АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/142/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002008 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, вдівця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.04.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва за ст. 140 ч. 1 КК України в редакції 1960 року до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 46-1 КК України в редакції 1960 року на 1 рік;

- 19.01.2001 року Ватутінським районним судом м. Києва за ст. 140 ч. 2, 43 КК України в редакції 1960 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 27.08.2002 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 27.03.2008 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 25.02.2011 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 18.07.2012 року звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково на 6 місяців 22 дні,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,

встановила:
Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення за ст. 198 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 по даному вироку і вироку Оболонського районного суду м. Києва від 31 грудня 2013 року призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд першої інстанції, 07 лютого 2013 року, приблизно о 18.00, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на території ринку «Лісовий» біля станції метро «Лісова» по вул. Кіото, 2 в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_10 та витяг з правої кишені її шуби мобільний телефон, тим самим повторно, таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме, мобільний телефон «Nokia Asha-300 red», вартістю 903 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 20 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 100 грн., з карткою пам`яті «MicroSD», ємкістю 2 Гб, вартістю 19 грн., а всього на загальну суму 1042 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди.

Крім того, 03 квітня 2013 року, приблизно о 15.10, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись у підземному переході до станції метро «Лісова» по вул. Кіото, 2 в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до раніше незнайомої неповнолітньої ОСОБА_11 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, витяг з лівої кишені її куртки мобільний телефон «Nokia Asha-200 Blue», який належить матері ОСОБА_11 - потерпілій ОСОБА_12 , тим самим, повторно таємно викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме мобільний телефон «Nokia Asha-200 Blue», вартістю 628 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life», вартістю 10 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 0,36 грн., з карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 35 грн., з карткою пам`яті «MicroSD», ємкістю 2 Gb, вартістю 75 грн., а всього на загальну суму 758 грн. 36 коп.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди.

Крім того, 19 лютого 2014 року, приблизно о 17.00, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні аптеки, розташованої по вул. Гната Юри, 9 в м. Києві, звернув увагу на ОСОБА_13 , яка з метою проведення розрахунку за лікарські засоби, дістала з гаманця купюру номіналом 500 гривень, однак розрахувалась іншими грошима, сховавши вказану грошову купюру назад в гаманець. Побачивши, що ОСОБА_13 поклала гаманець з грошима в свій рюкзак, який одягнула ззаду на плечі, що позбавляло її можливості належним чином слідкувати за своїми речами, обвинувачений ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, пішов слідом за ОСОБА_13 , яка направлялась до шляхопроводу, розташованому над колією швидкісного трамваю біля перехрестя пр. Л. Курбаса - вул. Картвелішвілі в м. Києві, де приблизно о 17.50, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, наблизився до ОСОБА_13 та розстібнувши замок рюкзака останньої, схопив рукою належний потерпілій гаманець, вартістю 400 грн., в якому знаходились гроші в сумі 518 грн., а всього майна на загальну суму 918 грн., однак довести злочин до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий ОСОБА_14 , разом з майном, яке він намагався викрасти.

Крім того, 27 лютого 2014 року, близько о 15.30, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись біля продовольчого кіоску, по пр. Перемоги, 36, в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_15 та скористався тим, що останній не звертає на нього уваги, витяг лівою рукою з лівої кишені куртки ОСОБА_15 мобільний телефон, тим самим повторно, таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_15 , а саме: мобільний телефон «HTC Desire DV200», вартістю 1400 грн., з карткою пам`яті 4ГБ, вартістю 150 грн. та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 30 грн., а всього на загальну суму 1605 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди.

Крім того, 24 квітня 2014 року, приблизно о 14.00, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись біля виходу з підземного переходу до станції метро «Лісова» в сторону вул. Попудренка в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов ззаду до раніше незнайомої ОСОБА_16 , яка позаду за собою тягла візок, і будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, відкрив візок та повторно, таємно викрав чуже майно, що належить останній, а саме, сумку, вартістю 100 грн., в якій були мобільний телефон «Nokia 1200», вартістю 400 грн., з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 20 грн., мобільний телефон «Nokia 2600с-2», вартістю 400 грн., з карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 25 грн., грошові кошти в сумі 403 грн., а всього на загальну суму 1588 грн.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_16 матеріальної шкоди.

24.04.2014 року, приблизно о 14.00 годині, обвинувачений ОСОБА_9 знаходячись біля виходу з підземного переходу до станції метро «Лісова» в сторону вул. Попудренка в м. Києві, достовірно знаючи, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись біля виходу з підземного переходу до станції метро «Лісова» в сторону вул. Попудренка в м. Києві, повторно таємно викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_16 , а саме, сумку, вартістю 100 грн., в якій були мобільний телефон «Nokia 1200», вартістю 400 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 20 грн., мобільний телефон «Nokia 2600с-2», вартістю 400 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 25 грн., грошові кошти в сумі 403 грн., чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1588 гривень, заздалегідь не обіцяючи, отримав майно, завідомо здобуте злочинним шляхом, а саме сумку, вартістю 100 грн., в якій були мобільний телефон «Nokia 1200», вартістю 400 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 20 грн., мобільний телефон «Nokia 2600с-2», вартістю 400 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої були кошти в сумі 25 грн.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, повторно, та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, повторно, обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України - заздалегідь не обіцяне отримання майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суд скасувати та розглянути його клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році». Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_9 була повернута останньому у зв`язку з невідповідністю вимогам кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить про пом`якшення призначеного покарання, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку прийшов до помилкового висновку про те, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Вважає, що суд не достатньо врахував стан його здоров`я, те, що він щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів, відшкодував потерпілому шкоду, має на утриманні матір пенсійного віку, яка потребує догляду, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, повторно, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за його згодою в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому згідно ч.2 ст.394 КПК України перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

По епізоду щодо потерпілої ОСОБА_16 висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, повторно, що кваліфіковано судом за ч. 3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , даними протоколу огляду місця події від 24.04.2014 року та іншими письмовими доказами, в їх сукупності, і не оскаржується обвинуваченим в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до положень ст.404 КПК України про межі судового розгляду, апеляційним судом не переглядається.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на певний строк, суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд врахував його щире каяття, і дійшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

За матеріалами справи ОСОБА_8 п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив, суспільно корисною працею не займався, а продовжив злочинну діяльність.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності, на думку колегії суддів, за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом враховано визнання ним своєї вини, про що прямо зазначено у вироку при врахуванні пом`якшуючої покарання обставини.

Наведені в апеляції доводи про наявність на утриманні обвинуваченого престарілої матері не підтверджується матеріалами кримінального провадження, оскільки обвинувачений тривалий час знаходився в місцях позбавлення волі, а після звільнення не працював.

Отримані під час апеляційного розгляду з Київського слідчого ізолятора дані про стан здоров`я обвинуваченого, який є задовільним і відповідає перебігу наявного захворювання, також не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання.

Враховуючи викладене, підстав для застосування щодо нього ст.75 КК України, як про це він просить в апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року у зв`язку із суворістю призначеного обвинуваченому покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4