АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/546/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0000660 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку Грузії, громадянку України, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму,-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

встановила:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 діючи повторно, 15 вересня 2012 року, приблизно о 04.45 год., шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до приміщення торгівельного павільйону на АДРЕСА_3 , та при вчиненні таємного викрадення чужого майна з цього торгівельного павільйону були помічені сторонніми особами, серед яких був ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які, з метою затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , заблокували з зовнішньої сторони вхідні двері вказаного торгівельного павільйону.

Не бажаючи припинити свої злочинні дії ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_7 , маючи на меті заволодіти чужим майном, схопив ніж, який знаходився в торгівельному павільйоні, після чого відчинивши з середини вбудоване у вхідні двері павільйону торгівельне віконце, почав навмання бити ножем, щоб звільнитись з приміщення, намагаючись застосувати насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які тримали двері. В цей час ОСОБА_7 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_9 , діючи відповідно, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, складала до поліетиленових пакетів продукти харчування, напої та інші речі, які знаходились у торгівельному павільйоні. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були змушені відпустити вхідні двері торгівельного павільйону та відступити від них. Звільнивши таким чином для себе прохід ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вийшли з приміщення торгівельного павільйону, розпорядившись викраденим на власний розсуд, а ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вимушені втекти.

Таким чином, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , проникнувши до приміщення вказаного торгівельного павільйону та здійснили грабіж з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, в результаті чого заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_14 , завдавши таким чином шкоди потерпілій ОСОБА_14 на загальну суму 2 917 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли.

Не погоджуючись з вироком суду його оскаржили в апеляційному порядку прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 .

Прокурор просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону, який підлягав застосуванню, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_7 винними за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності; ОСОБА_7 призначити покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що висновки суду в частині відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та наявності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України є помилковими, призначене покарання є занадто м`яким, перекваліфікація дій засуджених призвела до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених.

Захисник засудженої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, постановленим без належних доказів та обґрунтувань, просить скасувати постановлений вирок відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України та закрити кримінальне провадження, оскільки в діях її підзахисної відсутній склад кримінального правопорушення та не доведена вина ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 відмовити, пояснення захисника ОСОБА_15 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 , просила вирок суду залишити без змін, заслухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_9 , який не підтримав апеляційні скарги, просив вирок суду залишити без змін, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 , яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, підтримувала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , просила переглянути справу, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.404 КПК Українивирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Проте, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а також якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором під час досудового розслідування та судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Ухвалюючи вирок про визнання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінські проти Австрії»). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 1-8) не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини справи, які встановлені під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи питання про запобіжний захід для ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , який вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни, колегія суддів уважає, що підстав для його зміни чи скасування не вбачається, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та виправдовують тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під вартою. Зокрема, продовжує існувати обґрунтований ризик того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, будуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає доцільним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 - задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України, зі стадії підготовчого засідання в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під варто - залишити без зміни.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без зміни.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто з 31 березня 2015 року по 29 травня 2015 року до 13 год. 30 хв. включно.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто з 31 березня 2015 року по 29 травня 2015 року до 15 год. 00 хв. включно.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4