Справа № 314/2133/15-к
Провадження № 1-в/314/535/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 20.02.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 15 квітня 2012 року. Під час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі з 15 квітня 2012 року по 18 січня 2013 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму утримання, за що мав 2 стягнення, заохочень не мав. З 18 січня 2013 року по 05 квітня 2013 року тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 05 квітня 2013 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні. За час відбування покарання характеризується негативно, за допущені порушення вимог встановленого режиму відбування покарання, які виражались у зберіганні заборонених речей та порушенні локалізації, 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочувався. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. Безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, в самодіяльних організаціях. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі з 15 квітня 2012 року по 18 січня 2013 року засуджений характеризувався негативно, порушував вимоги режиму утримання, за що мав 2 стягнення, заохочень не мав.

З 18 січня 2013 року по 05 квітня 2013 року ОСОБА_4 тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 05 квітня 2013 року засуджений відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), знаходиться на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні про Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), на даний час є непрацездатним у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Згідно з довідкою, засуджений не залучався до роботи в господарчій обслузі туберкульозного відділення № 3 по благоустрою колонії та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, оскільки, як пояснив у судовому засіданні представник адміністрації колонії, останній безвідповідально ставиться до виконання цих робіт, не вбачає необхідності у їх виконанні.

Таке відношення засудженого до праці вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Періодично ОСОБА_4 формально дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 разу заохочений правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

Крім того, засуджений в силу вимог ст. 133 КВК України є злісним порушником установленого порядку відбування покарання, має 3 стягнення, 2 з яких на теперішній час не погашені і накладені в тому числі за зберігання заборонених предметів, а саме мобільних телефонів.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений

ОСОБА_4 не приймає участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів, так само не приймав засуджений участі у роботі самодіяльних організацій тощо.

З характеристики, наданої адміністрацією установи виконання покарання, вбачається, що засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою встановлення з ним неслужбових стосунків, однак не завжди сумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог персоналу установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, однак не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Навмисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Вказане свідчить про неналежне виконання та свідоме ухилення ОСОБА_4 тих правил поведінки, яких зобов`язаний дотримуватися кожен без виключення засуджений під час відбування покарання у відповідних установах, встановлених ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділом ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, згідно з якими засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить безвідповідальне ставлення до виконання робіт з благоустрою місць позбавлення волі, наявність 5 стягнень, отриманих протягом усього строку відбування покарання, з яких 2 на теперішній час у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, а також самоусунення засудженого від участі у будь-яких виховних заходах, що у своїй сукупності не дає підстав вважати, що

ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його поведінка та відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

22.05.2015

22.05.2015