного виконавця ВДВС державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Кирилова Ю.С. про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами - задовольнити частково.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_3 , якою вона володіє спільно з іншими особами, встановивши, що боржнику належить на праві власності 1/4 частка вказаної квартири.

Відмовити в задоволенні вимоги державного виконавця про визначення частки ОСОБА_1 у спадковій масі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду (підпис) Н.Б.Зубар

Згідно оригіналу:

Суддя: