Провадження №11-кп/772/351/2015 Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розсілідувань за № 0000897 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_8 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
українця, громадянина України,
освіта середня, неодруженого,
в силу ст. 89 КК України несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
12.02.2014 року біля 20:10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань вчинив конфлікт з невідомою йому ОСОБА_11 , штовхнувши останню і висловившись у її бік нецензурними словами. У відповідь на такі дії ОСОБА_12 , яка перебувала разом з ОСОБА_11 , зробила зауваження ОСОБА_8 , на що останній, продовжуючи конфлікт, незважаючи на перебування в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю безпричинно наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в область лівої половини обличчя, внаслідок чого ОСОБА_12 впала, отримавши тілесні ушкодження та зазнавши фізичного болю.
В результаті дій ОСОБА_8 згідно з висновком експерта № 212 від 17.02.2014 р. у ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, на грудній клітці, садна в проекції правого променево-зап`ясного суглоба, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), за давністю утворення можуть відповідати строку - 12.02.2014 р.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 100 (ста) год. громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 1 259 (одну тисячу двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 34 коп. матеріальної шкоди, 3 200 (три тисячі двісті) грн. витрат на правову допомогу та 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки і покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, у вступній частині вироку змінити вказівку про те, що ОСОБА_8 уродженець м. Кіровоград на уродженець м. Вінниці.
Вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 мотивовано тим, що висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 2, 4 ч.1 ст.409, ст.ст. 411, 413 КПК України.
Керуючись п.п. 1, 2, 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання повинні неухильно дотримуватися вимог ст.65 КК України. Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 , було хибно зроблено висновок, щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Суд першої інстанції прийняв до уваги те, що ініціатором конфліктної ситуації була потерпіла ОСОБА_12 , яка почала кричати до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Врахував, що ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомляв, що раніше неодноразово бачив потерпілу, згідно протоколу прийняття заяви ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення, остання просила вжити заходів до невідомого їй чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , який спричинив їй тілесні ушкодження та дійшов висновку, що нанесення потерпілій тілесних ушкоджень було зумовлено виникненням між ними конфлікту.
Висновки суду не відповідають фактичним обставинам, які були досліджені в ході судових засідань. В показах потерпілої ОСОБА_12 зазначено, що після того, як вона зробила зауваження ОСОБА_8 на його неправомірні дії по відношенню до подруги ОСОБА_11 , він раптово наніс удар кулаком їй в обличчя. Внаслідок удару ОСОБА_12 впала і ОСОБА_8 продовжуючи свої неправомірні дії знову намагався нанести удар. Також, ОСОБА_12 раніше не була знайома та ніколи не спілкувалася з ОСОБА_8 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . Крім того, свідок ОСОБА_14 зазначив, що коли вони були з дружиною в райвідділі міліції, їм працівники міліції показували фотокартки раніше судимих осіб, на одній із яких вони і впізнали ОСОБА_8 , а тому в протоколі прийняття заяви ОСОБА_12 написано, що вона просить вжити заходів до невідомого їй чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , який спричинив їй тілесні ушкодження. Покази свідків свідчать про те, що ОСОБА_12 не була ініціатором конфліктної ситуації з ОСОБА_8 . У даному випадку, судом у вироку не зазначено чому в цій частині взято до уваги одні докази покази ОСОБА_8 і відкинуті інші покази потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 .
Вищевикладене і досліджені докази вказують, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.10.2012 року у справі № 5-17 кс-12 наміри вчинити хуліганські дії можуть бути різні.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи призвело до необґрунтованої та незаконної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, цивільний позов ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 мотивовано тим, що судом абсолютно обґрунтовано встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Проте, суд помилково застосував норму ч.3 ст.337 КПК України і перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.1 ст.125 КК України, за якою і визнав його винним та засудив, оскільки, відповідно до вказаної процесуальної норми, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. У даному ж випадку відповідно до норми ч.2 ст. 12 КК України діяння, які кваліфікуються за ч.1 ст. 296 та ч.1 ст. 125 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, тому перекваліфікація дій обвинуваченого нічим не покращила його становища. Не вказано у вироку суду в чому полягає покращення становища ОСОБА_8 за вказаних обставин.
На думку захисника, у даному випадку суд мав застосувати норму ч.1 ст. 373 КПК України та ухвалити виправдувальний вирок.
Апелянт вважає, що суд не мав достатньо підстав для визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, через наявність сумнівів у правдивості показів як потерпілої, так і свідків обвинувачення - її подруг та ОСОБА_16 , який є чоловіком потерпілої; через невідповідність їхніх показань матеріалам кримінального провадження, тому висновки суду стосовно умисного заподіяння обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень є необґрунтованим.
Жоден зі свідків обвинувачення не вказав ні періоду року, ні тривалості лікування потерпілої у лікарні ім. ОСОБА_17 після отриманого стресу. ЇЇ психологічний стан та пов`язаність цього стану з подіями 12.02.2014 року відносяться до показань з чужих слів, які можуть визнаватися допустимими доказами лише у випадку погодження сторін та визнання їх доказами. Такого погодження обвинуваченим надано не було.
Свідки обвинувачення вказували, що у потерпілої була сильна кровотеча із зап`ястя. Проте у заяві про вчинення злочину від 12.02.2014 року такі відомості відсутні, спростовуються вони і показами свідків захисту: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Не знайшли підтвердження показання потерпілої з приводу нанесення їй обвинуваченим удару кулаком в обличчя, в наслідок якого вона впала та подряпала руку.
Визначена судом міра покарання обвинуваченому громадські роботи виключають можливість влаштування на роботу до відбуття даного покарання, тому такий вид покарання не відповідає потребам ОСОБА_8 .
Щодо задоволення моральної шкоди, то мотивувальна частина вироку містить лише посилання на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» натомість не визначено які саме моральні страждання були перенесені потерпілою та не визначені критерії їхньої глибини і тривалості.
Судові витрати на правову допомогу стягнуто з порушенням норм ч.5 ст.128 КПК України та ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, а витрати на правову допомогу стягнуто у повному обсязі. Так, з вимог позивача про стягнення 5 662 грн. 84 коп. матеріальної шкоди, 40 000 грн. моральної шкоди та 30 000 грн. втраченого заробітку судом стягнуто лише 1 259 грн. 34 коп. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. З цього частка задоволених позовних вимог становить 8, 29 %, а в грошовому виразі це мало бути 265 грн.12 коп.
А так, як у діяннях обвинуваченого відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.296 КК України і у такому разі відповідно до ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок, то згідно ч.3 ст.129 КПК України суд має у даному випадку залишити цивільний позов без розгляду.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 , вважає, що дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.296 КК України, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується наявними доказами, захисника ОСОБА_10 , яка просила ухвалити новий вирок, яким визнати невинним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, цивільний позов залишити без розгляду, в разі залишення вироку суду першої інстанції без змін, змінити покарання на штраф , обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав захисника, вказав, що злочин не вчиняв, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 . ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається з кримінального провадження потерпіла ОСОБА_12 пояснювала, що після того, як вона зробила зауваження ОСОБА_8 щодо неправомірних дій відносно ОСОБА_11 , останній безпричинно наніс їй удар кулаком в обличчя, внаслідок чого вона впала. ОСОБА_8 знову намагався її вдарити.
При цьому потерпіла наполягала, що з ОСОБА_8 знайомою не була.
Показання потерпілої ОСОБА_12 узгоджуються з показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України врахував пояснення ОСОБА_8 про те, що він неодноразово бачив потерпілу, а також те, що згідно протоколу прийняття заяви ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення вона просила вжити заходів до невідомого їй чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , який спричинив їй тілесні ушкодження.
Однак при цьому, судом не надано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , які вказували на те, що прізвище ОСОБА_8 їм стало відомо у райвідділі міліції, де потерпіла при пред`явленні фотознімків раніше судимих осіб впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 .
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо неправдивості показань потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 щодо пред`явлення їм фотознімків, оскільки слідча дія впізнання за фотознімками не проводилась є безпідставними.
Звертаючись з відповідною заявою потерпіла ОСОБА_12 хоча і вказувала на ім`я особи, зазначала, що просила вжити заходи щодо невідомої особи, що підтвердила під час судового розгляду.
Крім того, судом першої інстанції належним чином не проаналізовано покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , щодо того, що потерпіла ОСОБА_12 зробила лише зауваження обвинуваченому ОСОБА_8 .
Відповідно висновки суду що ініціатором конфлікту була потерпіла ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам справи.
Сукупність доказів в кримінальному провадженні свідчить про умисел ОСОБА_8 на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
На думку апеляційного суду Вінницької області вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України підтверджується показами потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , інших, висновком експерта № 212 від 17.02.2014 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження і синці на обличчі, на грудній клітці, садна в проекції правого променево-зап`ястного суглоба, які належать до легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо 12.02.2014 року, копією витягу з карти хворого денного стаціонару, згідно якого зафіксовано ознаки змішаної тривожної та депресивної реакції у зв`язку із подіями в лютому 2014 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 16.04.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_12 , під час якого остання повідомила про обставини та механізм вчинення відносно неї кримінального правопорушення, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду було встановлено, що дійсно у потерпілої ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження.
Посилання захисника ОСОБА_10 на свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , як на доказ, що спростовує покази потерпілої ОСОБА_12 щодо нанесення тій удару в обличчя, пошкодження зап`ястя є необґрунтованим, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, які узгоджуються між собою, а саме висновком судово-медичної експертизи, показами потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .
Докази перевірені судом вказують, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 відзначалися особливою нахабністю, грубістю, пов`язані були з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки та відповідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.10.2012 року у справі № 5-17 кс 12 свідчать про наміри вчинити хуліганські дії, які поєднує те, що вони здебільшого позбавлені будь якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою вищість (винятковість).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно було перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо відсутності складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України є безпідставними, необґрунтованими.
Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Призначаючи покарання, апеляційний суд в дотримання вимог ст.65 КК України, приймаючи до уваги роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року враховує те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, в силу ст. 89 КК України є особою несудимою, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання та виходячи з принципів індивідуалізації покарання вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст.75 КК України.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди, матеріальної та витрат на правову допомогу відповідають вимогам ч.5 ст.128 КПК України.
При цьому як убачається з вироку суд, виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» врахував характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_12 , ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_8 , ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, що спростовує твердження, викладені захисником в цій частині.
Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 задоволити.
В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 відмовити
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати
Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 ряд обов`язків, а саме:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
У вступній частині вироку змінити вказівку, що ОСОБА_8 уродженець м. Кіровоград зазначивши, що ОСОБА_8 уродженець м. Вінниці.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: