Справа № 1-399/11
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 09.04.2012

9 квітня 2012 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченка А.Г.

при секретарі Дудка А.С.

за участю прокурорів Миронова А.М., Черниша А.М.

захисника ОСОБА_1

підсудної ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки і мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, Соборний Майдан, 9/11, кв. 3, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдови, не працюючої, не судимої

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :

Е п і з о д № 1. 9 грудня 2010 року працівниками Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області (далі - Управління) проведено відповідну перевірку господарської діяльності магазину «Джин», що по вул. Кагамлика, 54-А у м. Полтаві, за результатами якої було виявлено порушення вимог діючого законодавства та складено протоколи № 001143 та № 001137 від цієї ж дати про скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.155 та ст.167 КУпАП відповідно, відносно фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4

21 грудня 2010 року за скоєння вказаних правопорушень постановами начальника Управління ОСОБА_2 на вказаних вище осіб було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1496 грн. кожній та зазначені постанови вручено правопорушникам. Наприкінці грудня 2010 року чоловік ОСОБА_4, ОСОБА_5, який довгий час був у близьких стосунках з підсудною, звернувся до неї з метою отримання розяснення щодо порядку та строків сплати штрафів, а також зясування стосунків з приводу, як на його думку, упередженого ставлення підсудної до членів його родини із-за тих стосунків, які існували між ним і останньою.

В ході розмови, яка відбувалася між ним і підсудною і носила приватний характер, ОСОБА_2, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем та перевищуючи надані їй службові повноваження, пообіцяла йому змінити обидві постанови про накладення адміністративного стягнення в галузі захисту прав споживачів та застосувати до його родичів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мінімальний штраф 170 грн., обумовивши свої дії також поверненням ОСОБА_5 боргу, який він мав перед підсудною і повернення якого вона від нього вимагала, зважаючи на тривалість його існування та попередню домовленість повернення його частинами.

19 січня 2011 року, приблизно об 11 год. 45 хв., ОСОБА_5, перебуваючи у власному автомобілі марки «Вольксваген Туарег» д. н. з. АА 3624 ІК, припаркованому поблизу Управління по вул. Пушкіна, 16 у м. Полтаві, під час зустрічі, про яку вони заздалегідь домовились, передав ОСОБА_2 3000 грн., прийняті нею як борг, а остання надала йому підписані нею і скріплені печаткою Управління бланки постанов без зазначення суми штрафу та вказала йому на можливість самостійно вписати в зазначені постанови суму штрафу в розмірі 170 грн. через відсутність у неї ручки. Вийшовши із автомобіля «Вольксваген Туарег» д. н. з. АА 3624 ІК, ОСОБА_2 була затримана працівниками міліції.

Е п і з о д № 2. Органами досудового слідства підсудна також обвинувачується в тому, що вона, обіймаючи посаду начальника Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області, будучи керівником, якому згідно посадової інструкції, затвердженої 14 травня 2010 року надано право призначати на посади та звільняти з посад працівників Управління, установлювати посадові оклади працівникам та розпоряджатися коштами в межах затвердженого кошторису, вирішила протягом 2010-2011 років незаконно збагатитися шляхом отримання від підлеглих працівників хабарів з нарахованих та виплачених їм сум заробітної плати за залишення останніх на займаних посадах.

Втілюючи свій злочинний умисел, вона в травні 2010 року викликала до свого службового кабінету головного бухгалтера Управління та почала вимагати від ОСОБА_6 передачі їй хабара у сумі 3000 грн. При цьому ОСОБА_2 звернула увагу ОСОБА_6 на те, що у разі не передачі їй хабара остання буде звільнена з займаної посади. Перебуваючи у прямій службовій залежності від ОСОБА_2, ОСОБА_6 була вимушена погодитись на вимогу останньої. Після отримання заробітної плати в кінці травня 2010 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) в службовому кабінеті начальника Управління ОСОБА_6 передала хабар у сумі 3000 грн., а ОСОБА_2 прийняла його та розпорядилась ним на власний розсуд.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 у липні 2010 року аналогічним способом отримала від ОСОБА_6 хабар у сумі 5000 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на систематичне отримання хабарів від підлеглих працівників, ОСОБА_2 в кінці травня 2010 року викликала в свій службовий кабінет головного бухгалтера Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_6 та наказала їй взяти у заступника начальника Управління ОСОБА_7 в якості хабара за залишення на займаній посаді кошти в сумі 2000 грн. та передати їй, а в разі невиконання даної вимоги остання буде звільнена з посади. Перебуваючи в прямій службовій залежності від ОСОБА_2, як керівника Управління, ОСОБА_6 вимушено погодилась на вимогу останньої та повідомила ОСОБА_7 про необхідність передачі в якості хабара ОСОБА_2 кошти в сумі 2000 грн. за залишення на займаній посаді. ОСОБА_7, маючи на утриманні неповнолітню дитину, не бажаючи втратити посаду державного службовця та стабільну заробітну плату, усвідомлюючи факт незаконного вимагання начальником Управління хабара, після отримання заробітної плати в кінці травня 2010 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) передала ОСОБА_6 в її службовому кабінеті, для послідуючої передачі ОСОБА_2 хабар в сумі 2000 грн. за залишення на займаній посаді. Кошти отримані від ОСОБА_7 в сумі 2000 грн., в той же день ОСОБА_6 передала підсудній в її службовому кабінеті, а остання їх прийняла та розпорядилась ними на власний розсуд.

Аналогічним чином в кінці червня, в кінці липня та в кінці серпня 2010 року ОСОБА_2 через головного бухгалтера Управління ОСОБА_6, а в кінці вересня, листопада та грудня 2010 року через головного бухгалтера Управління ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_7 хабара в сумі 2000, 5000, 2000, 2000, 3000 та 5000 грн. відповідно, які прийняла як хабар та розпорядилася ними на власний розсуд.

В кінці листопада та грудня 2010 року, вона ж, через головного бухгалтера Управління ОСОБА_8 аналогічним способом отримала від провідного спеціаліста контрольно-аналітичного відділу Управління ОСОБА_9 хабара за залишення на займаній посаді кошти в сумі 2000 та 1000 грн. відповідно, які прийняла як хабар та використала на власні потреби.

З 21 травня 2010 року приступив до виконання обовязків завідуючого сектором юридичного забезпечення Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_10

В кінці липня 2010 року підсудна ОСОБА_2 запросила до себе в службовий кабінет ОСОБА_10 та почала вимагати від нього в якості хабара за залишення на займаній посаді кошти в сумі 5000 грн. При цьому вона наголосила, що в разі відмови передати вказану суму в якості хабара, останній буде звільнений з посади завідуючого сектором юридичного забезпечення Управління. Маючи на утримані дитину-інваліда з дитинства, не бажаючи втратити посаду державного службовця та стабільну заробітну плату, перебуваючи в прямій службовій залежності від ОСОБА_2, як керівника Управління, ОСОБА_10 був змушений погодитись на вимогу останньої щодо передачі хабара. Після отримання заробітної плати в кінці липня 2010 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) в службовому кабінеті начальника Управління він передав хабар у сумі 5000 грн., а ОСОБА_2 прийняла його та розпорядилась ним на власний розсуд.

У вересні 2010 року ОСОБА_8 була прийнята на посаду головного бухгалтера Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області. При влаштуванні на роботу ОСОБА_2 обіцяла високу заробітну плату за рахунок підвищеної премії. Після отримання заробітної плати за листопад 2010 року ОСОБА_8 була запрошена в службовий кабінет до підсудної, яка почала вимагати в якості хабара за залишення її на займаній посаді головного бухгалтера кошти в сумі 3000 грн., наголосивши при цьому, що в разі відмови передати вказану суму в якості хабара, остання буде звільнена з посади головного бухгалтера. Перебуваючи у прямій службовій залежності від ОСОБА_2, ОСОБА_8 була змушена погодитись на вимогу останньої. Після отримання заробітної плати в кінці листопада 2010 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) в службовому кабінеті начальника Управління ОСОБА_8 передала хабар у сумі 3000 грн., а ОСОБА_2 прийняла його та розпорядилась ним на власний розсуд.

Аналогічним способом підсудна отримала від ОСОБА_8 хабара в сумі 3000 грн. в грудні 2010 року.

Е п і з о д № 3. Органами досудового слідства підсудна також обвинувачується в тому, що 14 липня 2010 року працівниками Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області на підставі звернення громадянки ОСОБА_11 проведено перевірку господарської діяльності магазину «Імех», в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_12 по вул. Жовтневій, 76, у м. Полтаві, за результатами якої було складено акт № 561 та внесено ФОП ОСОБА_12 припис з вимогою повернути ОСОБА_11 сплачену за товар (металеві двері) готівку в сумі 2100 грн. Зазначений припис було розглянуто ФОП ОСОБА_12 та 21 липня 2010 року повернуто ОСОБА_11 сплачену за товар (металеві двері) готівку у вказаній сумі.

На початку грудня 2010 року ОСОБА_2, достовірно знаючи, що ФОП ОСОБА_12 здійснює підприємницьку діяльність повязану з реалізацією металевих дверей населенню, викликала до свого службового кабінету приватного підприємця ОСОБА_12 та повторно почала вимагати від останнього хабара в якості металевих дверей за не проведення у 2011 році підлеглими інспекторами перевірок його підприємницької діяльності та зазначила, що в разі його відмови передати їй хабара до останнього будуть застосовуватись максимальні розміри адміністративних санкцій. Усвідомлюючи незаконність вимоги ОСОБА_2 щодо передачі останній хабара, ОСОБА_12 на початку грудня (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено) було встановлено на вимогу ОСОБА_2М вхідні металеві двері в квартирі №3 за адресою м. Полтава, Соборний майдан, 9/11.

Допитана в суді ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала, зазначивши, що в ОСОБА_5 хабара не вимагала та не отримувала, кошти отримані від нього 19 січня 2011 року вважала поверненням боргу за раніше надані нею в борг кошти.

Від приватного підприємця ОСОБА_12 не вимагала безоплатного встановлення металевих дверей за адресою м. Полтава, Соборний майдан, 9/11, а за виконану ним роботу розрахувалася в присутності свідків.

Заперечила факт вимагання від підлеглих працівників Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області хабарів, зіславшись на те, що в 2010 році Управління неодноразово перевірялося різними контролюючими органами, якими не було виявлено порушень фінансового характеру, а також не було скарг від працівників щодо вимагання в них хабарів.

Допитавши підсудну, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Е п і з о д № 1

Допитий в ході розгляду справи в суді свідок ОСОБА_5 показав, що його дружина ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_3 зареєстровані як субєкти підприємницької діяльності - фізичні особи, основним видом діяльності яких є торгівля продуктами харчування, яка здійснюється, в тому числі, і через магазин «Джин». В кінці листопада 2010 року в магазині «Джин», який розташований за адресою м. Полтава, вул. Кагамлика, 54-а, надійшло повідомлення про проведення працівниками Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області перевірки. На підставі даного повідомлення 9 грудня 2010 року інспекторами зазначеного вище Управління було проведено перевірку магазину «Джин» та повідомлено його дружину та її матір про необхідність зявитися до начальника Управління ОСОБА_2, де будуть розглядатися результати перевірки зазначені в акті на адміністративній комісії.

На виконання вимоги інспекторів 21 грудня 2010 року ОСОБА_3 зявилась до начальника Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_2, де отримала від останньої під розпис постанову № 1143 від 21 грудня 2010 року про накладення на неї адміністративного стягнення у галузі захисту прав споживачів у розмірі 1496 грн. Вона також отримала від ОСОБА_2 постанову № 1146 від цієї ж дати про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у галузі захисту прав споживачів у розмірі 1496 грн. Зазначені постанови № 1143 та № 1146 від 21 грудня 2010 року були винесені на підставі ч. 1 ст. 155 та ст. 167 КУпАП. Через кілька днів йому зателефонувала підсудна та в категоричній формі повідомила про необхідність йому зявитись до неї в службовий кабінет. Цього ж дня він приїхав на її вимогу, але зустріч з нею відбулась в його автомобілі, що стояв поруч з Управлінням, куди вони сіли на вимогу останньої.

В автомобілі ОСОБА_2 зазначила, що загальна сума штрафу, накладеного на його дружину ОСОБА_4 та її матір ОСОБА_3 становить 2992 грн., яку необхідно сплатити до бюджету, може бути суттєво зменшена, шляхом винесення нових постанов від того ж числа та за тим же номером, однак з меншою сумою штрафу, а саме по 170 грн. кожна в разі сплати їй хабара в сумі 3000 грн. Підсудна також зазначила, що в разі передачі їй хабара в сумі 3000 грн. на протязі року до нього та його близьких інспектори Управління не направлятимуться, в разі необхідності проведення перевірок на вимогу прокуратури чи звернення громадян, вона заздалегідь буде повідомляти його, щоб він зміг усунути можливі порушення. ОСОБА_2 також наголосила, що в разі його відмови передати їй хабара в сумі 3000 грн. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 будуть змушені сплатити в дохід держави штраф зазначений в постановах № 1143 та № 1146 від 21 грудня 2010 року і що зазначений штраф буде не останній для них та його в цьому році, а сума штрафних санкцій буде максимальною. Після того як підсудна передала йому два бланки постанов № 1143 та 1136 від 21 грудня 2011 року, в яких була відсутня сума штрафу, однак були всі інші необхідні реквізити, він передав ОСОБА_2 хабара в сумі 3000 грн.

Свідок ОСОБА_13, в суді, показала, що 19 січня 2011 року вона була запрошена працівниками міліції з подругою ОСОБА_14 для участі в виконанні слідчих дій в якості понятої в приміщення УМВС України в Полтавській області, де в кабінеті № 411 їм було розяснено права понятих, після чого в їх присутності здійснено огляд та перерахування коштів в сумі 3000 грн. номіналом по 200 грн. в кількості 15 шт.

З зазначених купюр було здійснено ксерокопії на чотирьох аркушах формату А-4 скріплені печаткою № 7 ГУ МВС України та їхніми підписами. Вищезазначені купюри були оброблені спеціальним барвником, який в ультрафіолетовому освітленні випромінюється жовто-зеленим кольором. Також в верхньому правому куті лицевої сторони кожної купюри спеціальним фломастером проставлено знак «Х», який в ультрафіолетовому освітленні випромінювався яскраво блакитним кольором. З зазначеного вище фломастеру та барвника було відібрано зразки, які були поміщені до паперових конвертів, скріплені їх підписами та опечатані печаткою № 7 ГУ МВС. З даного приводу складено протокол помітки грошових купюр, де всі присутні поставили свої підписи.

Вищеперелічені кошти були вручені ОСОБА_5, після чого вона з іншою понятою та працівниками міліції прибули за адресою м. Полтава, вул. Пушкіна, 16, де в послідуючому було затримано особу, яка представилась начальником Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_2 Під час огляду сумки останньої було вилучено грошові кошти номіналом по 200 грн. в кількості 15 шт., які були перевязані гумовою стрічкою та які при ультрафіолетовому освітленні мали позначку «Х» синього кольору, яка розташована в правому верхньому куті лицьової сторони, а також світіння нашарування жовто-зеленого кольору, яке малося на тильній та лицьовій стороні кожної купюри. Вказані кошти були поміщені до паперового пакету, скріплені підписами понятих та опечатані. Вона також зазначила, що під час затримання та вилучення в неї грошових купюр підсудна стверджувала про те, що ці гроші їй були передані ОСОБА_5 в рахунок повернення боргу, який той мав перед нею.

Аналогічні показання під час розгляду справи в суді дала свідок ОСОБА_14, яка також приймала участь при врученні коштів та затриманні підсудної в якості понятої.

Із показань свідка ОСОБА_15, які вона дала в суді, слідує, що до її функціональних обовязків входить проведення планових та позапланових перевірок додержання вимог діючого законодавства з питань захисту прав споживачів, складання за їх результатами актів та протоколів про скоєння адміністративних правопорушень, підготовка проектів постанов про накладення адміністративних стягнень. По закінченню перевірки субєкта підприємницької діяльності вона на місці складає акт про виявлені порушення та протокол про скоєння адміністративного правопорушення, після чого спеціалісти прибувають до Управління та складають проекти постанов про накладення адміністративного стягнення. Загалом, розгляд усіх адміністративних матеріалів та прийняття по них рішень підсудна ОСОБА_2 здійснювала одноособово. Про прийняте рішення за адміністративним матеріалом ОСОБА_2 спеціалістів Управління не повідомляла. Щодо перевірки магазину «Джин» свідок повідомила, що 9 грудня 2010 року вона спільно із спеціалістами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 отримали направлення на проведення перевірки. При виході на місце розташування магазину ними було виявлено ряд порушень законодавства. За результатами перевірки ними було складено протоколи про скоєння адміністративних правопорушень на продавців магазину, а також на двох підприємців, які здійснювали торгівельну діяльність у даному закладі ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Всього ними було складено 5 протоколів. Після проведення перевірки в цей же день ними було складено відповідні постанови про накладення адміністративних стягнень, які в загальному порядку були передані для реєстрації. Щодо результатів розгляду вказаних матеріалів їй нічого не відомо. Вона зазначила, що між підсудною ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існували близькі стосунки як між чоловіком і жінкою, про що їй було відомо. Вона бачила, що останній часто приходив до підсудної в кабінет і заходив туди не як звичайний громадянин, а як той, хто мав змогу заходити в будь-який час і не в звязку з службовою діяльністю останньої, що було досить помітним по поведінці зовні. Заперечила факт вимагання підсудною передачі їй грошей, які видавались їй як премія за роботу. Наголосила на тому, що ОСОБА_10 примушував її обмовляти підсудну в суді, обвинувачуючи у вимаганні від працівників Управління передачі ними суми коштів, які вони отримували як премію. Коли ж вона відмовилась це зробити, то їй перешкодили зявитись перший раз в судове засідання, змусивши йти на перевірку.

Аналогічні показання в суді дала свідок ОСОБА_18, завідуюча сектором Управління.

Згідно протоколу огляду місця події від 19 січня 2011 року, який був досліджений в суді (том 1 а. с. 14-18), в сумці ОСОБА_2 виявлено та вилучено 12 фрагментів паперу, які складали раніше дві постанови за № 1143 та за № 1146 від 21 грудня 2010 року, постанови № 1143 та № 1146 від 21 грудня 2010 року, які мають суттєві розбіжності, гроші в сумі 3000 грн. (15 купюр номіналом по 200 грн.), які були перевязані гумовою стрічкою та які при ультрафіолетовому освітленні мали позначку «Х» синього кольору, яка розташована в правому верхньому куті лицьової сторони, а також світіння нашарування жовто-зеленого кольору, яке малося на тильній та лицьовій стороні кожної купюри.

В ході обшуку в службовому кабінеті підсудної 20 січня 2011 року були виявлені та вилучені 2 екземпляри постанов № 1143 та № 1146 від 21 грудня 2010 року, в яких не було зазначено суму штрафних санкцій (том 1 а. с. 63-65).

Відповідно до висновку експерта № 114 від 18 лютого 2011 року надані на дослідження 12 фрагментів, виявлені та вилучені 19 січня 2011 року з сумки ОСОБА_2 під час огляду місця події, раніше становили одне ціле і являють собою дві постанови про накладення адміністративного стягнення в галузі захисту прав споживачів № 1143 та № 1146 від 21 грудня 2010 року. Згідно змісту зазначених постанов на правопорушників було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1496 грн. кожному (том 2 а. с. 34-38).

Згідно з протоколом огляду документів, вилучених під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1, в зазначеній вище квартирі зберігалися оригінали актів перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів, протоколів про адміністративне правопорушення (том 2 а. с. 58-80)

Відповідно до протоколу огляду документів, вилучених під час проведення обшуку 20 січня 2011 року в кабінеті начальника Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області, в ході якого було виявлено та вилучено постанови від 21 грудня 2010 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 за №1146 та ОСОБА_3 за №1143, графи «Штраф у розмірі» у вказаних постановах не заповнена (том 2 а. с. 81-87).

Протоколом огляду документів, вилучених під час проведення огляду місця події 19 січня 2011 року з сумки ОСОБА_2, який був досліджений в суді, а саме постанов від 21 грудня 2010 року про накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_4 за № 1146 та ОСОБА_3 за № 1143, встановлено, що вони мають різний зміст щодо розміру штрафу та відмітки про їх отримання правопорушником (том 2 а. с. 89-98).

Відповідно до протоколу про наслідки проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів, який був досліджений в суді (том 1 а. с. 123-126), між підсудною і свідком ОСОБА_5 відбувається розмова про те, що підсудна передає йому підготовлені нею бланки постанов про накладення адміністративних стягнень, в які пропонує вписати інший розмір штрафу та його сплатити, а ті копії постанов, що були вручені, знищити. Останній же передає підсудній 3000 грн., призначення яких обґрунтовує «закриванням року», не зазначаючи, в чому саме воно полягає.

Аналіз змісту розмови між свідком ОСОБА_5 і підсудною свідчить про наявність між ними досить близьких довірливих стосунків, зміст яких пов'язаний як з службовою діяльністю останньої, так і особистими зобовязаннями одного перед одним.

Такий висновок суду ґрунтується на показаннях підсудної, яка в суді наголосила на тому, що вона тривалий час перебувала з ОСОБА_5 у відносинах співмешкання і спільно проживала з ним та проводила дозвілля. Вона також вказала на наявність у останнього перед нею великого грошового боргу еквівалентного десяти тисячам доларів США, який вона незадовго до факту її затримання почала вимагати від нього повернути. Передачу їй 3000 грн. вона сприймала як частину повернення боргу.

В ході розгляду справи в суді був встановлений факт наявності між ОСОБА_5 і підсудною близьких стосунків та боргових зобовязань першого перед останньою.

Так, свідок ОСОБА_19, в суді показала, що вона працює старшою медсестрою в санаторії «Псьол» в Великобагачанському районі Полтавської області і знає підсудну, яка там часто відпочивала разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 Бачила, що між підсудною і ОСОБА_5 були стосунки коханців. Розрахунки за відпочинок проводила саме підсудна.

Свідок ОСОБА_20, в суді, показала, що вона являється подругою підсудної. Знає, що ОСОБА_5 являвся коханцем ОСОБА_2 Вони неодноразово, починаючи з 2006 року, приїжджали разом відпочивати в санаторій «Псьол». Завжди за відпочинок розраховувалась ОСОБА_2 Їй відомо, що у ОСОБА_5 були боргові зобовязання перед підсудною із-за того, що остання позичала йому гроші, а він пропонував повернути їй не гроші, а оформити на неї дачу, яку він збудував. Востаннє вони приїжджали відпочивати приблизно в 2007-2008 роках.

Свідок ОСОБА_21, в суді, показала, що вона являється двоюрідною сестрою підсудної. Раніше вона працювала в Управлінні захисту прав споживачів у Полтавській області. З підсудною у неї був конфлікт із-за того, що вона працювала в Управлінні, коли там керівником був попередній начальник Управління. В послідуючому вона познайомилась з ОСОБА_5, який був коханцем її сестри. Стосунки з сестрою у неї поліпшились лише після того, як ОСОБА_5 так підло по відношенню до неї поступив. Вона знає, що сестра позичала гроші ОСОБА_5 і той був їй винен. Обіцяв повернути гроші, коли продасть дачу.

Приблизно в грудні 2010 року, ввечері, її зустрів ОСОБА_5 і запропонував розправитись з сестрою шляхом давання їй хабара, що дасть їй змогу поновитись на роботі. Пропонував найти того, хто з нею зараз перебуває в статевих стосунках і зможе передати хабар, на що вона згоди не дала.

Свідок ОСОБА_22 під час розгляду справи в суді показав, що він знає підсудну і ОСОБА_5 як осіб, які підтримували близькі стосунки і протягом певного часу проживали спільно. Йому також відомо, що ОСОБА_2 допомагала йому по бізнесу, а також, що та позичала ОСОБА_5 великі суми грошей, які він не повернув, про що знають всі їх близькі знайомі.

Аналогічні показання в суді дав також свідок ОСОБА_23

Співставлення наведених показань свідків з показаннями підсудної дає суду підстави прийти до висновку про наявність між останньою і ОСОБА_5 близьких людських стосунків та відносин, про які в суді показала ОСОБА_2

На це ж вказують і надані підсудною в ході судового слідства по справі фотознімки, на яких зафіксовані вона та свідок ОСОБА_5 з друзями під час спільного проведення дозвілля, достовірність яких не за перечує і останній (том 4 а. с. 40-42).

Тому суд на підставі аналізу наведених доказів критично оцінює показання підсудної про те, що вона не перевищувала службових повноважень, а лише поступала всупереч інтересам служби, обіцяючи ОСОБА_5 не вживати заходів стягнення до членів його родини, які займаються підприємницькою діяльністю, за умови виявлення у них порушень та зменшити суми штрафних санкцій за уже виявлені порушення.

Наведені докази, на думку суду, свідчать про те, що такі перевищення владних повноважень нею були допущені.

З урахуванням наведеного, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5, який стверджує про вимагання у нього хабара підсудною за вказаних вище обставин. При цьому суд враховує ті відносини, які існували між підсудною і ним, що не виключає можливості існування боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 та використання цієї обставини при поверненні боргу як давання хабара з метою усунення підсудної з посади та унеможливлення в такий спосіб її впливу на здійснення членами його родини підприємницької діяльності та виконання ним боргових зобовязань.

Ці обставини викликають сумніви у суду щодо отримання підсудною хабара за обставин, які їй інкримінуються органами досудового слідства, а тому суд відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України тлумачить їх на користь останньої.

Е п і з о д № 2

Підсудна ОСОБА_2 категорично заперечила факт отримання хабарів від підлеглих їй працівників Управління, наголосивши на тому, що її в цьому обмовили з метою послідуючого усунення з посади. Вказуючи на це, вона наголосила, що дійсно після того як вона була затримана посаду начальника Управління, яку вона займала, обійняв ОСОБА_10, який до цього звинувачував її у зловживаннях та отриманні хабарів. Згодом він сам був затриманий та притягнутий до кримінальної відповідальності за такі дії. Інші ж свідки на досудовому слідстві обмовляли її також під примусом, який на них чинився тодішнім керівництвом Управління, а тому їх показання не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_8, в суді показала, що на досудовому слідстві вона обмовила підсудну в тому, що остання нібито нараховувала їй премію, а вона змушена була їй віддавати як хабара з тим, щоб залишатись на посаді та не бути звільненою. Премія їй дійсно нараховувалась, але за роботу, яку вона виконувала в великому обсязі. Премію вона отримувала двічі в сумі приблизно 6000 грн. за кожним разом. Обмовляти ж у зловживаннях підсудну на досудовому слідстві вона змушена була під тиском з боку працівників міліції. Слідчому показання давала в той час, коли була на лікарняному. Для допиту до слідчого її привели працівники міліції і вона боялась сказати щось інше, ніж те, що вже до того часу сказала. Все, що сказала слідчому, не відповідає дійсності. Показання слідчому дала з тих пояснень, які вже давала працівникам міліції. Прізвищ працівників міліції, які чинили тиск на неї, вона не знає. Наголосила, що підсудна ніколи не вимагала від неї, щоб вона передавала іншим працівникам Управління про необхідність давання їй хабара і вона цього ніколи не робила.

Факт передавання хабара підсудній за можливість залишення на посаді заперечила і допитана в суді свідок ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_9, чиї показання були досліджені в суді в порядку статті 306 КПК України (том 3 а. с. 85-87, 89-90, 92-94), показала, що з травня 2010 року була прийнята в Управління в справах захисту прав споживачів на посаду провідного спеціаліста контрольно-аналітичного відділу. В середині листопада 2010 року до неї підійшла головний бухгалтер Управління ОСОБА_24 та повідомила, що в поточному місяці буде нарахована більша заробітна плата за рахунок премій, яку вона повинна передати останній для передачі начальнику Управління ОСОБА_2, а в разі відмови віддати частину отриманої заробітної плати, вона буде звільнена з Управління в звязку з невідповідністю займаній посаді і в послідуючому в неї будуть проблеми у влаштуванні на іншу роботу як в місті Полтаві, так і в іншому регіоні. В звязку з цим в кінці листопада 2010 року вона зайшла в службовий кабінет головного бухгалтера Управління ОСОБА_24 та запитала, яку суму з отриманої в листопаді заробітної плати повинна віддати, на що остання повідомила, що їй необхідно віддати 2000 грн., які остання передасть начальнику Управління ОСОБА_2 Вона одразу в службовому кабінеті головного бухгалтера передала ОСОБА_8 2000 грн. Аналогічно вона поступила і в грудні 2010 року, коли передала ОСОБА_8 кошти в сумі 1000 грн. для передачі ОСОБА_2

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9, оскільки вони суперечать показанням свідка ОСОБА_8, яка заперечує ці факти і ніякими обєктивними доказами не підтверджуються.

Аналогічним чином суд не приймає до уваги і показань свідка ОСОБА_7, які були досліджені в суді в порядку статті 306 КПК України (том 3 а. с. 49-51, 53-54, 60-62, 110-111), яка, як і свідок ОСОБА_9, підтвердила факти передачі хабарів підсудній через ОСОБА_8 за можливість працювати в Управлінні на посаді, яку вона на той час обіймала.

Крім того, суд був позбавлений можливості допитати свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які не явились в судове засідання, а вжитими судом заходами доставлені не були. Не приймаючи до уваги показань свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_7, суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Корнєв і Карпенко проти України», яким визнано порушенням вимог п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенції) позбавлення підсудного та його захисника права допитати свідка на тому чи іншому етапі провадження по справі, що позбавляє суд грунтувати свої висновки у справі на його письмових показаннях.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_10, показав, що 30 липня 2010 року до свого службового кабінету його викликала начальник Управління ОСОБА_2 та повідомила про те, що з отриманої в поточному місяці заробітної плати він повинен віддати їй кошти в сумі 5000 грн. в якості хабара за перебування на посаді начальника сектору юридичного забезпечення Управління. ОСОБА_2 також попередила його, що в разі не виконання її вимог щодо передачі їй коштів в сумі 5000 грн. в якості хабара він буде звільнений і в подальшому не зможе влаштуватися на роботу. Оскільки він перебував у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 як начальника Управління та можливості на той момент влаштуватися на іншу посаду не мав, 30 липня 2010 року в службовому кабінеті начальника Управління передав особисто в руки ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 грн. в якості хабара, які остання поклала до себе в сумочку.

Про факти вимагання від підлеглих працівників, начальником Управління ОСОБА_2 хабарів за залишення на займаній посаді йому розповідали заступник начальника відділу ОСОБА_7 та бухгалтер Управління ОСОБА_6

Факт отримання хабара від ОСОБА_10 за вказаних ним обставин категорично заперечує підсудна. Ніякими іншими безперечними доказами цей факт не підтверджується. В звязку з цим суд критично оцінює його показання і до уваги їх не приймає, зважаючи ще й на те, що згідно показань інших свідків ОСОБА_10 чинив, коли обійняв посаду начальника Управління, на них тиск, змушуючи обмовляти ОСОБА_2 у вчиненні злочину, що дає підстави суду вважати його зацікавленою особою. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_10 за отримання хабара притягнутий до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_6, в суді, показала, що в травні 2010 року вона влаштувалась на посаду головного бухгалтера Управління. При влаштуванні на роботу підсудна обіцяла високу заробітну плату за рахунок підвищеної премії. На пропозицію ОСОБА_2 обіймати посаду головного бухгалтера Управління вона погодилась. В травні 2010 року їй було нараховано заробітну плату в розмірі 5950,73 грн. Отримавши вказану заробітну плату вона вважала, що це гідна оплата праці за понадурочну роботу на посаді головного бухгалтера. Однак, коли вона наступного дня після отримання вказаної заробітної плати прийшла на роботу, то ОСОБА_2 запросила її до себе в кабінет та почала вимагати віддати їй кошти в сумі 3000 грн. з нарахованої їй заробітної плати, пригрозивши при цьому в разі відмови віддати їй кошти звільненням з посади головного бухгалтера. Аналогічним чином підсудна отримала від неї 5000 грн. в липні 2010 року. Оскільки вона не змирилась з цим, то 20 вересня 2010 року була звільнена з Управління за згодою сторін.

ОСОБА_6 також зазначила, що ОСОБА_2 вимагала від інших підлеглих працівників кошти за залишення на посаді та в послідуючому уникнення неприємностей у працевлаштуванні на іншу роботу і вона особисто за пропозицією останньої передавала їй кошти в сумі 2000 грн. від ОСОБА_7 в травні 2010 року.

Їй також відомо, що у ОСОБА_10 була приватна розмова з ОСОБА_2, в ході якої останнього попереджено, що в разі відмови віддавати частину заробітної плати, він буде звільнений з Управління і в подальшому не зможе працевлаштуватися в м. Полтаві та Полтавській області.

ОСОБА_10 за залишення на займаній посаді самостійно передавав ОСОБА_2 кошти з нарахованої та виплаченої йому заробітної плати. Приблизно в кінці липня 2010 ОСОБА_10 передав ОСОБА_2 як начальнику Управління хабар в сумі 5000 грн. за залишення на займаній посаді. Про те, що ОСОБА_10 передавав ОСОБА_2 кошти, їй повідомляв останній особисто.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_6, оскільки вони суперечать іншим доказам по справі, зокрема показанням свідка ОСОБА_7, які судом не були прийняті до уваги, в частині, що стосується кількості фактів передачі останньою через ОСОБА_6 хабарів підсудній. Очевидцем передачі хабарів підсудній ОСОБА_10 вона також не була, а знає про це лише з його слів. Показання ж останнього судом не прийняті до уваги як особи зацікавленої в вирішенні справи не на користь підсудної.

Отже, судом встановлено, що показання свідка ОСОБА_6 ніякими іншими доказами по справі не підтверджуються і їм суперечать, а тому суд не приймає їх до уваги.

Як на доказ підтвердження фактів отримання підсудною хабарів від підлеглих їй працівників Управління органи досудового слідства посилаються також на:

- протокол огляду записної книжки вилученої 20 січня 2011 року в кабінеті підсудної, в якій на аркуші № 27 датованому «01.06.10» мається запис «Фастів. + Л.Ф. деньги з.п.» (том 2 а. с. 81-83);

- протокол очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, під час якого остання підтвердила факт отримання в кінці травня для передачі ОСОБА_2 від ОСОБА_7 кошти в сумі 2000 грн. (том 3 а. с. 112-115);

- протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, в ході яких свідки підтвердили на місцевості свої показання та вказали на місце і спосіб передачі ОСОБА_2 хабара (том 3 а. с. 16-20, 41-46, 63-66, 95-97, 101-109);

- довідки про нарахування заробітної плати працівникам Управління, якими підтверджується факт нарахування їм підвищеного розміру заробітної плати, де різниця між звичайним розміром отримуваної ними заробітної плати та досліджуваними періодами, співпадають з розмірами хабарів, які вимагала та отримувала ОСОБА_2 (том 3 а. с. 10-12, 30, 55, 82, 91).

Аналізуючи наведені докази, суд виходить з того, що вони констатують лише факти нарахування та виплати заробітної плати, а не її передачі підлеглими працівниками підсудній і не являються безперечним доказом цього, оскільки не підтверджуються іншими доказами по справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність вини підсудної в отриманні хабарів від підлеглих працівників за обставин, які їй інкримінуються органам и досудового слідства та необхідності виключення цього епізоду з її обвинувачення.

Е п і з о д № 3

Підсудна не визнала своєї вини в отриманні хабара від ОСОБА_12, заперечивши при цьому як факт примушування останнього до встановлення дверей в її квартирі з використанням при цьому своїх службових повноважень, так і несплати вартості виконаних підприємцем робіт. При цьому вона зазначила, що за виконані роботи вона провела розрахунок з ОСОБА_12, передавши йому кошти в присутності свідка ОСОБА_25 в своєму службовому кабінеті та отримавши при цьому від нього квитанцію, яку вона надала в судовому засіданні.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 показав, що дійсно на початку 2010 року йому зателефонував працівник Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області на імя Ярослав та повідомив про необхідність приїхати до начальника Управління в справах захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_2 Прибувши за адресою м. Полтава вул. Пушкіна, 16, він зайшов в службовий кабінет останньої. В ході розмови з нею вона попросила його встановити нові металеві двері в її квартирі. Він дав на це згоду. Тоді ОСОБА_2 показала йому будинок, де необхідно встановити нові двері та передала йому ключі від квартири № 3 буд. 9/11, розташованому на Соборному майдані в м. Полтаві. Отримавши від неї ключі від вхідних дверей, він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_26 та попросив його демонтувати старі та встановити нові двері. Цього ж дня він взяв зі складу металеві двері та разом з ОСОБА_26 встановив їх у квартирі підсудної. За встановлення дверей з ним не проведено розрахунок, хоча він сам розрахувався як за двері, так і з ОСОБА_26, який їх встановлював. Наголосив, що за встановлення дверей ОСОБА_2 хабара від нього не вимагала і ніяким чином не примушувала до цього, а зробив він це тому, що його попросив Ярослав. Ні до їх встановлення, ні після цього ОСОБА_2 йому ніяким чином не сприяла у здійсненні ним підприємницької діяльності та ніяких дій на його користь не вчинювала і з цього приводу він до неї не звертався. Свої дії він не розцінює як давання хабара підсудній, хоча на безоплатне встановлення дверей він погодився лише тому, що підсудна обіймала посаду керівника в Управлінні захисту прав споживачів.

Свідок ОСОБА_26, в суді, показав, що в грудні 2010 року йому зателефонував ОСОБА_12 та попросив терміново встановити металеві двері його клієнту. Такі дії він неодноразово вчинював на прохання останнього, так як з ним співпрацює. Вартість роботи по демонтажу та встановленню дверей в 2010 році становила 200 грн. Приблизно після 12 год. він підїхав до магазину, в якому ОСОБА_12 працював, з допомогою останнього завантажив двері на багажник власного автомобіля, відвіз їх до приватного будинку, що по вулиці Соборний майдан в м. Полтаві. Там ОСОБА_12 вказав йому на двері, які необхідно демонтувати та передав йому ключі від вхідних дверей. Вказані двері мали незначний дефект в верхній частині в вигляді вмятини. Весь час, доки встановлювались двері, ОСОБА_12 був присутнім. Після встановлення металевих дверей він передав ОСОБА_12 ключі від встановлених вхідних дверей та відвіз останнього в магазин. За демонтаж та встановлення дверей ОСОБА_12 заплатив йому кошти в сумі 200 грн.

Свої показання обидва свідки підтвердили в ході відтворення обстановки та обставин події, під час якої вказали на місце, де були встановлені двері та на їх індивідуальну ознаку, про яку ними було зазначено під час допитів в якості свідків по справі (том 3 а.с.133-137, 141-144).

Відповідно до протоколу огляду, який був досліджений в суді, вказані металеві двері встановлені за адресою м. Полтава, Соборний майдан, 9/11, кв.3 (том 3 а. с. 145).

Згідно довідки вартість встановлених підсудній металевих дверей з урахуванням їх стану становить 1500 грн. (том 3 а. с. 129).

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_12 про безоплатне виконання ним роботи по відпуску і встановленню вхідних дверей в квартиру підсудної, оскільки це спростовується дослідженими в суді в ході розгляду справи доказами.

Так, свідок ОСОБА_25, в суді, показала, що вона являється подругою підсудної і часто бувала в гостях у неї в її службовому кабінеті. Одного разу вона була присутня, коли до ОСОБА_2 приходив чоловік, якому вона замовляла установку дверей і оплачувала вартість дверей по квитанції. Вона звернула увагу на це тому, що ціна, яку запропонував виконавець, як їй здалося, була великою.

Суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_25, оскільки вони узгоджуються не лише з показаннями підсудної, а й підтверджуються квитанцією про сплату останньою вартості дверей та їх установки, яку надала в суді ОСОБА_2

Згідно квитанції з наявною на ній печаткою приватного підприємця ОСОБА_12 та його підписом (том 4 а. с. 43) підсудною сплачено йому 1650 грн. «за двері з їх установкою».

Наведені докази, на думку суду, ставлять під сумнів твердження свідка ОСОБА_12 про те, що за виконані ним роботи по установці дверей в квартиру підсудної з ним не було проведено розрахунку. Будь-яких обєктивних доказів, які б безперечно підтверджували факт несплати підсудною вартості виконаних підприємцем ОСОБА_12 робіт по установці дверей в її квартиру органами досудового слідства не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні, тому суд виключає цей епізод з обвинувачення підсудної ОСОБА_2

Суд кваліфікує дії підсудної як перевищення нею службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, а також державним інтересам, що виразилося у підриві авторитету та престижу органів державної влади, а саме за ч. 1 ст. 365 КК України.

Обставинами, які помякшують покарання підсудної, суд враховує наявність у неї інвалідності 2-ї групи, її соціальний статус як вдови, яка має на утриманні матір похилого віку, а також позитивну характеристику її особи, яка протягом трудової діяльності неодноразово заохочувалась керівництвом Департаменту та обласної державної адміністрації за досягнення в роботі.

Обставин, які обтяжують її покарання, суд не знаходить.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу підсудної, яка являється інвалідом 2-ї групи та має на утриманні матір похилого віку, позитивно характеризується за місцем роботи, наявність кількох обставин, які помякшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують і приходить до висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для її виправлення, перевиховання та соціальної реабілітації.

Зважаючи на наявність кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу підсудної, суд вважає за можливе не призначати їй додаткового покарання на підставах, передбачених ч. 2 ст. 69 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що підсудна являється інвалідом 2-ї групи.

Вона не заперечує проти застосування щодо неї амністії у відповідності до Закону України «Про амністію» від 8 липня 2011 році і надала суду свою згоду на це.

Відповідно до статті 6 Закону підлягають звільненню від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених ним, особи, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання цим Законом чинності.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону звільненню підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнані інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Судом встановлені наявні підстави для задоволення клопотання підсудної про застосування щодо неї Закону України «Про амністію», а тому суд приходить до висновку про необхідність звільнення її від покарання в звязку з амністією.

По справі в. о. начальника Управління у справах захисту прав споживачів у Полтавській області заявлений цивільний позов про відшкодування 2044,06 грн. матеріальної шкоди (том 4 а. с. 5-6). Оскільки заявлений позов не пов'язаний із вчиненням підсудною діянь, які їй інкримінуються, то він підлягає залишенню без розгляду.

Судові витрати за проведення судових експертиз по справі складають 1040,88 грн. і підлягають стягненню з підсудної (том 2 а. с. 33-38, 44-52).

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 81 КПК України.

Керуючись пунктом «г» статті 1, статтями 6, 9 та 10 Закону України «Про амністію» від 8 липня 2011 року, статтями 321, 323, 324 та ч. 4 ст. 327 КПК України, суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України і засудити її з застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України на два роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю повязаною з виконанням адміністративно-управлінських або організаційно-розпорядчих функції.

Звільнити засуджену ОСОБА_2 від основного покарання на підставі пункту «г» статті 1, статей 6, 9 та 10 Закону України «Про амністію» від 8 липня 2011 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, обраний щодо засудженої у вигляді застави, залишити без змін.

Зарахувати в строк відбування покарання час перебування засудженої під вартою в звязку з обранням відносно неї запобіжного заходу у вигляді взяття під варту по цій справі з 19 січня по 30 березня 2012 року.

Стягнути з засудженої судові витрати 1040,88 грн., перерахувавши їх одержувачу: НДЕКЦ при УМВС України і Полтавській області (Код: 25574067, рахунок: 0055. Призначення платежу: за експертні роботи. Банк одержувача: ГУДК України в Полтавській області МФО: 831019 Свідоцтво платника ПДВ: 23987210 Індивідуальний Податковий: 46).

Накладений на майно засудженої арешт зняти.

Речові докази зберігати при матеріалах справи (том 1 а. с. 64, том 2 а. с. 236-238).

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

СуддяОСОБА_27