ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого
Слинька С.С.,

суддів
Колесниченка В.М., Мороза М.А.,

за участю прокурора Вергізової
Л.А.,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 18 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
потерпілої ОСОБА_1 на вирок
Генічеського районного суду
Херсонської області від 19 липня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 18 лютого 2014
року щодо ОСОБА_2

Вищевказаним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України,

раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до
покарання у штрафу у розмірі 200
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути на користь
потерпілої ОСОБА_1 з Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» 2374,90 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої злочином, 2550 грн. - моральної
шкоди, з ОСОБА_2 2450 грн. - моральної
шкоди, 909,52 грн. витрат на правову
допомогу; на користь ОСОБА_3 з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» 2000 грн. - моральної
шкоди.; на користь ОСОБА_4 з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» 2000 грн. - моральної
шкоди, 204,25 грн. - матеріальної шкоди; на
користь ОСОБА_5 - з Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» 2000 грн. - моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою суду апеляційної інстанції
указаний вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано
винуватою та засудженого за вчинення
злочину за таких обставин.

16 серпня 2011 року приблизно о 17.00 год.
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«Шевроле Авео», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рухаючись по вул. Леніна на
перехресті вул. Леніна і вул. К. Маркса у
м. Генічеську Херсонської
області, у порушення п. 16.13 Правил
дорожнього руху України, перед
поворотом наліво не надала дорогу
зустрічному автомобілю марки «ВАЗ111940
110 30», реєстраційний номер НОМЕР_2, який
рухався прямо, в результаті чого
допустила зіткнення автомобіля, яким
керувала, із автомобілем під
керуванням ОСОБА_5 В результаті
дорожньо-транспортної події ОСОБА_1
отримала середньої тяжкості тілесні
ушкодження, а пасажири автомобіля
марки «ВАЗ111940 110 30» ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 - легкі тілесні ушкодження, що
потягли короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1
порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_2 та направлення
справи на новий судовий розгляд через
невідповідність призначеного їй
покарання ступеню тяжкості злочину та
даним про особу останньої внаслідок
м'якості, а також неправильне
вирішення цивільного позову. Вважає,
що суд повною мірою не врахував
тяжкості злочину, його наслідків,
відсутності відшкодування завданої
шкоди, відсутність обставин, що
пом'якшують покарання, невизнання вини,
та безпідставно призначив найменш
суворе із видів покарань, передбачених
санкцією статті, у мінімальному
розмірі. Вважає, що розмір визначеного
відшкодування за завдану злочином
моральну шкоду, не відповідає
характеру завданої злочином шкоди, а
судове рішення в частині вирішення її
цивільного позову, а також цивільного
позову в інтересах малолітньої ОСОБА_5
невмотивоване. Вважає, що апеляційний
суд на вказані порушення уваги не
звернув та безпідставно залишив її
апеляцію без задоволення.

У запереченнях на касаційну скаргу
засуджена ОСОБА_2 зазначає про
необґрунтованість доводів скарги та
просить судові рішення щодо неї
залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який зазначав про
необґрунтованість касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, викладені у скарзі,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960
року підставами для скасування або
зміни судових рішень судом касаційної
інстанції є лише істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину і особі
засудженого.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом при
призначенні ОСОБА_2 покарання
враховано тяжкість злочину, що
належить до категорії злочинів
невеликої тяжкості та вчинений з
необережності, дані про особу
засудженої, яка вперше притягується до
кримінальної відповідальності,
відсутність обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання. Зваживши також на
невизнання вини та відсутність
відшкодування завданих збитків, суд
призначив основне покарання у межах
санкції статті, що передбачає
відповідальність за вчинений злочин із
призначенням додаткового покарання у
виді позбавлення права керувати
транспортними засобами, яке на думку
колегії суддів, є таким, що відповідає
меті покарання, визначеній ст. 65 КК
України.

Із матеріалів кримінальної справи
вбачається, що ухвалою Генічеського
районного суду Херсонської області від
03 червня 2014 року ОСОБА_2, яка є особою
пенсійного віку, на підставі поданої
нею заяви було звільнено від
відбування призначеного вироком суду
невідбутого покарання на підставі п.
«г» ст. 14 Закону України «Про амністію у
2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Доводи касаційної скарги про
необґрунтованість висновків суду
першої інстанції щодо вирішення
цивільного позову в частині стягнення
коштів за завдану злочином моральну
шкоду колегія суддів також вважає
безпідставними.

З матеріалів справи убачається, що при
визначенні розміру моральної шкоди, що
підлягає відшкодуванню потерпілим суд
правильно врахував конкретні
обставини справи, особу винної, яка є
непрацездатною, її вік, характер
тілесних ушкоджень, отриманих
потерпілою у виді перелому ноги
середньої тяжкості, перенесених
фізичних та моральних страждань, та
страждань малолітньої ОСОБА_5,
отриманих внаслідок легких тілесних
ушкоджень, спричинених в результаті
дорожньо-транспортної події.

Згідно положень статей 23, 1167 ЦК України,
а також роз'яснень, що містяться в п. п. 9,
10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року,
суд обґрунтував, що відшкодування
завданої моральної шкоди у сумі 5000 грн.
потерпілій ОСОБА_1 (з них 2500 грн. -із
страхової компанії, 2500 грн. - із
засудженої), а також у сумі 2000 грн. -
ОСОБА_5 з урахуванням вимог розумності
і справедливості є співмірним їх
фізичним та моральним стражданням,
завданим діями винного внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Доводи про неправильне стягнення із
засудженої витрат на відшкодування
моральної шкоди містились також у
апеляції потерпілої та були ретельно
перевірені апеляційним судом, який
визнав обґрунтованим висновок суду
першої інстанції в частині вирішення
цивільного позову. Його ухвала
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року та з наведеними у ній висновками
погоджується колегія суддів.

Таким чином, на думку колегії суддів,
рішення суду про розмір відшкодування
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню із засудженої відповідає
вимогам закону, характеру та обсягу
моральних страждань потерпілих,
узгоджується з принципом розумності та
справедливості.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
тягнуть за собою безумовне скасування
чи зміну постановлених щодо ОСОБА_2
судових рішень, за матеріалами справи
не встановлено.

У зв'язку з наведеним, підстав для
задоволення касаційної скарги
потерпілої колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 394-396 КПК України 1960 року та п.
п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Генічеського районного суду
Херсонської області від 19 липня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 18 лютого 2014
року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а
касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 -
без задоволення.

С у д д і :

С.С.Слинько В.М. Колесниченко М.А. Мороз