У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати з кримінальних справ

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.

суддів

Школярова В.Ф. і Таран Т.С.,

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в м.Києві
16 жовтня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої
ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 7 грудня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
раніше не судиму,

засуджено
за ст.191 ч.3 КК України на 3 роки обмеження волі, з позбавленням права
обіймати посади головного бухгалтера і касира строком на 1 рік; за ст. 366 ч.1
КК України на 2 роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади
головного бухгалтера і касира строком на 1 рік.

На
підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі на строк 3
роки, з позбавленням права обіймати посади головного бухгалтера і касира на
підприємствах, в установах, організаціях строком на 1 рік.

На
підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування основного покарання у
виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі
ст.76 КК України на неї покладено обов'язки не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти цей орган про зміну місця проживання чи роботи, періодично
з'являтись для реєстрації до органу кримінально-виконавчої системи.

Ухвалою
Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_1 змінено. За епізодом обвинувачення від 14 квітня 2004 року у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_1 вважається виправданою
через недоведеність її винуватості у вчиненні цього злочину. В іншій частині
вирок залишено без зміни.

За
вироком суду із змінами, внесеними апеляційним судом, ОСОБА_1 визнано винуватою
у тому, що вона працюючи головним бухгалтером НВФ “Харків-Промторг”, як
службова особа підприємства, за період з 25 лютого по 27 травня 2004 року
розтратила чуже майно - кошти ТОВ НВП “Харків-Промторг”, які їй були ввірені і
були призначені для виплати заробітної плати співробітникам підприємства.

Крім
того, ОСОБА_1 засуджено за вчинення службового підроблення за встановлених
судом обставин.

У
касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 посилається на те, що викладені у вироку
висновки суду не відповідають фактичним обставинам, касиром вона ніколи не
працювала і заробітну плату працівникам не видавала, однак її доводи належним
чином перевіренні не були, в обґрунтування її винуватості суд послався на
суперечливі докази, тобто, по справі допущені істотні порушення кримінального
та кримінально-процесуального закону, а
тому просить постановленні судові рішення щодо неї скасувати, а справу
направити на нове розслідування.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора про необґрунтованість касаційної скарги
засудженої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а
постановленні щодо ОСОБА_1 судові рішення скасуванню з поверненням справи для
додаткового розслідування.

Відповідно
вимог ст.22 КПК України, прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання,
зобов'язанні вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження всіх обставин справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують та обтяжують його відповідальність.

Ці вимоги
кримінально-процесуального закону у ході досудового слідства дотриманні не
були, по справі допущено істотну неповноту та однобічність і всі обставини
справи повно та об'єктивно з'ясовані не були.

Такі
недоліки досудового слідства не було усунуто і при судовому розгляді справи
щодо ОСОБА_1

Як
передбачено ст.64 КПК України, при провадженні досудового слідства і розгляду
кримінальної справи в суді, підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце,
спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого і мотиви
злочину; обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також
обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом'якшують та обтяжують
покарання; характер та розмір шкоди, завданої злочином.

Органом
досудового слідства ОСОБА_1 звинувачено у тому, що вона, працюючи головним
бухгалтером ТОВ НВП “Харків-Промторг”, як службова особа підприємства, за
період з 25 лютого по 27 травня 2004 року, зловживаючи своїм службовим становищем,
заволоділа чужим майном - ввіреними їй коштами ТОВ НВП “Харків-Промторг” в сумі
1624 грн 47 коп., які були призначені для виплати заробітної плати
співробітникам підприємства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, крім того, вона,
вчинивши підписи у платіжних відомостях на виплату заробітної плати від імені
касира, головного бухгалтера та особи, що склала і перевірила відомість,
вчинила службове підроблення, оскільки коштами, які були призначенні для
виплати заробітної плати вищезазначеним працівникам, вона заволоділа,
зловживаючи своїм службовим становищем.

Суд,
формулюючи у вироку обвинувачення, яке знайшов доведеним, зазначив, що ОСОБА_1,
працюючи головним бухгалтером ТОВ НВП “Харків-Промторг”, являючись службовою
особою, володіючи достатніми знаннями та навичками в області ведення і
оформлення документів бухгалтерського обліку, в період з 25 лютого по 27 травня
2004 року, розтратила чуже майно, а саме - грошові кошти ТОВ НВП
“Харків-Промторг”, які були ввірені їй і призначені для виплати заробітної
плати співробітникам підприємства.

Кваліфікуючи
дії ОСОБА_1 після аналізу доказів по справі, суд зазначив у вироку, що
кваліфікує її дії за ч.3 ст.191 КК України, як розтрату чужого майна, яке було
ввірено їй і перебувало у її віданні, вчинене повторно. Суд також зазначає, що
змінює кваліфікацію дій підсудної і вважає, що ОСОБА_1 розтратила чуже
майно, а саме - грошові кошти, призначені для виплати заробітної плати
співробітникам підприємства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, як зазначено у його ухвалі,
вважає, що ОСОБА_1 засуджено за розтрату чужого майна, а саме - грошових
коштів ТОВ НВП “Харків-Промторг”, які були ввірені їй і призначені для
виплати заробітної плати співробітникам підприємства, а також вчинила службове
підроблення.

Тобто,
досудовим слідством ОСОБА_1 обвинувачувалась у заволодіння чужим майном шляхом
зловживання службовим становищем, суд вважає, що вона, працюючи головним
бухгалтером ТОВ НВП “Харків-Промторг”, являючись службовою особою, розтратила
чуже майно, яке було їй ввірене і знаходилось у її віданні, при цьому суд у
вироку зробив суперечливі та взаємовиключні висновки про те, що ОСОБА_1
розтратила грошові кошти ТОВ НВП “Харків-Промторг”, а потім зазначив, що вона
розтратила кошти, призначені для виплати заробітної плати співробітникам
підприємства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, без вказівки про належність цих
коштів ТОВ НВП “Харків-Промторг”.

Об'єктивна
сторона ст.191 КК України передбачає різні форми вчинення злочину, які
відрізняються відношенням винного до майна, яким він заволодіває.

Заволодіння
чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має
місце у тих випадках, коли майно не ввірене їй і не перебуває в її
безпосередньому віддані, а службова особа порушує свої повноваження і всупереч
інтересам служби використовує їх для незаконного заволодіння майном. Проте,
досудовим слідством не встановлено і в процесуальних документах не зазначено,
які саме повноваження головного бухгалтера ОСОБА_1 порушила, чи використала їх
всупереч інтересам служби для заволодіння майном.

Судом
ОСОБА_1 визнана винною у заволодінні майном шляхом розтрати. Ця форма
заволодіння майном може мати місце у випадках, коли майно ввірене винному і
перебуває в його безпосередньому віддані.

Однак
таке обвинувачення ОСОБА_1 не пред'являлось і можливість зміни обвинувачення
засудженої з інкримінуванням їй іншого способу заволодіння майном у вироку
належним чином не обґрунтовано, мотивів та доказів з цього приводу не наведено.

Тобто,
досудовим слідством та судом об'єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 злочину
визначена у різних формах і зроблено суперечливі висновки щодо кваліфікації дій
засудженої.

Крім
того, в ході досудового слідства допущено істотну неповноту, а всі обставини
справи, які могли суттєво вплинути на їх висновки щодо винності ОСОБА_1,
кваліфікації її дій, належним чином і з достатньою повнотою дослідженні не
були.

Ці
недоліки досудового слідства лишились поза увагою судів першої та апеляційної
інстанції.

Вважаючи
доведеним, що ОСОБА_1 заволоділа коштами, призначеними для виплати заробітної
плати співробітникам підприємства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, слідство та суд
посилались на показання зазначених осіб про те, що вони відмовились від
отримання заробітної плати у зв'язку з тяжким матеріальним становищем
підприємства, а про те, що заробітна плата їм нараховувалась, їм стало відомо
лише у жовтні 2004 року.

Ці
обставини ОСОБА_1 заперечувала, її показання в цій частині спростованні не були
і всі обставини досудовим слідством та судом з достатньою повнотою перевіренні
не були.

Обвинувачуючи
ОСОБА_1 у тому, що вона скористалась відмовою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
отримувати заробітну плату, вона привласнювала ці кошти, необхідно було
з'ясувати, чи було таке рішення адміністрації підприємства доведено до її
відома і у який спосіб. Якщо воно стосується відмови від нарахування заробітної
плати, то чи було повідомлено органи соцстраху, пенсійного фонду, фонду
зайнятості та інші контролюючі органи про те, що зменшуються нарахування на
фонд заробітної плати по підприємству і перерахування відповідних платежів на
рахунки цих установ у зв'язку із відмовою частини працівників отримувати
заробітну плату. Якщо прийняте рішення стосується відмови від отримання
нарахованої заробітної плати, то яким чином ці кошти мали бути внесенні на
рахунок підприємства, на які цілі спрямованні та чи надходили про це відповідні
розпорядження від керівника підприємства.

ОСОБА_1 в
ході досудового слідства та судового розгляду справи заперечувала факт
виконання нею обов'язків касира і виплати заробітної плати працівникам
підприємства. Однак її показання в цій частині належним чином перевірені не
були, в ході досудового слідства не було з'ясовано з достатньою повнотою на
кого із працівників було покладено обов'язки касира і хто ці обов'язки фактично
виконував. З цього питання навіть не було допитано усіх працівників
підприємства, а в судовому засіданні частина з них, зокрема - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 пояснювали, що заробітну плату на підприємстві їм видавав ОСОБА_2. Чому
ці докази були відхиленні судом у вироку суду щодо ОСОБА_1, всупереч вимогам
ст.334 КПК України, не зазначено.

Така
неповнота досудового слідства та судового розгляду справи є істотною, оскільки
впливає на висновки слідства та суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 у
вчиненні злочину і кваліфікації її дій, а тому постановленні по справі судові
рішення необхідно скасувати, а справу направити прокурору Харківської області
для організації додаткового розслідування.

При
додатковому розслідуванні справи слід усунути неповноту та неправильність, на
які вказано в мотивувальній частині ухвали, а також вжити усіх передбачених
законом заходів до всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин
справи та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись
ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а :

касаційну
скаргу засудженої ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок
Київського районного суду м.Харкова від 7 грудня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року щодо неї скасувати,
справу направити прокурору Харківської області для організації додаткового
розслідування.

Судді :

Присяжнюк Т.І. Школяров В.Ф.
Таран Т.С.