Справа № 201/1016/15-к
Провадження № - 1кп/201/89/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0004507 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 16.01.2014 р Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 186, 75, 104 КК України до чотирьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 16.01.2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного корисливого злочину, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та, під час перебігу іспитового строку, знову вчинив умисний корисливий злочин.

Так, 24.12.2014 року приблизно о 20:00 годині гр. ОСОБА_3 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, прибув до буд. АДРЕСА_2 , де мешкає потерпілий ОСОБА_5 , де ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючі злочин повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, таємно, переліз через недобудований гараж, тим самим проник на територію двору вказаного будинку, тобто до місця тимчасового зберігання майна. Перебуваючи у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 побачив металеву конструкцію, схожу на станок для ремонту автомобілів, вартістю 1 995 гривень, яку визначив об`єктом свого злочинного посягання та, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, став штовхати вищевказану металеву конструкцію в сторону виходу з двору домоволодіння, але його дії були припинені власником вказаного майна. Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин ним не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадання чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадання чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, ступінь здійснення злочинного наміру обвинуваченим та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, які не залежали від волі обвинуваченого. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який судимий за вчинення злочину проти власності, вчинив новий злочин в період іспитового строку, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом Емоційно нестабільний розлад особистості, однак згідно акту судово-психіатричного експерта № 8 є осудною особою.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, вчинивши злочин під час іспитового строку, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 року, то суд вважає за необхідне, після призначення покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, шість місяців позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 року, визначивши остаточно до відбування чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженого ОСОБА_3 рахувати з 26 грудня 2014 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1