Дата документу Справа № 320/7235/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/379/15
Єдиний унікальний № 320/7235/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 86 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року, якою

відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 щодо застосування Закону України Про амністію у 2014 році до засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до ухвали, до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України Про амністію у 2014 році.

Під час розгляду вказаного клопотання судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 був засуджений:

1) 03.06.1998 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. ст. 140 ч. 2, 81 ч. 2, 42 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна. 04.11.1998 року постановою Бердянського міського суду Запорізької області відповідно до ст. 7 п. а Закону України Про амністію від 24.07.1998 року, невідбуту частину покарання 1 рік 6 місяців скорочено на ? частину, і до відбуття визначено 9 місяців 9 днів. Звільнений 22.05.1999 року за відбуттям строку покарання;

2) 12.01.2001 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. ст. 140 ч. 2, 229-8, 42 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна. 24.12.2001 року постановою Вільнянського районного суду Запорізької області виключена ст. 229-8 КК України (в ред. 1960 р.). Звільнений за відбуттям строку покарання 03.01.2003 року;

3) 29.10.2003 року Приазовським районним судом Запорізької області за ст. ст. 185 ч. 5, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2003 року вирок змінено. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки, та на нього були покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишено без змін;

4) 29.06.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 15, 185 ч. 2, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Звільнений 22.12.2005 року на підставі ст. 5 КК України в зв`язку із застосуванням зворотної дії закону про кримінальну відповідальність;

5) 22.02.2007 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 2, 70 ч. 4, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений за відбуттям строку покарання 23.04.2010 року;

6) 22.05.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений за відбуттям строку покарання 23.04.2013 року;

7) 28 лютого 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 1, ст. 317 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 рік, та на нього були покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2014 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, задоволено частково. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2014 року відносно ОСОБА_8 в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України і призначення покарання за вчиненні ним кримінальні правопорушення скасовано. Визнано ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання за ст. ст. 185 ч. 3, ст. 309 ч. 1, ст. 317 ч. 1, 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2014 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 29.05.2014 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у Оріхівській виправній колонії УДПтС в Запорізькій області (№ 88).

Статтею 6 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону України Про амністію у 2014 році амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 наведеного Закону.

Статтею 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 є особою, яка має дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, які не зняті і не погашені в установленому законом порядку, а тому відповідно не є суб`єктом, який підпадає під дію Закону України Про амністію у 2014 році, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилаючись на незаконність ухвали через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права зазначає, що на час розгляду клопотання ОСОБА_8 мав лише одну непогашену судимість за тяжкий злочин за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 29.10.2003 року, а тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання.

Внаслідок цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а до засудженого ОСОБА_8 застосувати ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році скоротивши наполовину невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2014 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, прокурора, який вважав, що судове рішення необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України Про амністію у 2014 році амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 наведеного Закону.

Статтею 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Оскільки ОСОБА_8 має дві непогашені судимості за вчинення тяжких умисних злочинів, а саме:

за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 29.10.2003 року за ст. ст. 185 ч. 5, 69 КК України;

за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 22.02.2007 року за ст. ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України,

він підпадає під дію ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році, за якою до нього не може бути застосована амністія.

Доводи скарги щодо наявності у ОСОБА_8 лише однієї судимості за тяжкий злочин не відповідають матеріалам провадження, а тому є хибними і не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції за обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Закону України Про амністію у 2014 році залишити без змін.

Зазначена ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3