Справа № 495/1428/15-к

ВИРОК
12.03.2015 м. Білгород-Дністровський
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Павлівка, Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України,
з середньою спеціальною освітою, неодруженого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , патрульного
групи застосування системи оптико-електронного спостереження відділення
технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби
« ІНФОРМАЦІЯ_2 » 3 категорії, старшого солдата.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено часткову мобілізацію.
На виконання зазначеного вище Указу 31 березня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31 березня 2014 року № 134-ОС старший солдат ОСОБА_4 призначений на посаду патрульного (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2-ї категорії оператора радіолокаційної станції відділення технічних засобів охорони держаного кордону) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
На підставі рішення атестаційної комісії від 29 серпня 2014 року
№ 13, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від
01 вересня 2014 року № 355-ОС старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду патрульного 1-го відділення інспекторів прикордонної служби 2-ї прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури.
Проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на вищевказаній посаді, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 був зобов`язаний:
- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
- беззастережно виконувати накази командирів (начальників);
- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
- виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
05 вересня 2014 року на підставі вимог розпоряджень АДПСУ від 13 серпня 2014 року № Ш/24-1411 «Про формування оперативно-бойової прикордонної комендатури» та від 17 серпня 2014 року № Ш/24-1445 «Про введення штатної оперативно-бойової прикордонної комендатури» з метою якісної підготовки персоналу оперативно-бойової прикордонної комендатури в особливий період в країні, удосконалення спеціальних знань та практичних навичок, необхідних для виконання за призначенням начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 виданий наказ від 05 вересня 2014 року
№ 1069-аг «Про проведення зборів з персоналом оперативно-бойової прикордонної комендатури».
07 вересня 2014 року о 10:00 годині, начальником зборів полковником ОСОБА_5 , до особового складу оперативно-бойової прикордонної комендатури, в тому числі і до старшого солдата ОСОБА_4 , доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2014 року № 1069-аг «Про проведення зборів з персоналом оперативно-бойової прикордонної комендатури».
Однак, старший солдат ОСОБА_4 , порушуючи статті 11, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про обов`язок виконати наказ командира і вибути за межі дислокації військової частини НОМЕР_1 , будучи інформованим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ, 07 вересня 2014 року о 10 годині в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився його виконати і в подальшому без поважних причин 07 вересня 2014 року на польові навчання у складі оперативно-бойової прикордонної комендатури не вибув.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним визнав себе у повному обсязі, та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, пояснив суду, що дійсно 07.09.2014 року в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився відбути за межі дислокації військової частини НОМЕР_1 , будучи інформованим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_4 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість.
Обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального провадження.
Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст. 402 КК України як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, загальних засад призначення покарання стосовно обставин цієї справи та відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, кари, виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує : суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивні характеристики за місцем служби та місцем проживання, що скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України, і на підставі санкції даної статті призначити покарання у вигляді 2 ( двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання .
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.
Матеріали характеризуючі особу засудженого ОСОБА_4 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням з обвинувальним актом № 495/1428/15-к.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.
Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Суддя :