У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Школярова В.Ф. і
Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 8 квітня
2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області від 20 квітня 2007
року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

громадянин України, такий, що не судився,

засуджений
до позбавлення волі:

- за
ст. 101 ч.1 КК України (1960 р.) на п'ять років;

- за ст. 140 ч.2
КК України (1960 р.) на три роки;

- за ст. 263 ч.1
КК України (2001 р.) на три роки;

- за ст.ст. 17
ч.2, 141 ч.2 КК України (1960 р.) на шість років;

- за ст. 93 п.
«а» КК України (1960 р.) на чотирнадцять років з конфіскацією всього майна;

- за ст. 142 ч. 3
КК України (1960 р.) на десять років з конфіскацією всього майна;

- за ст.ст. 14,
187 ч.2 КК України (2001 р.) на сім років з конфіскацією всього майна;

- за ст. 289 ч.3
КК України (2001 р.) на одинадцять років з конфіскацією всього майна;

- за ст. 348 КК
України (2001 р.) на п'ятнадцять років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим ОСОБА_1 за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі строком на п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна.

Цим вироком постановлено стягнути солідарно:

- із ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 540 гривень майнової шкоди;

- із
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8. 800 гривень майнової шкоди;

- із
ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 2362 гривні 90 копійок майнової
шкоди;

- із
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1210434 гривні 56 копійок;

- а
також із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_13 25 тисяч гривень моральної шкоди.

Питання про долю речових доказів та про
відшкодування судових витрат судом вирішено відповідно до положень ст.ст. 81,
93 КПК України.

ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за
злочини, які він, як установив суд першої інстанції, вчинив за таких обставин.

1. 12 серпня 1997 року приблизно о 20-ій годині 30 хвилин ОСОБА_1 біля кафе
«Бриз», що розташовувалось на Столичному шосе селища міського типу Білозірка
Херсонської області, під час сварки, раптово виниклої на грунті особистих
неприязних відносин, зумовлених неправомірною поведінкою потерпілого ОСОБА_13,
умисно наніс йому руками удари по голові та тілу, заподіявши тяжке тілесне
ушкодження у виді тяжкої черепно-мозкової травми з помірно проявленим
астеничним синдромом, грубими порушеннями пам'яті, постійними стійкими явищами
амнезії.

2. У
ніч на 14 січня 1998 року ОСОБА_1 за попереднім зговором із ОСОБА_2 і ОСОБА_4,
які засуджені в цій же справі, вчинили крадіжку із сараю 54 голів курей
загальною вартістю 540 гривень, які належали мешканці с. Молочне Чаплинського
району Херсонської області ОСОБА_14

3. Восени 1997 року ОСОБА_1 у м. Херсоні в неустановленої особи незаконно
придбав обріз мисливської рушниці, якого носив і використовував, переслідуючи
мету вчинення грабежів та розбійних нападів.

4. У
ніч із 22 на 23 лютого 1998 року ОСОБА_1 із засудженими у цій же справі
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за попереднім зговором групою осіб,
повторно вчинив замах на грабіж майна ОСОБА_8, які мешкали в АДРЕСА_3. При
цьому він, одягнувши спеціальну маску на обличчя, проник у гараж, де,
застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, наявним у нього обрізом мисливської рушниці завдав ОСОБА_15 удар
по тулубу. Проте свій злочинний намір ОСОБА_1 не довів до кінця з незалежних
від його волі причин, оскільки потерпілому вдалося втекти.

Наступної ночі він із зазначеними вище особами з метою заволодіння майном
ОСОБА_8 знову приїхав до їх будинку. Діючи за попереднім зговором, ОСОБА_1 із
засудженими у цій же справі ОСОБА_4, ОСОБА_16 і ОСОБА_6 в масках, з обрізом
мисливської зброї проник у будинок і почав шукати там гроші та інші
коштовності. Проте йому і цього разу не вдалося довести свій злочинний намір до
кінця, оскільки потерпіла ОСОБА_8 вибігла на вулицю і почала кликати на
допомогу, що змусило його втекти.

5. У ніч із 24 на 25 липня 1998 року ОСОБА_1 за попереднім зговором в групі
із засудженими у цій же справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та особою, матеріали щодо якої
виділені в окреме провадження, озброївшись двома обрізами мисливських рушниць і
газовим пістолетом, одягнувши на обличчя маску, з метою заволодіння майном, яке
належало сім'ї ОСОБА_12, яка мешкала в с. Молочне Чаплинського району
Херсонської області, вчинив на них розбійний напад, в ході якого ОСОБА_16
завдавались удари ногами і руками та висловлювалась погроза застосування зброї.
Зв'язавши потерпілих ОСОБА_16 та його дружину ОСОБА_12, попередньо оглушивши її
ударом сковороди по голові, ОСОБА_1 разом з іншими нападниками заволодів
належними потерпілим 2150 доларами США, ювелірними виробами із золота,
телевізором, магнітофоном, побутовою технікою, одягом та іншим майном, загальна
вартість якого з урахуванням викраденої іноземної валюти складала 10434 гривні
56 копійок.

6. У ніч із 11 на 12 червня 1999 року ОСОБА_1 за попередньою змовою і в
групі із засудженими в цій же справі ОСОБА_9 та ОСОБА_10вчинив крадіжку
касового апарату і продуктів харчування на загальну суму 2362 грн. 90 коп. з
приміщення магазину, який знаходився в с. Хлібодарівка Чаплинського району
Херсонської області і належав ОСОБА_11

7. 6 січня 2000 року приблизно о 24-ій годині ОСОБА_1 за попереднім
зговором і в групі із засудженими в цій же справі ОСОБА_17ОСОБА_18 і
ОСОБА_19вчинили розбійний напад на сім'ю ОСОБА_20, що мешкала в АДРЕСА_1. Під
час нападу ОСОБА_1 з ОСОБА_17 і ОСОБА_19увірвався в будинок, де з метою позбавлення
життя ОСОБА_20 з корисливого мотиву вчинив у нього постріл із обріза в ліву
частину грудної клітки і вбив його. Грошима і коштовностями заволодіти не
вдалось, оскільки потерпілі вчинили активний опір.

8. У середині серпня 2001 року ОСОБА_1 разом із засудженим у цій же справі
ОСОБА_21 незаконно придбав у мешканця с. Отрадокам'янка Бериславського району
Херсонської області, кримінальну справу щодо якого закрито, за 1115 доларів США
придатний для стрільби автомат «АКС-74С», 153 патрони до нього, а також запал
до гранати, які перевіз у АДРЕСА_2, в якій зберігав їх без відповідного
дозволу.

9. Уночі 17 вересня 2001 року ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою із
засудженим у цій же справі ОСОБА_21 на вчинення розбійного нападу на приватного
підприємця ОСОБА_22, вирішили заволодіти для вчинення цього злочину
автомобілем. Приблизно о 24-ій годині, маючи при собі зброю, в т.ч. гранату, а
також мотузку і маски, вони на проспекті 200 років Херсону в цьому ж місті
зупинили автомобіль-таксі марки «ВАЗ-21011» під керуванням ОСОБА_23, яким
приїхали в с. Степанівку Херсонської області. Там, вийшовши з машини, ОСОБА_1
домовився з ОСОБА_21 зв'язати водія і залишити його за містом. Повернувшись в
автомобіль, ОСОБА_21 сів на заднє сидіння і приставив до голови ОСОБА_23 пістолета,
попередивши, щоб той не рухався, а коли ОСОБА_23. зробив різкий рух, він,
виходячи за межі домовленості із ОСОБА_1, вчинив постріл потерпілому в голову і
вбив його. Після цього, за кермо автомобіля сів ОСОБА_21 і труп ОСОБА_23
завезли в лісопосадку, що біля с. Музиківка Білозерського району Херсонської
області, де, витягнувши його із машини, почергово вчинили в нього декілька
пострілів із пістолетів. З метою реалізації умислу на вчинення розбійного
нападу на ОСОБА_22 ОСОБА_1 з ОСОБА_21 на автомобілі направились у м. Херсон, в
якому той проживав.

На посту ДАІ, що розташовувався між селами Музиківка і Степанівка, їх
намагалися зупинити працівники міліції - автоінспектори ОСОБА_24, ОСОБА_25 і
ОСОБА_26Не виконавши вимогу зазначених осіб на зупинку, ОСОБА_1 з ОСОБА_21
почали від них на автомобілі втікати, а ті - їх наздоганяти. Бажаючи
позбавитись переслідування та уникнути затримання, діючи умисно і з метою
посягання на життя працівників правоохоронного органу у зв'язку з виконанням
ними службових обов'язків, ОСОБА_1, знявши запобіжника із переданої йому
ОСОБА_21 бойової гранати, кинув її в бік автомобіля переслідувачів, яка
розірвалась, але шкоди їм не заподіяла.

Продовжуючи втікати від працівників міліції і рухаючись на великій
швидкості, ОСОБА_21 біля 4-ї години цієї ж ночі на перехресті доріг при в'їзді
в с. Степанівку не справився з керуванням автомобіля, з'їхав на обочину,
вискочив із нього і втік, а ОСОБА_1 при затриманні його працівниками міліції з
метою позбавлення життя працівника правоохоронного органу у зв'язку з
виконанням цим працівником службових обов'язків, із переданого йому ОСОБА_21
саморобного пістолета вчинив постріл у працівника ДАІ ОСОБА_26, заподіявши йому
тяжке тілесне ушкодження у виді сліпого проникаючого вогнепального кульового
поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки.

На вирок подані касаційні подання прокурора і скарга засудженого з
доповненнями до них, в яких:

-
прокурор порушує питання про скасування вироку і направлення справи на новий
судовий розгляд. Автор подання посилається на те, що суд при провадженні
судового слідства істотно порушив норми кримінально-процесуального закону,
оскільки зміна в суді пред'явленого ОСОБА_1. обвинувачення була проведена поза
встановленою ст. 277 КПК України процедурою, що зумовило неконкретність
обвинувачення, яке визнано судом доведеним і за яким його засуджено, а також
істотне порушення прав потерпілих. Крім того, прокурор вважає, що призначене
ОСОБА_1. покарання є несправедливим унаслідок його м'якості. Стверджує, що при
вирішенні цього питання судом достатньо не враховані ступінь тяжкості вчинених
ним злочинів, їх кількість та наслідки злочинних посягань, а також дані про
особу засудженого;

-
засуджений ОСОБА_1 просить вирок змінити і пом'якшити покарання. Своє прохання
вмотивовує тим, що за час перебування в ув'язненні захворів на туберкульоз,
вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті
злочинів, а суду - в установленні істини у справі. Крім того, оспорює
правильність вирішення судом заявлених потерпілими цивільних позовів, а також
посилається на порушення права на захист.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який касаційне подання підтримав і
просив його задовольнити, а касаційну скаргу засудженого задовольнити частково,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних подання і скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню, а
касаційна скарга - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 277 КПК України прокурор, дійшовши під час
судового розгляду справи до переконання, що пред'явлене особі обвинувачення
необхідно змінити, виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та
викладає мотиви прийнятого рішення. Таку постанову прокурор оголошує і її копії
вручає підсудному, його захиснику і законному представнику, потерпілому,
позивачу, відповідачу і їх представникам.

Як видно із даних протоколу судового засідання від 11 квітня 2007 року
прокурором було заявлено клопотання про оголошення постанови про зміну
пред'явленого ОСОБА_1. обвинувачення (т. 27, а.с.325).

Після
задоволення судом клопотання державним обвинувачем була оголошена постанова про
зміну обвинувачення і її копії були вручені підсудному та його захисникам.
Даних про те, що прокурором були вручені копії такої постанови, як того вимагає
закон, і потерпілим, матеріали справи не містять. Натомість у них є лист, яким
головуючою у справі суддею нібито повідомлялись потерпілі ОСОБА_27, ОСОБА_8, ОСОБА_15,
ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_28, ОСОБА_26, ОСОБА_25 і ОСОБА_24 про зміну прокурором
обвинувачення та направлялись їм копії відповідної постанови.

За умови, коли суд поклав на себе функцію, яка не передбачена законом, він
вже мав проконтролювати її виконання та впевнитись про одержання потерпілими та
їх представниками копій постанови про зміну обвинувачення, однак цього він не
зробив і даних про це в матеріалах справи немає.

Крім того, в постанові про зміну обвинувачення її автором на порушення
згаданого вище закону не сформульоване нове обвинувачення ОСОБА_1 та не
викладені мотиви прийнятого рішення, що призвело до засудження його за
обвинуваченням, яке, крім того, що є не конкретним, не узгоджується з
обвинуваченням, визнаним доведеним вироком цього ж суду від 7.12.2004 року щодо
інших засуджених у цій же справі осіб, а також суперечить у частині
кваліфікації дій засудженого за епізодом обвинувачення в посяганні на життя
працівників правоохоронного органу роз'ясненню, що міститься в абзаці п'ятому
пункту дванадцятого постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» від 7 лютого 2003
року № 2, згідно з яким дії винної особи за умисне вбивство або замах на
вбивство працівника правоохоронного органу, вчинені за обтяжуючих обставин,
передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, кваліфікуються як за ст. 348 КК України,
так і додатково за відповідними пунктами цієї статті.

Зазначені порушення норм кримінально-процесуального закону є істотними,
оскільки крім того, що перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу, ще
й зумовили суттєве обмеження прав і законних інтересів як потерпілих так і
права на захист засудженого, що відповідно до положень ст. 370 КПК України є
підставою для скасування постановленого щодо ОСОБА_1 вироку і направлення
справи на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді справи суду з метою прийняття щодо ОСОБА_1
законного, обгрунтованого і справедливого рішення необхідно з дотриманням норм
кримінально-процесуального закону всебічно, повно і об'єктивно дослідити
обставини справи і за результатами судового слідства дати правильну правову
кваліфікацію його діям. При цьому суд, за умови підтвердження обвинувачення,
має обговорити доцільність перекваліфікації дій ОСОБА_1 із ч. 2 ст. 140 КК
України (1960 р.) на ч.2 ст. 185 КК України (2001 р.) з метою закриття справи
за епізодом таємного викрадення курей в ОСОБА_14, а також за епізодами
обвинувачення в незаконному поводженні зі зброєю і бойовими припасами ч.1 ст.
263 КК України (2001 р.) з підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України.

Якщо при розгляді справи прокурор дійде переконання, що пред'явлене
ОСОБА_1. обвинувачення необхідно змінити, він повинен відповідно до положень ч.
3 ст. 277 КПК України винести постанову, в якій сформулювати нове
обвинувачення, яке б кореспондувалось з обвинуваченням, визнаним судом
доведеним щодо інших засуджених у цій же справі осіб, та викласти переконливі
мотиви прийнятого рішення. Копію такої постанови прокурор має вручити, як того
вимагає закон, підсудному, його захиснику, потерпілим та їх представникам.

Якщо в постанові прокурора буде ставитись питання про застосування
кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкі злочини,
чи про зменшення обсягу обвинувачення, то суду необхідно роз'яснити потерпілим
та їх представникам їхнє право підтримувати обвинувачення в раніше
пред'явленому обсязі.

За умови підтвердження при новому розгляді справи обвинувачення ОСОБА_1 у
вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі і в умисних вбивствах
при обтяжуючих обставинах ОСОБА_20 та ОСОБА_23, а також у замаху на умисне
вбивство при обтяжуючих обставинах ОСОБА_24, ОСОБА_25 і ОСОБА_26, суду
необхідно призначити ОСОБА_1. покарання, яке відповідало б вимогам ст. 65 КК
України, бо остаточне покарання, визначене судом за цим вироком, призначене з
порушенням вимог закону.

Зокрема, визначаючи ОСОБА_1. остаточне покарання за сукупністю злочинів,
суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто
поглинув покаранням, призначеним за ст. 348 КК України у виді позбавлення волі
строком на п'ятнадцять років, всі інші покарання, призначені за кожний із
злочинів, винним в яких ОСОБА_1 визнаний даним вироком. Проте таке рішення суду
на вимогах закону не грунтується, оскільки в даному конкретному випадку за
умови застосування принципу поглинення покарань суду такого виду додаткового
покарання як конфіскація майна не можна було застосовувати, оскільки воно не
передбачено санкцією ст. 348 КК України.

Припустився помилки суд при призначенні покарання ОСОБА_1. і за ст.ст. 17,
141 ч. 2 КК України (1960 р.), 14, 187 ч. 2 і 348 КК України (2001 р.), оскільки призначив
йому за цими законами покарання більш суворе, ніж це було визначено у вироку цього
ж суду від 07.12.2004 року, хоча попереднє судове рішення щодо засудженого з
мотиву м'якості покарання за цими статтями Кримінального кодексу України не
скасовувалось.

Безпідставно суд кваліфікував дії і засудив ОСОБА_1 також за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки таке
обвинувачення органом досудового слідства йому не пред'являлось.

Підлягають додатковій перевірці судом першої інстанції доводи касаційної
скарги ОСОБА_1, зокрема, про несправедливість призначеного йому покарання через
його суворість, неправильність вирішення цивільних позовів, порушення права на
захист, тощо.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області від 20 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

С у д д і:

Т.І. Присяжнюк В.Ф. Школяров Ю.М. Кармазін