АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11/790/97/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №610/4759/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження про застосування умовно-дострокового звільнення щодо засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за апеляційною скаргою засудженого на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 5 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною постановою відмовлено в задоволенні клопотання адміністрації Балаклійського виправного центру №106 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Родіна Білокуракинського району Луганської області, громадянина України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 відбуває покарання 15 років позбавлення волі, яке йому призначено вироком апеляційного суду Луганської області за ч.4 ст.296, п.8 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 листопада 2013 року невідбута засудженим частина покарання 4 роки 10 місяців 14 днів замінена на обмеження волі, яке він і відбуває у виправному центрі.
В листопаді 2014 року адміністрація виправного центру, на підставі положень ст.81 КК України, звернулась до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув більш трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд першої інстанції не погодився з клопотанням адміністрації ВЦ №106, оскільки матеріали особової справи засудженого свідчать про те, що він не відшкодував в повному обсязі шкоду, заподіяною злочином.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що не зважаючи на позитивну характеристику та наявність 19 заохочень засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити рішення про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Свою апеляційну скаргу він обґрунтував тим, що має 19 заохочень, стягнень немає, позитивно характеризується, за час відбування покарання з його заробітку потерпілій перераховано 2240 грн. Розмір відшкодування не в повній мірі залежить від нього, оскільки розцінки за роботу встановлені адміністрацією є мізерними.
За таких обставин, на думку засудженого, у суду не було підстав для відмови в задоволенні клопотання адміністрації колонії.
Заслухавши доповідь судді, апелянта, який підтримав апеляцію з наведених в ній підстав, прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляції, представника виправного центру, який підтримав клопотання адміністрації, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув подання адміністрації ВЦ №106 за процедурою, встановленою КПК України в редакції 1960 року, тобто керувався законом, який не діє, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України постанова підлягає скасуванню.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що засуджений відбув більш трьох чвертей призначеного покарання, має 19 заохочень, стягнень не має, частина не відбутого покарання йому замінена більш м`яким, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, характеризується позитивно, клопотання адміністрації виправного центру підтримано спостережною комісією.

Зазначені обставини дають колегії суддів підстави для висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і відповідно до положень ст.81 КК України він може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання, а тому клопотання адміністрації виправного центру підлягає задоволенню.

Розмір відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди не є умовою застосування зазначеного кримінального закону, крім того, засуджений навів об`єктивні причини, з яких він не відшкодував шкоду в повному розмірі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасування та ухвалює нову ухвалу, якою задовольняє клопотання адміністрації виправного центру про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, ч.1 ст.412, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 5 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Подання адміністрації Балаклійського виправного центру №106 задовольнити.

Засудженого ОСОБА_7 звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2004 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 12 листопада 2013 року, на невідбуту частину покарання три роки п`ять місяців і 20 днів.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: