АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/730/15
Категорія ст. 122 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003293, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо - спеціальну освіту, тимчасово не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 86 КК України не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково і ухвалено стягнути на користь останньої з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3 000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Речові докази відсутні. Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Згідно вироку, 27.07.2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 55 по вул. Перемоги в м. Запоріжжі, в ході раптово виниклих неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_9 наніс останній декілька ударів рукою в область голови від яких остання впала на землю. Після чого продовжив наносити останній удари ногами в область голови та тулубу, чим завдав ОСОБА_9 згідно висновку експерта № 3857 закритий перелом правої променевої кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, що кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, а також крововилив (синець) з набряком м`яких тканин в області правої вушної раковини, правою тім`яної - потиличної області, в області лівої лопатки, в області голови кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема права на захист в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову.
При цьому зазначає, що суд безпідставно врахував в якості обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки матеріали провадження таких даних не містять. Не врахував, що він раніше до кримінального відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, обставини за яких сталася подія злочину, та які вплинули на його загальний стан, позитивну характеристику з місця роботи, внаслідок чого безпідставно призначив йому таке покарання, хоча він просив суд призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком у 1 рік, та навіть прокурор наполягав на призначенні більш м`якого покарання, ніж призначено судом.

Необґрунтовано стягнув з нього на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., яка є занадто великою і не відповідає дійсній шкоді спричиненій потерпілій. При цьому, не врахував, що потерпілою не була доведена наявність моральних страждань у такому розмірі, враховуючи, що остання на час нанесення їй тілесних ушкоджень не працювала, не є громадською діячкою, якій необхідно бути присутньою в містах громадських зборів, її лікування не було тривалим, та усі витрати пов`язані із цим були ним добровільно відшкодовані, а також його майновий стан, тобто що він не працює, має заборгованість по кредитам, які бралися на потреби сім`ї, сплачує комунальні послуги, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, безпідставно стягнув з нього на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., тобто у розмірі заявлених потерпілою позовних вимог, не врахувавши, що ним добровільно сплачено на відшкодування цієї шкоди 2 000 грн. Дійшов необґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., оскільки в матеріалах провадження дані про допущення до участі у розгляді справи адвоката ОСОБА_10 , як особи, що надає правову допомогу потерпілій ОСОБА_9 , відсутні. Окрім того, не врахував, що потерпілою не надано суду доказів на підтвердження факту оплати послуг адвоката із посиланням на фактично виконанні роботи і кількості витрачених адвокатом на надання правової допомоги годин (акту наданих послуг тощо), а задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_9 частково, необґрунтовано присудив до стягнення витрати на правову допомогу не пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене покарання за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі, і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. В частині позовних вимог ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., та витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 000 грн., відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на необґрунтованість доводів обвинуваченого, просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у його вчиненні, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які ніким не оспорюються, а тому дані обставини у відповідності до ст. 404 КПК України перевірці в апеляційній інстанції, не підлягають.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

При призначені ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який працює, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий.

Суд також, згідно до ст. 66 КК України визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст.122 КК України, у вигляді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи призначене покарання судом першої інстанції таким, що не суперечить вимогам кримінального законодавства, та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів.

Обставини, на які посилається обвинувачений, як на підстави для призначення йому більш м`якого покарання, зокрема про те, що суд безпідставно врахував в якості обставини, що обтяжує його покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, безпідставні, оскільки у вироку така обставина не зазначена.
Безпідставне твердження обвинуваченого і про те, що суд не врахував того, що він раніше до кримінального відповідальності не притягувався, оскільки це спростовується наявним у матеріалах кримінального провадження попереднього вироку стосовно нього (а.п. 65, 66).
Не містять матеріали провадження і даних про знаходженні на утриманні ОСОБА_7 , малолітньої дитини.
Безпідставні посилання в апеляційній скарзі і на те, що суд залишив поза увагою обставини за яких сталася подія кримінального правопорушення, та які вплинули на його загальний стан, оскільки, як зазначалося вище, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим, а тому дані обставини у відповідності до ст. 404 КПК України в апеляційній інстанції, не перевіряються.

Обґрунтовано суд не прийняв до уваги і позитивну характеристику з місця роботи ОСОБА_7 надану ПАТ «Запорізький завод Феросплавів», оскільки останній був звільнений з цього підприємства за прогули (а.п. 79).
Що ж стосується посилань обвинуваченого про те, що прокурор в суді першої інстанції просив призначити йому більш м`яке покарання, то думка прокурора не є такою, що може вплинути на остаточний висновок суду про обраний ним вид і розмір призначеного покарання ОСОБА_7 .
Порушень права на захист, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд при визначені суми моральної шкоди взяв до уваги фізичний біль, душевні страждання перенесені потерпілою від заподіяння їй тілесних ушкоджень, майновий стан обвинуваченого, визначив суму такої шкоди у 5 000 гривень, що на думку колегії суддів є справедливою і співмірною скоєному.
Безпідставні і доводи апелянта про хибний висновок суду щодо задоволення позовних вимог в частині витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., з огляду на відсутність в матеріалах провадження даних про допущення до участі у розгляді справи адвоката ОСОБА_10 , як особи, що надає правову допомогу потерпілій ОСОБА_9 , оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_10 , як повноважна особа, представляв інтереси потерпілої під час судового розгляду на підставі угоди та ордеру (а.п. 40,43), а процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу підтверджені документально - корінцем квитанції (а.п. 55), і тому суд, у відповідності до ч. 1 ст. 124 КПК України, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Доводи щодо ненадання потерпілою доказів на підтвердження факту оплати послуг адвоката із посиланням на фактично виконанні роботи і кількість витрачених адвокатом на надання правової допомоги годин (акту наданих послуг тощо) безпідставні, оскільки надання таких розрахунків для визначення суми правової допомоги діючим законодавством не передбачено, а залежить лише від домовленостей між сторонами угоди.

Отже, з урахуванням викладеного, вирок районного суду є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, а тому оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, інших підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4