Справа №480/2167/14-к
Вирок
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши 26 лютого 2015 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за підозрою:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельники-Мостище Камінь-Каширського району, Волинської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, не судимого, призваного у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 09 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді лінійного наглядача - гранатометника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 409 КК України,
Встановив:
Органом досудового слідства встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8,ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_7 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 09 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №79 від 11 квітня 2014 року ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду лінійного наглядача-гранатометника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_1 .
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, З, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний:
· свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
· беззастережно виконувати накази командирів (начальників)
· виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
· виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;
· неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ , і своєму безпосередньому начальникові;
· сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;
· вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
· дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Разом з тим, солдат ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:
В період червня 2014 року, у зв`язку з веденням в дію указу Президента України №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", окремі підрозділі військової частини НОМЕР_1 , в тому числі польовий вузол зв`язку, передислоковані до Широколанівського загальновійськового полігону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), де військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 проходили внутрішню служби під час розташування військ у таборах.
14 червня 2014 року на шикуванні особовому складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдату ОСОБА_7 , командувачем військами Північного оперативного командування, разом з командиром військової частини НОМЕР_1 , було доведено директиву начальника Генерального штабу Збройних Сил України про залучення особового складу військової частини НОМЕР_1 до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України та наказ про необхідність вибуття 15 червня 2014 року в безпосередні райони проведення операції.
Зміст та вимоги вищезазначеного наказу було доведено до всього особового складу частини, в тому числі до солдата ОСОБА_7 , при цьому наказ був виданий у належному порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказів не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод ОСОБА_7 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.
Проте, солдат ОСОБА_7 на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, п. п. 4, 7, 12, 18, п. 2 ст. 82, 83, 122, 173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153X2008 10 грудня 2008 року, п. п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ", діючи умисно, відкрито, не звертаючись до обману, усно заявив про своє небажання тимчасово нести військову службу та виконувати обов`язки по участі в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України.
Відмова солдата ОСОБА_7 від несення обов`язків військової служби потягли за собою передислокування підрозділів військової частини НОМЕР_1 в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях у неповному бойовому складі, збільшення навантаження з обов`язків військової служби на інших військовослужбовців частини, а також тимчасове переведення солдата ОСОБА_7 до іншої військової частини - НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді лінійного наглядача-гранатометника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_1 , діючи в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, п. п. 4, 7, 12, 18, п. 2 ст. 82, 83, 122, 173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153X2008 10 грудня 2008 року, п. п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби", 17 червня 2014 року, діючи з прямим умислом, знаходячись на Широколанівському загальновійськовому полігоні військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), відмовився від несення обов`язків військової служби в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.
Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 2 ст. 409 КК України - ухилення військовослужбовця від військової служби шляхом відмови від несення обов`язків військової служби.
Під час судового розгляду прокурор повідомив суд про те, що між прокурором старшим прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 26 лютого 2015 року укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_7 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 409 КК України. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч 2 ст. 409 КК України покарання у види трьох років позбавлення волі та з застосуванням ст. 75 КК України звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, кримінальне провадження, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_7 , беззастережно визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.3 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визання винуватості.
Перевіривши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства в межах пред`явленої підозри правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 409 КК України - ухилення військовослужбовця від військової служби шляхом відмови від несення обов`язків військової служби.
Суд, переконавшись у добровільності укладення угоди між прокурором та обвинуваченим, приходить до висновку про те, що узгоджені сторонами угоди вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому угоди слід затвердити, а обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 409 КК України.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 368 - 370, 374, 468- 469, 472 - 475 КПК України, суд-
присудив :
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.409 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26 лютого 2015 року покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Запобіжний захівд стосовно ОСОБА_7 особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню засудженому і прокурору.
Суддя: ОСОБА_1