Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,

суддів: ОСОБА_15, ОСОБА_16,

за участю прокурора ОСОБА_17,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 січня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року щодо ОСОБА_2

Указаним вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_5, громадянина України, неодноразово судимого, востаннє - за вироком від 06 березня 2006 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК із застосуванням положень ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років; звільненого 24 листопада 2010 року після відбуття строку покарання,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК - на строк одинадцять років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст. 185 КК - на строк чотири роки; за ч. 3 ст. 186 КК - на строк п'ять років; за ч. 4 ст. 187 КК - на строк дев'ять років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 309 КК - на строк два роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_2 визначено у виді позбавлення волі на строк дванадцять років із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Апеляційний суд змінив вирок місцевого і виключив із його вступної частини посилання на судимість ОСОБА_2 від 15 квітня 1985 року. У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочинів у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за таких обставин.

03 лютого 2011 року близько 14.00 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_2 повторно таємно викрав 2000 грн ОСОБА_4

Він же 01 серпня 2011 року близько 16.00 год. із квартири АДРЕСА_2 повторно таємно викрав 5000 грн ОСОБА_5

У двадцятих числах грудня 2011 року вдень, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3, ОСОБА_2 повторно таємно викрав звідти майно ОСОБА_6 на суму 200 грн.

В останніх числах грудня 2011 року приблизно о 18.00 год. він повторно проник у квартиру АДРЕСА_4, звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 на суму 900 грн.

Увечері 03 лютого 2012 року ОСОБА_2 повторно проник у будинок по АДРЕСА_2, звідки із застосуванням насильства до ОСОБА_5, яке не було небезпечним для її життя й здоров'я, відкрито викрав майно потерпілої на суму 4600 грн.

Того ж дня близько 23.00 год. він повторно проник у будинок по АДРЕСА_6, звідки із застосуванням насильства до ОСОБА_8, яке не було небезпечним для її життя й здоров'я, відкрито викрав майно потерпілої на суму 682 грн.

12 січня 2012 року вдень ОСОБА_2 проник у будинок ОСОБА_9 по АДРЕСА_7, звідки повторно викрав майно потерпілої на суму 5000 грн. Коли ОСОБА_9 викрила його, він для утримання викраденого напав на потерпілу і з метою її умисного вбивства задушив хустиною.

Крім того, ОСОБА_2 05 лютого 2012 року близько 18.15 год. на зупинці громадського транспорту «7-й кілометр» по вул. Старих Більшовиків незаконно придбав без мети збуту у невстановленої особи наркотичний засіб - опій ацетильований об'ємом близько 2,7 мл, який незаконно зберігав і перевозив без мети збуту повторно. Частину цього засобу він ужив, а з іншою частиною вагою 0,135 г (у перерахунку на суху речовину) був 06 лютого 2012 року близько 01.00 год. затриманий працівниками міліції по вул. Глезоса, 24.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і направити справу на новий судовий розгляд, оскільки, на його думку, справу розглянуто з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, порушенням права засудженого на захист, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року, оскільки в ній не зазначено підстав, через які апеляцію засудженого визнано необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши справу, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 309 КК, суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 334 КПК 1960 року.

З вироку місцевого та ухвали апеляційного судів убачається, що засуджений, хоча й оспорював факт вчинення ним щодо потерпілих злочинних дій, зазначених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, проте під час досудового слідства (як встановили суди) свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнавав повністю і написав явки з повинною, в яких детально описав усі події таким чином, як міг це зробити лише їх виконавець.

Доводи про те, що всі докази у справі й обвинувачення щодо ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях та на доказах, які було здобуто незаконними методами слідства, а також на показаннях свідків, котрі, начебто, не були свідками події, що порушення під час судового слідства вимог ст. 357 КПК 1960 року і про недопустимість покладених в основу обвинувачення доказів ретельно перевірялись місцевим та апеляційним судами і не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується колегія суддів. Крім того, як убачається з вироку, процесуальних прав ОСОБА_2 під час досудового та судового провадження у справі не було порушено - їх у повному обсязі реалізовано.

Твердження сторони захисту про застосування органами досудового слідства до засудженого недозволених методів (зокрема, під час написання ОСОБА_2 явок із повинною) були предметом перевірки місцевого та апеляційного суду, проте не знайшли свого підтвердження, адже з постанови прокуратури м. Кривого Рогу від 11 квітня 2013 року про закриття кримінальної справи убачається, що до ОСОБА_2 не застосовувалися методи психічно та фізичного впливу з боку працівників правоохоронних органів. У колегії суддів немає підстав сумніватись у такому висновку, адже його зроблено (після належної перевірки) установою, незалежною від слідчих органів внутрішніх справ, - прокуратурою; цей висновок є неупередженим і достатньо вмотивованим.

Крім того, як убачається з вироку, винуватість доведено не тільки показаннями засудженого, даними під час досудового розслідування справи.

Твердження про порушення права обвинуваченого на той момент на захист під час проведення слідчих дій за епізодом, кваліфікованим за ч. 3 ст. 186 КК, є необґрунтованими, адже суперечать матеріалам справи, тому що захисник у ОСОБА_2 з'явився тоді, коли він цього забажав. Участь захисника не була обов'язковою за характером інкримінованого ОСОБА_2 злочину, який розслідувався спочатку окремо, та за даними про його особу.

Про наявність у засудженого умислу на розбій та умисне вбивство ОСОБА_9 свідчить характер його дій, локалізація заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, ступінь їх тяжкості та спосіб позбавлення життя (задушення). Про все це вказав сам ОСОБА_2 під час відтворення обстановки та обставин події так детально, як міг розказати лише виконавець злочину. Зміст протоколу цієї слідчої дії узгоджується з усіма іншими здобутими у справі доказами, зокрема з висновками судово-медичних експертиз про характер та причини виникнення виявлених на тілі потерпілої тілесних ушкоджень..

Колегія суддів звертає увагу й на те, що під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи (тобто коли поруч були лише лікарі-експерти) ОСОБА_2 також у подробицях описав обставини вбивства ОСОБА_9

Про корисливий мотив вбивства свідчить, крім іншого й те, що під час обшуку місця проживання засудженого було виявлено та вилучено деякі речі потерпілої ОСОБА_9

Винність засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується й сукупністю інших доказів, які доповнюють один одного і узгоджуються між собою та з показаннями самого засудженого ОСОБА_2 на досудовому слідстві, а саме з показаннями потерпілої ОСОБА_10 (яка підтвердила факт смерті її матері та пропажу 4000 грн та ордена), свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (котра була понятою під час обшуку місця проживання ОСОБА_2). Остання показала, що обшук проходив без порушень і під час нього було виявлено та вилучено орден, який належав ОСОБА_9, чим спростовано доводи про те, що речі потерпілої підкинули працівники міліції.

Перевірено було судом і алібі засудженого, для чого за клопотанням сторони захисту допитано свідка ОСОБА_13, який стверджував, що він разом із ОСОБА_2 12 січня 2012 року в той час, коли вчинялися злочини щодо ОСОБА_9, розвантажував шпали за місцем проживання засудженого.

Суд правильно визнав ці показання недостовірними, адже під час досудового розслідування справи засуджений взагалі нічого не говорив про такі обставини, хоча допитувався у присутності захисника.

Усі ці доводи захисника, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за апеляцією засудженого ретельно перевірив апеляційний суд, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 377 КПК 1960 року.

Призначене ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам статей 65, 70 КК.

Таким чином, неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінально-процесуального, які би тягли за собою скасування або зміну судових рішень у справі, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Тому касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16