Справа №460/1988/15-к
Провадження №1кп-460/386/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.07.2015 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), військове звання рядовий, раніше не маючого судимості,-
в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.407 ч.3, 4 КК України,-

обвинувачений ОСОБА_4 , який з 03.09.2014 року був признаваний на військову службу за мобілізацією та в подальшому перебував на посаді механіка-водія 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 4 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яку з 03.03.2014 року переведено у вищу ступінь бойової готовності, в денний час 21 січня 2015 року без належного дозволу командира військової частини самовільно покинув межі військової частини та прибув в АДРЕСА_1 за зареєстрованим місцем проживання до призову на військову службу, де проводив час на власний розсуд. 06.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», згідно якого посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців за самовільне залишення військової служби або місця служби, вчинені в умовах особливого періоду несення військової служби. В денний час 13 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 добровільно повернувся в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за мобілізацією в період з 21.01.2015 року 05.03.2015 року самовільно залишив без дозволу командира місце служби та військову частину без поважних причин, тривалістю понад місяць, а в період з 06.03.2015 року по 13.05.2015 року додатково з кваліфікуючою ознакою самовільного залишення місця служби та військової частини, вчинені в умовах особливого періоду несення військової служби, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст.407 ч.3, 4 КК України.
Під час судового розгляду свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст.407 ч.3, 4 КК України обвинувачений ОСОБА_4 визнав та по суті обвинувачення показав, що до призову на військову службу за мобілізацією він проживав в
АДРЕСА_1 . З вересня 2014 року він став проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 . З вересня по грудень 2014 року він знаходився в зоні проведення антитерористичної операції в Луганській області, після повернення йому була надана відпустка. Після закінчення відпустки він продовжував проходити військову службу і 21 січня 2015 року до нього зателефонувала дружина, яка повідомила, що погіршився стан здоров`я психічно хворої доньки дружини від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він написав рапорт про надання дозволу на звільнення, який передав командиру взводу ОСОБА_6 . Але не дочекавшись прийняття рішення командиром військової частини, поїхав додому в АДРЕСА_1 . Вдома він допомагав дружині в догляді за хворою дитиною, а коли дружину з донькою госпіталізували у Вінницьку психіатричну лікарню, то він доглядав за молодшим сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після виписки дружини з лікарні, 13 травня 2015 року він добровільно повернувся в розташування військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби. В скоєному він розкаюється, просить суворо його не наказувати.
Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість в інкримінованому злочині стверджується наступними доказами по справі.
Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №81 від 04.09.2014 року про зарахування військовослужбовця рядового ОСОБА_4 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військової служби, з 04 вересня 2014 року до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з призначенням на посаду механіка-водія 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 4 механізованого батальйону. /а.к.п.25/
Письмовим повідомленням командира військової частини польова почта НОМЕР_1 від 06.02.2015 року про виявлення відсутності на службі з 21 січня 2015 року військовослужбовця рядового ОСОБА_4 /а.к.п.2/
Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №40 від 17.02.2015 року про визнання рядового ОСОБА_4 самовільно залишивши військову частину. /а.к.п.16/
Довідкою Вінницькорї психіатричної лікарні ім..акад.О.І.Юшенка про перебування гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на стаціонарному лікування з 27.02 по 13.03.2015 року. /а.к.п.46/.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що ним було подано письмовий рапорт про тимчасове звільнення з військової служби, оскільки під час досудового розслідування дані обставини не підтвердилися. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 не дотримався встановленого порядку тимчасового звільнення з військової служби.
Довідкою військово-лікарської комісії від 11.06.2015 року про те, що рядовий ОСОБА_4 за результатами медичного огляду придатний до військової служби. /а.к.п.76/
Оцінюючи докази по даній справі, які були досліджені та перевірені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, а в період з 06.03.2015 року по 13.03.2015 року додатково з кваліфікуючою ознакою самовільного залишення місця служби та військової частини, вчинені в умовах особливого періоду несення військової служби, і його дії за ст.407 ч.3, 4 КК України кваліфіковано правильно.
Обставиними, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння, приймав участь в проведенні антитерористичної операції, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом не встановлено.
З врахуванням вищенаведених обставин справи та особи обвинуваченого, встановлених обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та попередження скоєння нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкцій частин статті доведеного злочину у виді позбавлення волі, за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочинів, передбачених ст.407 ч.3, 4 КК України, та обрати покарання:
-за ст.407 ч.3 КК України у виді 02/два/ роки позбавлення волі;
-за ст.407 ч.4 КК України у виді 03/три/ роки позбавлення волі.
Згідно з ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш сувором, остаточно визначити за сукупністю злочинів покарання обвинуваченому ОСОБА_4 виді 03/три/ роки позбавлення волі.
На підставі з ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 01/один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 під час іспитового строку не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 покладається на командира військової частини, а у випадку звільнення з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: