АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/312/15 Справа № 190/1707/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, кримінальне провадження №0000576, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2014 року, за апеляцією захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ст. 391 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Червоноград Львівської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, невійськовозобов`язаний, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимий :

· 31 липня 2003 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст..ст. 15, ч. 3 ст.185, ч. 5 ст.185, 69, ч. 1 ст. 296, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

· 29 березня 2004 року Миколаївським районним судом Львівської області за ст..ст. 391, 71 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;

· 29 грудня 2009 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 357, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

· 26 січня 2012 року Сихівським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі.

засуджений за ст. 391 КК України на 1 рік 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково - у виді 1 місяця позбавлення волі приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.01.2012 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків - 1 (один) рік три місяці позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 15 вересня 2014 року.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим, 26.01.2012 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 309, 71 КК України до 3 років позбавлення волі та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в П`ятихатській виправній колонії № 122 Дніпропетровської області, що розташована в с. Красноіванівка П`ятихатського району Дніпропетровської області належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, а саме злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) / а.п.169-176/.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить його скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що ОСОБА_8 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, тим самим йому змінили умови відбування покарання, хоча і в межах однієї колонії, а для цього потрібне погодження зі спостережною комісією, тому, на її думку, суд зробив висновок, який не відповідає матеріалам справи / а.п.180/.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 391 КК України передбачено кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилася на більш суворий режим відбування покарання.

За змістом диспозиції цієї норми закону злісною непокорою законним вимогам адміністрації установи виконання покарань є відкрита відмова засудженого від виконання конкретних встановлених законодавством вимог персоналу колонії, який за своїм посадовим становищем мав право пред`являти таку вимогу, за наявності обов`язку та можливості засудженого виконати таку вимогу. При цьому обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ст.391 КК України, є вчинення такої непокори засудженим, який за порушення вимог режиму відбування покарання був підданий протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводився на більш суворий режим відбування покарання. Законодавець у цій статті встановив кримінальну відповідальність за вчинення вже самих зазначених у ній дій засудженим, на якого протягом року було накладено відповідне стягнення або який переводився на більш суворий режим відбування покарання.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ст.391 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах.
Як вбачається з журналу судового засідання і вироку суду, були досліджені надані органом досудового слідства докази, які оцінено і судом.
Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтвердили суду обставини неодноразового здійснення засудженим злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.
Вказані покази свідків об`єктивно підтверджуються даними рапортів відповідних працівників на ім`я начальника ПВК про допущені ОСОБА_8 порушення та невиконання ним їх законних вимог 17.11.2013 р., 27.11.2013 року, 10.01.2014 року, 21.01.2014 року, 23.02.2014 року, 24.03.2014 року, 26.03.2014 року, 30.03.2014; актами про відмову в наданні письмових пояснень по фактам порушень режиму утримання від 17.11.2013 року, 27.11.2013 року, 23.02.2014 року, 24.03.2014 року, 26.03.2014 року, 30.03.2014 року, 31.03.2014 року, 02.04.2014 року, 04.04.2014 року; даними копій витягів з протоколів засідань адміністративних комісій П`ятихатської ВК №122 від 20.11.2013 року та 26.03.2014 року;
Із показань свідків фельдшера П`ятихатській виправній колонії № 122 ОСОБА_14 та начальника медичної частини П`ятихатської виправної колонії № 122 ОСОБА_15 слідує, що засуджений за станом здоров`я в ДІЗО утримуватися може. Скарги від обвинуваченого на стан здоров`я не надходили. За результатами медичного огляду було встановлено, що засуджений за станом здоров`я в ДІЗО та ПКТ утримуватися може. Зі скаргами на стан здоров`я в березні 2014 року засуджений до медичної частини не звертався, від виконання фізичної зарядки за станом здоров`я не звільнявся;
Відповідно, обвинувачений ОСОБА_8 був притягнутий до відповідальності постановою начальника П`ятихатської виправної колонії №122 від 20 листопада 2013 року про накладення на засудженого ОСОБА_8 стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу строком на 3 місяці за самовільну зміну свого спального місця; постановою від 27 листопада 2013 року про накладення на ОСОБА_8 стягнення у виді попередження за відмову виходити на прогулянку, передбачену розпорядком дня установи; постановою від 26 березня 2014 року про накладення на засудженого ОСОБА_8 стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО на строк 13 діб за вчинення фізичного опору під час обшуку.
Протягом року ОСОБА_8 відкрито, демонстративно, в категоричній формі відмовлявся виконати законні вимоги адміністрації установи, а саме :

27.11.2013 року о 05 од. 30 хв. перебуваючи в приміщенні камерного типу відмовився від ранкової прогулянки, тим самим порушив вимоги п. 29 п. 2, 1 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що відносно нього начальником П`ятихатської виправної колони № 122 винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «попередження».

10.01.2014 року приблизно о 06 год. 00 хв., перебуваючи в камері № 7 П`ятихатської виправної колонії № 122 спав на підлозі, чим порушив п. 29 п. 2. 1 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за на нього за порушення вимог режиму відбування покарання накладено стягнення у вигляді «догани».

21.01.2014 року о 09 год. 50 хв., перебуваючи в камері № 7 П`ятихатської виправної колонії № 122 спав на підлозі у невстановлений розпорядком дня час, тим самим порушив вимоги п. 29 п. 2, 1 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження».

23.02.2014 року о 18 год. 00 хв. був відсутній в строю та знаходився на своєму спальному місці на ліжку, чим порушив вимоги п. 29 п.п 2, 1, 2, 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що 27.02.2014 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «догани».

24.03.2014 року о 06 год. 10 хв. не вийшов на ранкову фіззарядку та вчинив фізичний опір під час неповного обшуку, тим самим порушив вимоги п. 29 п. 2, 1 п. 2. З п. З, 4 п. З, 8 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що 26.03.2014 року на його поміщено його до ДІЗО строком на 13 діб до 08.04.2014 року.

26.03.2014 року о 06 год. 45 хв. не виконав команди підйом та не вийшов на ранкову фіззарядку, чим порушив вимоги п. 29 п. 2, 1 п. 2, 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що 31.03.2014 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження».

30.03.2014 року о 15 год. 15 хв., знаходячись в ДІЗО П`ятихатської ВК № 122 в камері № 3 завісив глазок камери відеоспостереження та оглядове віконце дверей, тим самим порушив вимоги п. 29 п. 2, 1 п. З, 6, 3, 8 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, за що 02.04.2014 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани».

Такі дії та поведінка засудженого ОСОБА_8 з достатністю вказують саме на його злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, є доведеною, а отже піддавати сумніву достовірність зазначених доказів, які узгоджуються між собою, немає підстав. Тому доводи захисника, викладені у її апеляційній скарзі, зокрема й щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу злочину, по-перше, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, по-друге, не ґрунтуються на законі.

Доводи апелянта з посиланням на ст. 100 КВК України про те, що ОСОБА_8 було змінено умови відбування покарання, хоча і в межах однієї колонії, без погодження зі спостережною комісією, також є безпідставними та спростовуються положеннями наступних норм чинного законодавства.

Стаття 100 КВК України передбачає можливість зміни умов відбування покарання у межах однієї колонії (переведення до іншої структурної дільниці) або шляхом переведення до колонії іншого виду (до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання). Сутність інституту зміни умов тримання засуджених до позбавлення волі полягає у зміні їх правового статусу, зокрема, обсягу прав, як у бік послаблення правообмежень, так і у бік посилення останніх. Під зміною умов тримання у межах однієї установи виконання покарань розуміється одночасне збільшення або скорочення всіх передбачених законом пільг, які виникають у зв`язку з переводом до іншої дільниці (колонії іншого рівня). Зміна умов тримання межує з дисциплінарними стягненням та заохоченнями. Якщо дисциплінарні стягнення та заохочення застосовуються за разові відповідно негативні чи позитивні поступки і не тягнуть за собою подальшої зміни правового положення, то зміна умов тримання є реакцією на відносно стійку негативну чи позитивну поведінку засудженого та виражається у відносно постійній зміні умов їх тримання.

Відповідно до частини третьої (абзацу четвертого) ст.107 КВК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) засуджені зобов`язані виконувати всі законні вимоги персоналу колонії. Суть цього обов`язку не змінилася і після внесення до цього закону відповідних змін у квітні 2014 року. Виконання встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань входить і до переліку основних обов`язків засуджених, визначених у ст.9 КВК України.

Виконання ж покладених на засуджених обов`язків та нагляд за ними, є складовими режиму у виправних колоніях, суть якого визначена у ч.1 ст.102 цього Кодексу, а можливість застосування стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання передбачена ст.132 КВК України.

Згідно п. 88 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25 грудня 2003 року підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є мотивована постанова начальника установи або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень та отримання медичного висновку про можливість тримання їх у цих приміщеннях за станом здоров`я. Постанова оголошується засудженому під підпис. Заходи стягнення у виді переведення засуджених у ПКТ (ОК) застосовуються в разі безуспішності інших заходів впливу. Тим більш, згідно до протоколу адміністративної комісії ВК №122 від 20.11.2015 року, засудженого ОСОБА_8 вирішено помістити до ПКТ.

Таким чином, порушень встановленого ст.134 КВК України порядку застосування заходів стягнення при їх застосуванні до ОСОБА_8 колегією суддів не вбачається.

Призначене ОСОБА_8 покарання за ст.391 КК України та за сукупністю злочинів відповідає вимогам ст.65 КК України. При його призначенні суд правильно й достатньо врахував і тяжкість злочину, і особу винного, зокрема й те, що він десятки разів порушував вимоги встановленого режиму відбування покарання за попереднім вироком, за що на нього неодноразово накладалися стягнення, у тому числі й у виді поміщення в приміщення камерного типу.

Отже колегія суддів вважає доводи захисника необґрунтованими і підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження в межах апеляційної скарги не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ст. 391 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4