11-кп/775/142/2015(м)
266/5145/13-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ОСОБА_5

ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Приморського району міста Маріуполя ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в місті Маріуполі, громадянку України, із середньою освітою, пенсіонерку, раніше не судиму, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано не винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Органами досудового розслідування вставлено, що ОСОБА_9 08 вересня 2013 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи навмисно, в ході сварки, що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, взявши в руки ніж, переслідуючи мету протиправного заподіяння смерті іншій людині, навмисно нанесла один удар в область тулуба свого колишнього чоловіка ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, проникаюче в плевральну з ушкодженням серцевої м`язи, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя і таке, що призвело до смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця, що ускладнилась гострим загальним малокров`ям внутрішніх органів.

Суд першої інстанції, виправдовує ОСОБА_9 встановив, що перелічені у кримінальному провадженні докази отримані з порушенням порядку, встановленого діючим кримінальним процесуальним законодавством щодо здійснення досудового розслідування та проведення слідчих дій, а також внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, як права особи на захист.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ст.ст.86,87,89 КПК України, суд першої інстанції прийняв рішення про визнання недопустимим та такими, що не можуть бути використаними при ухваленні судового рішення наступні надані стороною обвинувачення докази:

- висновки судово-медичної експертизи №1956 від 26.09.2013 року трупа потерпілого ОСОБА_10 ; /а.с.21-22/

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.09.2013 року та відеозапис до нього; /а.с.74-77/

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи у ОСОБА_9 від 25.09.2013 року; /а.с.84/

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи у ОСОБА_11 від 15.10.2013 року; /а.с.86/

- висновки судово-медичної імунологічної експертизи № 4009 від 18.10.2013 року; /а.с.90-93/

- висновки судово-медичної експертизи №1956/82 від 29.10.2013 року;/а.с.108/

- висновки медико-криміналістичної експертизи №МК-639 від 24.10.2013 року;/а.с.96-98/

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ..

З досліджених під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції встановлено також наступне.

З протоколу огляду місця події від 08.09.2013 року слід, що під час огляду будинку АДРЕСА_1 на ліжку-софі в одній з кімнат будинку виявлений труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті. Обстановка в кімнаті не порушена, слідів боротьби не виявлено. З місця події вилучено два кухонних ножа та змиви с плям бурого кольору, /а.с. 10-14/

Згідно протоколу додаткового огляду місця події від 09.09.2013 року, під час огляду ділянки місцевості поблизу будинку АДРЕСА_1 , виявлений та вилучений ніж з плямами бурого кольору. /а.с.42/, а також показання допитаного судом свідка ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції зробив висновок про те, що вище зазначені докази підтверджують наявність лише події кримінального правопорушення, однак не є достатніми для встановлення винуватості обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та цілі його вчинення, оскільки не доводять вчинення саме обвинуваченою ОСОБА_9 вбивства ОСОБА_10 .

Надані суду обвинуваченою ОСОБА_9 під час допиту первинні пояснення, якими свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, вона визнала частково, не заперечуючи факт настання смерті ОСОБА_10 від її дій, суд прийняти до уваги, як такі, що встановлюють фактичні обставини кримінального правопорушення та її винуватість, не може, оскільки під час їх перевірки судом в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами, а також спростовані поясненнями допитаних, як самою потерпілою, так і свідка ОСОБА_11 ..

Так, свідок ОСОБА_11 повідомив, що його мати ОСОБА_9 ні в чому не винна, а проти себе він давати свідчення відмовляється.

Потерпіла ОСОБА_15 заявила, що її мати ОСОБА_9 не вбивала батька, через що вона відмовилась в суді давати показання.

При цьому суд першої інстанції вважає необхідним звернути уваги, що вказані особи є близькими родичами, як обвинуваченої так і потерпілого ОСОБА_10 , та погодилися надавати будь-які пояснення лише після надання ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснень, якими вона свою винуватість заперечувала повністю.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані.

З цим вироком суду не погодився заступник прокурора Приморського району м. Маріуполя. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження заступник прокурора ОСОБА_7 до початку розгляду в апеляційної інстанції кримінального провадження змінив апеляційну скаргу, та просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, висновків суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, неповноту судового розгляду, суд першої інстанції не вірно дав належну правову оцінку діям обвинуваченої, а також у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_9 винною за ст.. 115 ч.1 КК України призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Провівши по кримінальному провадженню апеляційний розгляд у відповідності з вимогами ст..405 КПК України, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати вирок суду першої інстанції, захисника та обвинувачену ОСОБА_9 яки заперечували в задоволені апеляції, перевірив матеріали кримінального провадження, колегія вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню та ухваленню нового вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Відповідно до вимог ст.420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Так відповідно до положень ст. ст. 94, 370 КПК України суд при розгляди кримінального провадження повинен безпосередньо дослідити докази , оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, та ухвалити законний і обґрунтований вирок.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, положення зазначених норм КПК України судом першої інстанції в повному обсязі не дотримані.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновки про виправдання ОСОБА_9 дійшов до висновку про недопустимість окремих доказів, досліджених під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 ст. 87 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав, коли суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

6) отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Судова колегія погоджується с висновками суду першої інстанції про визнання недопустимими окремих доказів яки були наданні стороною обвинувачення, а саме

- висновки судово-медичної експертизи №1956 від 26.09.2013 року трупа потерпілого ОСОБА_10 ; /а.с.21-22/

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.09.2013 року та відеозапис до нього; /а.с.74-77/

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи у ОСОБА_9 від 25.09.2013 року; /а.с.84/

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи у ОСОБА_11 від 15.10.2013 року; /а.с.86/

- висновки судово-медичної імунологічної експертизи № 4009 від 18.10.2013 року; /а.с.90-93/

- висновки медико-криміналістичної експертизи №МК-639 від 24.10.2013 року;/а.с.96-98/

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки суд ретельно перевірив обґрунтованість цих доказів та дав їм належну правову оцінку у судової колегії не має сумнівів в правильності висновків с цього приводу.

Разом з тим, прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

У мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Судова колегія розглянувши кримінальне провадження по суті, встановила що суд в заголі не мотивував з яких самих підстав він відкинув наданні стороною обвинувачення докази, показання свідка ОСОБА_14 який свідчив що тимчасово мешкав в будинку АДРЕСА_1 , де мешкали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та був очевидцем скоєння злочину, протоколу огляду ножа від 9.09. 2013 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання, а саме ножа, яким було скоєно злочин, а також акту судово-психіатричної експертизи та висновкам експерта № 1133 від 9.09.2013 року щодо ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню внаслідок його необґрунтованості.

Розглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку апеляційний суд,

встановив :

ОСОБА_9 08 вересня 2013 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_16 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи навмисно, в ході сварки, що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, взявши в руки ніж, переслідуючи мету протиправного заподіяння смерті іншій людині, навмисно нанесла один удар в область тулуба свого колишнього чоловіка ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, проникаюче в плевральну з ушкодженням серцевої м`язи, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя і таке, що призвело до смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця, що ускладнилась гострим загальним малокров`ям внутрішніх органів.

В судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень не визнала, але не заперечувала що між нею та потерпілим була сварка, однак вона не вбивала потерпілого.

Однак з показань свідку ОСОБА_14 вбачається, що 08 вересня 2013 року ввечері він знаходився в одному будинку з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , де останні після вживання спиртних напоїв розмовляли в іншій кімнаті, між ними була сварка. Далі було затишшя протягом десь 5 хвилин, а потім в кімнату, де він знаходився, зайшов ОСОБА_11 та став розповідати про якийсь мобільний телефон, який йому начебто купила ОСОБА_9 та віддасть наступного дня. Очевидцем нанесення удару потерпілому він не був. В подальшому в кімнату зайшла ОСОБА_9 та покликала їх в кухню зі словами: «Підіть, подивіться, що я наробила». ОСОБА_11 пішов першим, а він - після нього. Зайшовши в кухню, він побачив, що ОСОБА_11 тримав у руці ніж, а ОСОБА_10 лежав на дивані. Він вибіг на двір та став викликати «швидку». Коли приїхала бригада швидкої медичної допомоги, лікарі констатували смерть ОСОБА_10 .. Хто та як наніс удар ножем ОСОБА_10 , він не бачив.

Саме такі пояснення він давав і на досудовому слідстві де він детальним чином, по хвилинам розповів про обставини скоєння злочину, при цьому він вказував де знаходились потерпілий та підозрювана, де знаходився він особисто, та свідок ОСОБА_11 що при цьому кожен з них казав друг другу, та що кожен з них робив після скоєння злочину.

Ставити під сумнів показання свідка або вважати, що ця особа обмовляла підозрюваною, судова колегія підстав не має.

Під час досудового слідства була проведена амбулаторна судова-психіатрична експертиза (а.с. 102-106), яка була в повному обсязі досліджена у ході апеляційного розгляду. Висновки якої вказують на те, що ОСОБА_9 під час вчинення дій за якими їй пред`явлено обвинувачення в стані тимчасового розладу не знаходилась, вона могла усвідомлювати та керувати своїми діями. Більш того, в мотивувальної частини ОСОБА_9 не заперечувала що між нею та потерпілим виник конфлікт, та вона вдарила ножем потерпілого.

Судова колегія звертає увагу, що пояснення свідка ОСОБА_14 узгоджуються с поясненнями обвинуваченої ОСОБА_9 яки вона давала під час проведення експертизи і яки були предметом дослідження у судовому засіданні

Данні обставини вказують що в приміщені де були скоєні злочини дії, крім зазначених осіб, а саме самою ОСОБА_16 , потерпілого в одній кімнаті, та свідка ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 в сусідній кімнаті більш ні кого ні було, теж самі обставини вказують на час та місце скоєння правопорушення, а у сукупності з висновками судово-медичної експертизи № 1133 ( а.с. 59) яки встановили тілесні ушкодження у обвинуваченої підтверджують сварку та наявність конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, ще вказує на мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, ці встановленні судовою колегією висновки, надають підстави вважати що ОСОБА_9 діяла спрямовано, умисно для заподіяння смерті людини.

Висновки судово-медичної експертизи № 1956/82 від 29.10.2013 року в загалі не були предметом розгляду у судовому засіданні, однак суд визнав цій доказ недопустимим та таким, що не може бути використаним при ухвалення судового рішення. Судова колегія визнає цей доказ як факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень у вигляді одного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, що починається раною на шкірі, перетинає грудину, проникаюче в плевральну порожнину з ушкодженням серцевої м`язи, яки є небезпечни для життя і таке, що призвело до смерті потерпілого.

Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця, що ускладнилося гострим загальним малокров`ям внутрішніх органів.

Судова колегія приймає до уваги, що ніж як знаряддя злочину був вил учинений саме в тому місті на який вказав свідок ОСОБА_19 крім того колегія встановила і той факт що саме цей ніж був впізнаний як самою ОСОБА_9 так і свідком ОСОБА_20 .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції постановляючи виправдувальний вирок, фактично виклав лише свої міркування з посиланнями на певні норми законів не проаналізувавши належним чином вказані показання свідка ОСОБА_14 , в сукупності з вищенаведеними доказами обмежився загальними фразами про недостатність та недопустимість цих доказів.

З таких обставин, висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_9 без дотримання вказаних норм кримінально процесуального закону, а саме ст.ст. 94, 370 УПК України є неправильним, таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про невинуватість ОСОБА_9 , а також невірно дав правову оцінку вищезазначеним доказам .

У зазначеному випадку сукупність доказів, а саме показання свідка ОСОБА_14 як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні, висновки судово-психіатричний експертизи, висновки судово-медичної експертизи № 1956/82 від 29.10.2013 року, установленні факти вилучення та впізнання ножа , дають підстави вважати що вказаних доказів достатньо щоб зробити висновок про винуватість ОСОБА_9 в скоєним злочину.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України доведена наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами.

Дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ст.. 115 ч.1 КК України оскільки вона скоїла вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людини.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, яке є особливо тяжким злочином , особу винного, яка досягла пенсійного віку, за місцем мешкання характеризується негативно, за місцем роботи позитивно, раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання, апеляційний суд не вбачає.

Обставин, які обтяжують покарання - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді обмеження волі, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Речові докази по справі, а саме ніж вилучений з місця події та лоскіт шкіри яки знаходяться у СВ Приморського РВ Маріупольского МУ ГУМВС України в Донецької області-знищіти.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 414, 420, 370, 373 374 КПК України, апеляційний суд,-

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Виправдувальний вирок Приморського районного суду м. Мариуполя Донецької області від 2 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч1 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_9 .

Речові докази по справі, а саме ніж вилучений з місця події та лоскіт шкіри яки знаходяться у СВ Приморського РВ Маріупольского МУ ГУМВС України в Донецької області-знищіти.

Вирок апеляційного суду набирає чинності негайно.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення а засудженому який знаходиться під вартою у той же строк з дня отримання копію вироку.

Судді