У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 12 липня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 червня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 серпня 2005 року вирок
залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 16 січня 2003 року у квартирі своєї сестри
ОСОБА_2 у м. Вінниці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс
ОСОБА_3 три удари кулаком в обличчя, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні
ушкодження, від яких настала його смерть.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на однобічність і неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Стверджує, що злочин учинив у стані сильного душевного хвилювання, оскільки
потерпілий раптово вдарив його декілька разів. Просить перекваліфікувати його
дії на ст. 128 КК України і призначити покарання з урахуванням пом'якшуючих
його вину обставин.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевіряв доводи
засудженого ОСОБА_1, які аналогічні доводам його касаційної скарги, і
обґрунтовано визнав їх безпідставними.

З вироку вбачається, що висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину ґрунтується на сукупності
зібраних у справі доказів і є правильним.

Посилання у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 на
однобічність і неповноту досудового та судового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, були предметом
розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка.
Відповідно до вимог ст. 398 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не
підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить
із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи у скарзі засудженого про
те, що тілесні ушкодження ОСОБА_3 він спричинив, захищаючись від нього й
перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, необґрунтовані і
спростовуються розглянутими у судовому засіданні доказами.

Так, на судовому засіданні ОСОБА_1 не
заперечував, що наніс ОСОБА_3 удари кулаком в обличчя, зазначаючи при
цьому, що бив не сильно у відповідь на агресію з боку останнього й умислу на
нанесення тілесних ушкоджень не мав.

Однак на досудовому слідстві ОСОБА_1 показав,
що ОСОБА_3 його сильно розлютив, коли на прохання ОСОБА_2 почав виганяти
з квартири. Він бажав, щоб потерпілий від нього відчепився, тому бив його,
можливо зі всієї сили. Він не задумувався, куди наносити удари, й допускав, що
може спричинити тяжкі тілесні ушкодження, але не допускав, що вони приведуть до
смерті.

Із показань свідка ОСОБА_2 убачається, що коли вона не
погодилася, що би брат залишився в неї ночувати, засуджений побив спочатку її,
а потім декілька разів вдарив ОСОБА_3, який її захищав, кулаком в обличчя. При
цьому потерпілий його не бив і ні ніяких погроз не висловлював.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що під час
відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_1 добровільно й самостійно
показував, як у ході сварки ударив потерпілого у підборіддя, потім наніс
боковий удар в іншу сторону обличчя і прямий удар у ніс, після чого потерпілий
впав.

Згідно з даними
висновку судово-медичної експертизи, смерть потерпілого настала від
масивної крововтрати, яка виникла в результаті перелому кісток носа та
поширеної рани носа. Ушкодження ОСОБА_3
спричинені діями твердих тупих предметів, і могли виникнути при нанесенні
кулаком в ділянку обличчя.

Зазначені докази узгоджуються між собою та іншими
доказами у справі. Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, даними
протоколів огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події,
висновком судово-медичної експертизи й
іншими матеріалами справи.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність
наведених у вироку доказів, не встановлено.

Тому правильність застосування судом кримінального закону - кваліфікація дій
засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК
України сумнівів не викликає.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням
вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені захисником засудженого -
адвокатом ОСОБА_8 в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам
касаційної скарги засудженого ОСОБА_8, належним чином перевірено й спростовано.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування постановлених у
справі судових рішень.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України,
врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини
справи, які впливають на ступінь його відповідальності, і обрав покарання, яке
є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 та
попередження нових злочинів.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і:

Верещак
В.М. Гошовська Т.В. Мороз М.А.