Справа № 2604/9435/12
"20" березня 2013 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Курило А.В.,
розглянувши апеляцію прокурора, який
брав участь у розгляді справи на вирок
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2012 року, яким засуджено
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України, -
Вироком Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 грудня.2012 року ОСОБА_1
визнано винним у вчинені злочину,
передбачено ч. 1 ст. 286 КК України, та
призначено йому покарання у виді
штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що на день
постановлення вироку становить 3400
гривень без позбавленням права
керувати транспортними засобами.

03 січня 2013 року від прокурора, який брав
участь у розгляді справи на зазначений
вирок надійшла апеляція з проханням
скасувати вирок в зв'язку з
неправильним застосуванням
кримінального закону та з істотним
порушенням вимог
кримінально-процесуального закону,
справу повернути на новий судовий
розгляд в іншому складі суду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 07 березня 2013 року кримінальну
справу повернуто до Дніпровського
районного суду м. Києва для виконання
вимог ст. ст. 350, 351, 352, 354 КПК України.

В постанові Апеляційного суду м. Києва
від 07 березня 2013 року зазначено, що як
вбачається з поданої апеляції /т. 2 а.с.
192-193/ прокурор прокуратури
Дніпровського району міста Києва -
Щасна А.Е., не оспорюючи доведеність
винуватості ОСОБА_1, встановлені судом
у вироку фактичні обставини справи та
правильність кваліфікації вчиненого
засудженим діяння, але вважаючи
призначене йому судом першої інстанції
покарання таким, що не відповідає
ступеню тяжкості вчиненого злочину та
особі засудженого внаслідок м'якості, а
також стверджуючи про неналежне
вмотивування судом у вироку рішення в
частині часткового задоволення позову
потерпілої ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, просить вирок
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13.12.2012 року - скасувати в
зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та істотним
порушенням кримінально-процесуального
закону, а кримінальну справу направити
на новий судовий розгляд у той же суд в
іншому складі суддів. За змістом п. 5 ч. 1
ст. 350 КПК України (в редакції 1960 року), в
апеляції повинно викладатися
конкретне прохання особи, яка подає
апеляцію, сформульоване з урахуванням
того, які рішення апеляційний суд
вправі ухвалити, відповідно до
положень ст. 366 КПК України (в редакції
1960 року). Проте, виклавши в апеляції
прохання про скасування вироку суду
першої інстанції та направлення справи
на новий судовий розгляд в іншому
складі суду, прокурор Щасна А.Е. при
його формулюванні припустилася
суперечностей і сформулювала таке без
урахування того, яке рішення
апеляційна інстанція, за змістом
вказівок й обґрунтувань апелянта,
вправі ухвалити. Між тим, згідно з
вимогами ч. 2 ст. 374 КПК України (в
редакції 1960 року), апеляційний суд
скасовує вирок і повергає справу на
новий судовий розгляд в суд першої
інстанції, якщо при розгляді справи в
суді першої інстанції допущені такі
істотні порушення
кримінально-процесуального закону, які
виключали постановлення вироку.
Перелік таких істотних порушень
кримінально-процесуального закону
міститься в п. п. 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 13 ст. 370
КПК України (в редакції 1960 року).

Виходячи з цього, скасовуючи вирок за
вказаних в апеляції підстав, про що
просить прокурор Щасна А.Е.,
апеляційний суд міг би постановити в
цій частині свій вирок (п. 2 ч. 1 ст. 366 КПК
України (в редакції 1960 року), але
апелянт такого прохання не висловив, а
тому прохання прокурора в цій частині
знаходиться поза межами поданої ним
апеляції.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 350 КПК України (в редакції 1960 року), -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляцію прокурора, Щасної А.Е.
залишити без руху та надати семиденний
строк для усунення недоліків.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: