Дата документу 19.06.2015
Справа № 501/2591/15-к

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіки Молдова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимості відповідно до ст. 89 КК України не має,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, чч. 1, 2 ст. 2631, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 2584 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В Іллічівський міський суд Одеської області надійшла угода про визнання винуватості від 29 травня 2015 року, укладена між старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , з обвинувальним актом.
ОСОБА_5 обвинувачується у:
незаконному придбанні, зберігання, носінні вибухових речовин, а також збуті вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України);
незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, вибухових речовин, а також збуті бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України);
незаконному виготовлення вибухових пристроїв (ч. 1 ст. 2631 КК України);
незаконному виготовленні вибухових пристроїв, вчинене повторно (ч. 2 ст. 2631 КК України;
сприянні вчиненню терористичних актів шляхом озброєння кількох осіб (ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 2584 КК України).
Покарання узгоджене сторонами угоди передбачає за:
· ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 2584 КК України - 5 років позбавлення волі;
· за ч. 1 ст. 263 КК України - 3 роки позбавлення волі;
· за ч. 1 ст. 2631 КК України - 4 роки позбавлення волі;
· за ч. 2 ст. 2631 КК України - 5 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за угодою призначається покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, та остаточно визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Сторони угоди також домовилися, що до призначеного покарання, відповідно до вимог ст. 71 КК України, частково приєднується невідбута частина покарання, призначеного за попереднім вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2013 року і остаточно до відбування покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.
В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник підтримали вказану угоду про визнання винуватості та просили її затвердити.
Дослідивши матеріали, вислухавши учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що угода не підлягає затвердженню з наступних підстав.
Суд встановив, що в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_5 у вказаній угоді зазначено, що він не має судимості відповідно до ст. 89 КК України, що виключає можливість врахування покарань за попередніми вироками. Разом з тим, сторонами угоди до узгодженого покарання, призначеного відповідно до вимог ст. 71 КК України - частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком.
Крім того, врахування покарання призначеного за попереднім вироком, на думку суду, знаходиться поза компетенції сторін цієї угоди, яка стосується виключно злочину за цим кримінальним провадженням.
Тобто, згідно чинного кримінально-процесуального законодавства остаточно покарання призначається судом за правилами ст.ст. 71, 72 КК України та не може бути умовою угоди.
Крім того, санкцією ч. 2 ст. 2584 КК України передбачено також додаткове покарання - конфіскація майна або без такої.
Однак, сторони угоди при погодженні міри покарання за цією статтею не визначилися щодо застосування або не застосування цього додаткового покарання.
Суд звертає також увагу на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 2584 КК України, що відповідає закінченому замаху на вчинення злочину - сприяння вчиненню терористичних актів шляхом озброєння кількох осіб. Однак орган досудового розслідування в опису цього злочину виключив посилання на цю кваліфікуючу ознаку - «закінчений замах».
Крім того, угодою передбачено зобов`язання обвинуваченого сплатити судові витрати на проведення експертиз.
При цьому, ст. 472 КПК України не передбачено такий вид обов`язків обвинуваченого, як сплата судових витрат. Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Відшкодування обвинуваченим даного виду процесуальних витрат забезпечено відповідним механізмом і не може бути предметом угоди.
Згідно пп. 1,3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. У такому разі досудове розслідування продовжуються у загальному порядку.
Виходячи із змісту чч. 3,4 ст. 314 КПК України відмова в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 474 цього Кодексу не підлягає оскарженню, а посилання на можливість оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про повернення обвинувального акта, стосується випадку повернення обвинувального акту з підстав невідповідності вимогам цього Кодексу (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України).
Враховуючи, що судом не надається оцінка обвинувальному акту, право на оскарження цієї ухвали законом не передбачено.
Керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України,
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 29 травня 2015 року між старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , звинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, чч. 1, 2 ст. 2631, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 2584 КК України.
Повернути кримінальне провадження прокурору прокуратури Одеської області ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя