Справа №
11-3-2007 р. Головуюча
суду 1 інстанції
Категорія: 191 ч.5, 213 ч.1 Агєєва Л.І.
КК України Доповідач
апеляційного суду
Погорєлова Г.М. УХВАЛА
19 січня 2007 року колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської
головуючої Погорєлової Г.М.
суддів Олешук
Т.Л., Пустовара М.Л.
прокурора Шарова В.А.
засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляціями засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1,
захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського
районного суду м. Миколаєва від 19
червня 2006 року , яким засуджено:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця м. Миколаєва, раніше судимого 03.08.1989 р. Миколаївським
обласним судом за ст.ст.117 ч.4 , 93 п. п. «є», «ж» КК України
позбавлення волі, звільненого 27.08.1996
р. умовно-достроково на 1
рік 7 місяців 23 дні за ст.ст.27
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за
України до двохсот годин громадських робіт.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено 9 років
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця с Бурханівка
Снігурівського району Миколаївської області, раніше судимого 31.03.1988 р. за ст.ст. 117 ч.1,118 ч.2 КК
України 1960 р. на 8 років
позбавлення волі, звільненого 09.02.1996
р. за відбуттям покарання за ст.ст.27 ч.2,191 ч.5 КК України на 8 років
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за
ст.213 ч.І КК України до двохсот годин
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено 8 років
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця с. Арені
Єхігнадзорського району Республіки Вірменія, раніше судимого Заводським
районним судом м. Миколаєва 1) 09.10.2003 р. за ст.213 ч.1 КК України до 150
годин громадських робіт 2) 15.04.2004 р. за ст.ст. 27 ч.5, 185 ч.4 КК України
на 5 років позбавлення волі за ст.ст. 27 ч.2, 191 ч.5 КК України на 7 років
позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за
ст. 213 ч.1 КК України до двохсот годин громадських робіт.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначено 7 років позбавлення
волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Згідно зі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів,
передбачених ст.ст. 27 ч.2, 191 ч.5, 213 ч.1 КК України за даним вироком та
ст.ст.27 ч.5, 185 ч.4 КК України за вироком цього ж суду від 15.04.2004 р.
шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_3 остаточно призначено 7
років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю
засудженого.
засуджено
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого за ст.191 ч.З КК України
позбавлення волі, з позбавленням права займати посади охоронця строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 2
Згідно зі ст.76 КК України на засудженого покладені обов'язки не виїжджати
за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої
системи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, уродженця смт. Березнегувате Миколаївської області, раніше
не судимого за ст.191 ч.З КК України на 4
роки позбавлення волі, з позбавленням права займати посади охоронця строком
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 2
Згідно зі ст.76 КК України на засудженого покладені обов'язки не виїжджати
за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та періодично
з'являтися для реєстрації в дані органи.
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 народження,
уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого за ст. 191 ч.З КК України на 3
роки позбавлення волі, з позбавленням права займати посади охоронця строком
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 2
України на засудженого покладені обов'язки не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично
з'являтися для реєстрації в дані органи.
На підставі ст.81 ч.1 п.1 КПК України судом вирішено про конфіскацію в
візку, що належать засудженому ОСОБА_2
Також вирішено питання щодо інших речових доказів по справі, зокрема про
знищення відомостей обліку транспорту, який в'їжджав на територію
Миколаївського морського порту у період з 03.01.2004
р. по 30.01.2005 р. на 173 аркушах та
відомостей розкредитування експортних вантажів за період січня 2002 p.- квітня 2004 р. на 1833 аркушах у
випадку не витребування заінтересованими особами.
Згідно з вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнано
винними в тому, що вони в складі організованої групи, яку створив ОСОБА_1, у
період з січня 2002 р. по 15 березня 2004 р. вчинили дії
на порушення порядку здіснення операцій з металобрухтом, внаслідок яких зібрали не менш 375 630 кг. металобрухту на загальну суму 340 542 грн. 40 коп.
Крім того, вони привласнили чуже майно - металобрухт в особливо великих розмірах у співучасті з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які діяли за попередньою змовою групою осіб,
шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем.
В січні 2002 р. ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 увійшли у склад створеної ОСОБА_1 організованої групи, в плани
якої входили організація незаконних пунктів прийому металобрухту, а також
систематичне викрадання металобрухту з території розташованого неподалік
акціонерного товариства закритого типу Миколаївське обласне підприємство
«Втормет» (далі АТЗТ МОП
«Втормет») за домовленістю з охоронцями підприємства, режим роботи якого та
способи перекриття підприємством нестачі металобрухту знав ОСОБА_1, як колишній
працівник підприємства. Металобрухт ОСОБА_1 мав намір здавати за допомогою
інших осіб за готівку на приймальні пункти переробних підприємств, розташованих
в Миколаївському морському порту.
Об'єднані спільними намірами та діями, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 без
державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), передбачених
законодавством, зокрема законом України «Про металобрухт» від 05.051999 р. з
наступними змінами) організували незаконний пункт прийому металобрухту за
місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.
Крім того, ОСОБА_1 особисто придбав 2
авто гаража по АДРЕСА_2 та залучив за договором найму ОСОБА_9 як
приймальника металобрухту від населення, що було джерелом особистого збагачення
ОСОБА_1 і не пов'язане з діяльністю організованої ним групи.
організована група стала реалізовувати намір на вчинення незаконних операцій з
металобрухтом без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії) щодо
організації незаконного пункту металобрухту, прийомки, зібрання, заготівлі
металобрухту від населення, зберігання з метою подальшого транспортування та
збуту, самого збуту в Миколаївському морському порту. Фінансував незаконні
операції ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідних коштів не мали.
У зв'язку з тим, що прийомка металобрухту від населення
здійснювалась дрібними партіями, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою збільшення
збагачення вже в січні 2002 р. зайнялися заготівлею металобрухту шляхом
викрадення з охоронюваної території підприємства АТЗТ МОП «Втормет», втягуючи в
злочину діяльність охоронців цього підприємства та приватного підприємства
За домовленістю членів організованої групи збиранням,
зберіганням та збутом металобрухту на приймальному пункті по АДРЕСА_1 став
займатися ОСОБА_3, якому було надано житло ОСОБА_2, ваги для зважування, ручний
візок для транспортування, допоміжні приміщення для зберігання та ділянка для
відвантаження здобутого злочинним шляхом металобрухту. Для здійснення
злочинного плану група придбала автомашину ЛУАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2, яка була
передана ОСОБА_3 спеціально для транспортування металобрухту, викраденого з
території підприємства АТЗТ МОП
«Втормет», до приймального пункту по АДРЕСА_1.
ОСОБА_1, як організатор вчинення злочинів, разом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розробили план злочинної діяльності, згідно з яким:
- безпосередньо приймає металобрухт у населення, забезпечує його викрадення з
охоронюваної території підприємства АТЗТ МОП «Втормет», втягує його охоронців і
підприємства «Стрілець» та розраховується з ними, транспортує викрадений
металобрухт до незаконного приймального пункту по АДРЕСА_1 на автомашині ЛУАЗ
реєстраційний номер НОМЕР_2
(знарядді злочину) та на ручному візку, забезпечує зважування викраденого та
зберігання на час накопичення;
ОСОБА_2 - контролює роботу ОСОБА_3
по накопиченню металобрухту, забезпечує грошима для його
заготівлі та викрадення, забезпечує
відвантаження, транспортування в порт та охорону до моменту передачі
ОСОБА_1 фінансує потреби ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по заготівлі,
викраденню, завантаженню, транспортуванню та реалізації металобрухту переробним
підприємствам, а також забезпечує прикриття здобутого злочинним шляхом, сплату
послуг водіїв, одержання готівки за реалізацію металобрухту та її розподіл між
співучасниками злочинів. Для супроводження вантажу металобрухту ОСОБА_1
використовував власну автомашину Мазда -
Вказана організована група, об'єднана єдиним планом з розподілом функцій її учасників, реалізуючі єдиний злочинний
намір, за період з січня 2002 р. по 15
березня 2004 p., через порушення
порядку здійснення операцій з металобрухтом та його систематичного викрадення з
території підприємства АТЗТ МОП
«Втормет» зібрала на наданої ОСОБА_2 території та в допоміжних приміщеннях його домоволодіння по АДРЕСА_1 не менш 375 630 кг.
металобрухту, вартістю 906
грн. 59 коп. за 1 тону, а всього
на суму 340 542 грн. 40 коп.
Указаний металобрухт був перевезений ними на автомашині КАМАЗ-5511 реєстраційний
Миколаївського морського порту, де за допомогою невстановлених слідством осіб
був зданий по 900 грн. за 1 тону, а саме:
р. відповідно за накладними НОМЕР_4, НОМЕР_5 вагою
«Південний регіональний центр»;
підприємствам «Південний
регіональний центр», «Скрап», «Торгметал» ;
- 11,13 та 23.07.2002 р. відповідно за накладними НОМЕР_9, НОМЕР_10,
підприємствам «Скрап»,
-12 та 22.08.2002 р. відповідно за
- 2,4 та 30.09.2002
р. відповідно за накладними НОМЕР_14,
- 1, 28, 29 та 31.10.2002 р. відповідно за
накладними НОМЕР_17, НОМЕР_18,
«Спецметресурс», «Укрмет», «Скрап»;
- 11, 12, 27.11.2002 p.
відповідно за накладними НОМЕР_21,
- 08.12.2002 р. за накладною НОМЕР_24
регіональний центр»;
19,21, 24.04.2003 р. за накладними НОМЕР_26,
«Спецметресурс», «Південний
регіональний центр»;
р. за накладною НОМЕР_29 вагою 9460 кг. підприємству «Спецметресурс»;
регіональний центр»;
р. за накладною НОМЕР_31 вагою 6520 кг. підприємству «Південний
регіональний центр»;
накладною № 135 257 вагою кг. підприємству
Крім того, у період з
Грошима, що були отримані від реалізації металобрухту, учасники
організованою групи розпорядилися на власний розсуд.
Займаючись з січня 2002
р. заготівлею металобрухту шляхом викрадення з охоронюваної території
підприємства АТЗТ МОП «Втормет»,
ОСОБА_3 згідно відведеної йому ролі в складі організованої групи, став діяти за
змовою з охоронцями підприємства -
службовими та матеріально-відповідальними особами. За період з січня 2002
р. по грудень 2003 р. він неодноразово викрадав з території даного
підприємства, розташованого на станції Миколаїв Одеської залізниці, належний
підприємству металобрухт у невстановленої слідством кількості, переніс та
частково перевіз його на вищезазначеній автомашині ЛУАЗ до незаконного
приймального пункту поАДРЕСА_1.
Потім ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на автомашині КАМАЗ-5511 реєстраційний
номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1перевозили викрадений металобрухт до
Миколаївського морського порту, здавали його за допомогою невстановлених осіб,
а гроші ділили між собою. ОСОБА_1 супроводжував транспортування вантажу з метою
безпеки на власній машині «Мазда-626».
зв'язку з затриманням ОСОБА_3 під час викрадення металобрухту з території
Миколаївського локомотивного депо Управління Одеської залізниці, щоб уникнути
конфіскації знаряддя злочину, а також на вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, учасники
організованої групи продали зазначену автомашину ЛУАЗ. В подальшому ОСОБА_3
замість неї використовував наданий йому ОСОБА_2 візок.
з січня по 15.03.2004 р. , продовжуючи
здійснення єдиного для організованої групи злочинного наміру, ОСОБА_3 згідно
відведеної йому ролі став діяти за змовою та
спільно з охоронцями підприємства АТЗТ МОП «Втормет» ОСОБА_6, ОСОБА_8 та
з охоронцем приватного підприємства
При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на
підставі службової інструкції та договору про повну
матеріальну відповідальність мали зокрема обов'язки щодо зберігання ввірених
ним матеріальних цінностей, контролю за особами на охоронюваному об'єкті,
правильності ввозу та вивозу матеріальних цінностей. ОСОБА_7 на підставі договору по охороні приміщень та зберігання матеріальних цінностей між приватним підприємством
«Стрілець» та підприємством АТЗТ МОП «Втормет»
також мав зокрема обов'язки щодо зберіганні майна підприємства,
недопущення на охоронювану територію сторонніх
осіб. Проте, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були втягнуті членами організованої
59 коп. за 1 тону, на загальну суму 17 460 грн. 92 коп.
Здійснюючі зазначені розкрадання, ОСОБА_3 з візком
проникав на територію охоронюваних ділянок
даного підприємства в нічний час, з 2 до 4 год., вивозів за декілька разів металобрухт марки ЗА невстановленою вагою до незаконного приймального пункту поАДРЕСА_1, а зранку
передав іншої особи з числа охоронців приватного
підприємства «Стрілець» кожного разу по 200 грн., які
розподілялися між іншими охоронцями, що мало місце 26, 29 лютого та 3 березня 2004 р. за попередньою змовою з охоронцями ОСОБА_6,
ОСОБА_7; 6, 9 та 12 березня 2004 р. за попередньою змовою з охоронцями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Кожного разу злочини вчинені за участю інших осіб, матеріали у
відношенні яких виділені в окреме провадження.
В ніч на 15.03.2004 р. ОСОБА_3 з
візком з дозволу охоронців ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пройшов на
територію охоронюваних ділянок даного підприємства,
де за допомогою охоронців ОСОБА_6 та ОСОБА_8 приготовив до викрадення 490 кг. металобрухту на суму 444 грн. 23 коп., з яких
навантажив на візок 250 кг. на суму 226 грн. 64 коп. та зі своїм
знайомим почав транспортувати на АДРЕСА_1. Але під час руху через переїзд залізничної станції був затриманий з викраденим. В цей же час ОСОБА_2
навантажив у багажник автомашини з допомогою
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишок металобрухту - 240 кг. на суму 217 грн. 58 коп. для транспортування до місця
зберігання по АДРЕСА_1. Проте, він був затриманий
працівниками міліції на Привокзальній площі ст. Миколаїв.
Також ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, використовуючи автомашину КАМАЗ-5511 реєстраційний номер
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1частину
АДРЕСА_1 до Миколаївського морського
допомогою невстановлених осіб здали цей металобрухт. Одержані
гроші розділили між співучасниками. При цьому ОСОБА_1 супроводжував дану
автомашину на власній автомашині «Мазда-626» , забезпечуючи
транспортування вантажу без документів.
Залишок викраденого металобрухту 6910
кг. на суму 6264 грн. 53 коп. учасники
організованої групи також намагалися реалізувати в Миколаївському морському
порту, у зв'язку з чим ОСОБА_1 дав розпорядження ОСОБА_2 про завантаження даної
автомашини металобрухтом за допомогою інших осіб. Згідно своєї ролі в складі
організованої групи ОСОБА_1 забезпечив на 15.03.2004 р. виклик автомашини КАМАЗ
під керуванням ОСОБА_1 для відвантаження та транспортування викраденого до
місця його збуту в Миколаївському морському порту. Але збути викрадений
металобрухт не вдалося через затримання зранку 15.03.2004 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 працівниками міліції.
р. працівниками міліції у дворі домоволодіння ОСОБА_2 поАДРЕСА_1 була
виявлена частина викраденого раніше металобрухту, вагою 6910 кг. на суму 6264 грн., з яких
того ж дня перевезено на територію підприємства АТЗТ МОП «Втормет» 1090 кг. на суму 988 грн. 18 коп. та здано на
зберігання адміністрації підприємства. Залишок 5820 кг. на суму 5276
збиралися транспортувати на дане підприємство наступного дня. Проте, ввечері
15.03.2004 р. за допомогою інших осіб за вказівкою ОСОБА_1 цей залишок був
завантажений в автомашину КАМАЗ під керуванням водія ОСОБА_1. Згідно відведеної
ролі ОСОБА_1 приступив до супроводжування вантажу до Миколаївського морського
порту. Після того, як зазначена автомашина з вантажем виїхала, вона також була
затримана працівниками міліції.
Указаними діями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючи в складі організованої
групи протягом тривалого часу за участю керівництва караулу охороні
підприємства АТЗТ МОП «Втормет»
та інших охоронців, які як службові матеріально-відповідальні особи використали
з метою вчинення злочинів свої службові повноваження, неодноразово, шляхом
проникнення на охоронювану територію, вчинили викрадення чужого майна в
Крім того, 03.03.2003 р. по АДРЕСА_2 в
приміщеннях гаражів, які ОСОБА_1 придбав та обладнав спеціально для розміщення
незаконного пункту прийому, зберігання та збуту металобрухту, за допомогою
ОСОБА_9 - приймальника
брухту за договором найму, було прийнято у ОСОБА_10 4 кг. брухту
чорного метала на суму 1
грн. та у ОСОБА_11 550
гр. брухту алюмінію на суму 2
приміщеннях гаражів знаходилося 2440
кг. брухту чорного металу, вартістю 900
загальну суму 2196 грн., 7 кг. брухту
брухту меді вартістю 4 грн. за 1 кг. на загальну
Увесь зазначений брухт ОСОБА_1 придбав через приймальника ОСОБА_9 у
невстановлених слідством осіб та зберігав на незаконноорганізованому
приймальному пункті з метою подальшого транспортування та реалізації.
- засуджений
ОСОБА_1 просить вирок скасувати в частині засудженні за ст.ст.27 ч.3,191 ч.5 КК
України, виключити з його обвинувачення за ст.213 ч.1 КК України організацію
приймального пункту по АДРЕСА_1 та призначити відповідне покарання. Заперечує
створення ним організованої групи, а також незаконного приймального пункту
металобрухту поАДРЕСА_1. Зазначає, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали про організацію даного пункту ними вдвох
та що гроші ОСОБА_3 на закупівлю металобрухту давав не він, а ОСОБА_2
Стверджує, що охоронці ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, інші свідки не вказували на
його причетність до викрадення металобрухту. Зазначає, що слідчою в протокол
огляду речових доказів внесені неправдиві дані щодо розкредитування експортних
вантажів на території Миколаївського морського порту: у відомостях фірми
«Спецметресурси», «Південний регіональний центр», «Укрмет», «Торгметал»,
«Скарп» записані як вантажовідправники, а в протоколі слідчої як
вантажоодержувачі. У відомостях обліку транспорту, який в'їжджав на територію
Миколаївського морського порту, автомашина КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_3
не зареєстрована в 2004
р. 9,15,18, 25,27,29
лютого, 2,17,24 березня,
а в протоколі огляду це вказано.
Оспорює вину у викраденні металобрухту з території
підприємства АТЗТ МОП «Втормет»
в особливо великих розмірах, через відсутність на думку апелянта доказів та
інкримінована судом безпідставно, оскільки у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 всього вилучено
обвинувачення інкримінувало викрадення ОСОБА_3 спільно з охоронцями ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 з 26.02. по 15.03.2004 р. 4390 кг. металобрухту, а суд вказав, що
кількість кількості викраденого не встановлена. Посилається, що суд не
доповненнях до апеляції від 11.10.2006
р. засуджений ОСОБА_1 просить вирок скасувати, справу закрити. Стверджує
про порушення норм КПК, зокрема через оголошення показань свідків, які не
з'явилися в судове засідання та відхилення клопотання засудженого ОСОБА_2 про
допит власника автомашини ЛУАЗ. Звертає увагу, що згідно з довіреністю, водій
ОСОБА_1 став керувати автомашиною КАМАЗ
р., а в обвинуваченні необгрунтовано зазначено про більш тривалий час транспортування
ним на цій автомашині металобрухту та посилається на не встановлення часу
придбання автомашини «Мазда». Вказує, що строк досудового слідства понад 3 місяців не
продовжувався. Вважає, що рішення суду у
частини речових доказів про знищення відомостей обліку в'їзду транспорту та розкредитування вантажів суперечить
вимогам ст.80 ч.2 КПК України.
Оспорює визнання охоронців ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 службовими особами. Вказує, що проти інших охоронців та їх керівників матеріали в окреме провадження не виділялися,
що проти нього справа порушена лише за епізоди
березня-квітня 2003 р. по приймальному пункту
поАДРЕСА_1. Посилається
на постанову про скасування постанови про
відмову в порушенні кримінальної справи проти нього в частині викрадень
з підприємства «Вторчермета» (т а.с.119), тоді як первинної постанови в матеріалах справи немає, що на думку
апелянта унеможливлює перевірку законності порушення справи (т.9
- захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 просить скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ст.ст.27
ч.3,191 ч.5 КК України. Виключити з обвинувачення
за ст.213 ч.1 КК України організацію приймального пункту по АДРЕСА_1 та
призначити відповідне покарання Зазначає, що не можна визначити період та
розмір викрадення металобрухту у відсутності результатів
інвентаризації та порівняльних відомостей, лише на підставі довідки підприємства АТЗТ МОП «Втормет» про можливі викрадення металобрухту у період з січня 2002 р. по січень 2004 p., згідно з якою нестача не була виявлена через приймання металобрухту з
підвищеним відсотком засмічення.
За обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.213 ч.1 КК України
вказує, що в справі взагалі відсутні накладні про
реалізацію засудженими металобрухту підприємствам
в морському порту та не допитані робітники підприємств. Стверджує, що документи про в'їзд автомашин на територію порту та розкредитування вантажу підтверджують лише здачу
металобрухту цими підприємствами, але не розрахунки
між ними та ОСОБА_1. Вважає, що порушені норми КПК при огляді цих
документів, тому вони не можуть бути доказами по справі.
За обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. ст.27 ч.3,191 ч.5
цілому вилучено лише 7400
кг., а охоронцям підприємства ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, у співучасті з якими за версією досудового слідства
вчинені викрадення, також інкриміновано не
також яким способом та за допомогою яких осіб брухт викрадений. Зазначає, що з
пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 - слідчої, видно, що нею проведений не огляд, а аналіз відомостей обліку транспорту, який в'їжджав на
територію морського порту (173 арк.) та розкредитування вантажів (1833 арк.). Апелянт вважає, що цим порушені норми
КПК щодо порядку
огляду та зазначає
про невідповідності даних у протоколі.
Стверджує, що охоронці ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 не знали ОСОБА_1, що ніхто з свідків не пояснював про його
роль у злочинах та оспорює створення ним організованої групи (т 9 а.с.409-411).
- засуджений ОСОБА_2 в апеляції наводить подібні
твердження, не погоджуючись з обсягом обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Вказує, що марка металобрухту, який знаходився в приміщеннях по АДРЕСА_1, у кількості 6910 кг. як
промислового (класу ЗА) визначалася лише візуально, без експертних досліджень.
Тому вважає недоведеним, що вся зазначена кількість брухту викрадена з
підприємства об'єднання «Втормет». Вказує на недостовірність пояснень ОСОБА_3 в
явці з повинною з цього приводу та зазначає, що викрадений металобрухт ОСОБА_3
також здавав на інші приймальні пункти, а не збирав поАДРЕСА_1. Стверджує, що
автомашину під керуванням ОСОБА_1замовляв лише тричі: в березні та вересні 2003 р., в березні 2004 р. Посилається
на упередженість суду при розгляді справи. Оспорює обвинувачення про дії в
складі організованої групи, використання в цих інтересах з січня 2002 р.
«Мазда-626» - ОСОБА_1(її у нього бачив лише в 2004 p.).
Стверджує, що приймальний пункт поАДРЕСА_1 організований ним та ОСОБА_3,
без участі ОСОБА_1, для прийомки металобрухту від населення та вказує про свою
необізнаність щодо вчинення викрадень ОСОБА_3 Посилається, що згідно з
довіреністю, права на управління автомашиною ЛУАЗ ОСОБА_3 передав не він, а
За подію 15.03.2004 р.
вказує, що сам, без участі ОСОБА_1, розпорядився залишком металобрухту після
вивезення його частини працівниками міліції. Оспорює кваліфікацію дій за ст.191
КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем
та кваліфікуючу ознаку ч.5 - особливо великий розмір викраденого. Стверджує, що
взяв у охоронців лише 240
кг. металобрухту в ніч на 15.03.2004
р. і що свідок ОСОБА_13 (колишній охоронець) його обмовив. Просить
перекваліфікувати дії на ст.185 ч.2 КК України та призначити покарання, не
пов'язане з позбавленні волі (т.9 а.с.419-420).
В доповненнях до апеляції від 21.09.2002006
р. засуджений ОСОБА_2 стверджує, що кримінальна справа проти нього за ст. 213 ч.І КК України
за період з січня 2002 р. по 15.03.2004 р. не
порушувалася. Вважає порушеними його права при об'єднанні справ в одне
провадження (т.9 а.с.493).
- захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_2 наводить
подібні твердження. Вказує, що в ніч на 15.03.2004 р. охоронці самі передали
ОСОБА_2 240 кг. брухту, приготовленого для ОСОБА_3 Вважає, що нестача метала на
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_17, який знаходиться у розшуку, який міг вчинити викрадення
інкриміновано в вину ОСОБА_2 безпідставно, оскільки в 2003 р. автомашина КАМАЗ
кг. здано невідомою особою. Вказує на суперечності між даними відомостей
розкредитування вантажу та в'їзду транспорту. Стверджує, що водій ОСОБА_1 став
возити метал з приймального пункту поАДРЕСА_1 лише з березня 2003 p.,
зробив це лише 3 рази: в березні та вересні 2003 р., в березні 2004 р. та що
інші підприємства, зазначені у відомостях розкредитування не мають відношення
до металобрухту з цього пункту. Вважає, що обвинувачення ОСОБА_2 за ст.191 ч.5
КК України ґрунтується на припущеннях та що порушені вимоги ст.22 КПК України
щодо повноти дослідження обставин справи. Просить дії ОСОБА_2 перекваліфікувати
зі ст.191 ч.5 на ст.185 ч.2 КК України та обрати покарання, не пов'язане з
позбавленням волі (т.9 а.с.409-411).
- засуджений
ОСОБА_3 вирок в частині засудження за ст.213 ч.І КК України не оспорює, але
стверджує, що приймальний пункт металобрухту поАДРЕСА_1 організований в
серпні-вересні 2003 р. ним
та ОСОБА_2 без участі ОСОБА_1
Вирок
суду в частині засудження за ст. 191
ч.5 КК України просить змінити, дії перекваліфікувати на ст. 185 ч.2 КК України
та пом'якшити покарання. Заперечує наявність організованої групи. Вказує, що
викрадав металобрухт за власною ініціативою, лише на змінах охоронців
підприємства ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та фізично не міг викрасти за 10-12 змін
19260 кг. металобрухту. Зазначає, що навіть вказана у вироку вартість цієї
кількості викраденого -
17460 грн. 91 коп. не
є особливо великим розміром, як вказали органи досудового слідства та суд. Щодо
використання автомашини ЛУАЗ, то стверджує, що придбав її 01.08.2003 р. у ОСОБА_14 у
розстрочку. Щоб виплатити гроші за машину, викрадав метал з території
локомотивного депо станції Миколаїв та здавав на інші приймальні пункти, за що
засуджений 15.04.2004 р.
Стосовно обвинувачення по даній справі, стверджує, що лише двічі в осені 2003 р. приїздив на
даній машині до підприємства «Вторчермет», проте на територію не заїжджав.
Одержаний від охоронців метал відвозив на цій машині, але не на територію
морського порту, а до іншого приймального пункту, щоб мати гроші на розрахунки
з охоронцями Стверджує, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не мали до цього відношення.
Ставить під сумніви показання свідка ОСОБА_13а з числа охоронців підприємства
про причетність ОСОБА_2 до викрадення метала з території підприємства «Вторчермет».
На думку апелянта це сталося через намагання свідка ОСОБА_13а самому уникнути
кримінальної відповідальності. Вказує, що автомашину повернув ОСОБА_14 восени 2003 р. через
неможливість сплати залишок грошей. Стверджує, що на досудовому слідстві давав
показання лише слідчому Міщенко, а протокол допиту від 07.09.2004 р. (т.7 а.с.
66-70) нібито в приміщенні відділу лінійної міліції слідчою Соломко був
заздалегідь складений іншим слідчим Кобилянським та підписаний в СІЗО №13. Стверджує, що згідно з довідкою СІЗО,
наданою суду захисником, цього дня взагалі не вивозився з СІЗО для проведення
слідчих дій (т.9 а.с.422-433).

В доповнення до апеляції від 18 серпня та від 9 вересня 2006 р. зазначає, що
засуджений за ст.213 ч.І КК України вироком суду від 19.06.2006 р. за порушення
порядку здійснення операцій з металобрухтом, вчинене на приймальному пункті по
АДРЕСА_1 протягом з січня 2002 р. по 15 березня 2004 p., а
попереднім вироком суду від 09.10.2003 р. засуджений за такі ж самі дії,
вчинені протягом березня-квітня 2003 р. Тому вважає, що останній період підлягає виключенню з обвинувачення за
вироком суду від 19.06.2006 p.. Вказує, що згідно з довідкою, 21.04.2004 р. для виконання
вимог ст. 218 КПК
України слідчій Соломко не видавався. Просить вирок скасувати, (т.9 а.с.427, 486-487).

У відношенні засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 апеляцій не подано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення на підтримку апеляцій засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які під час апеляційного розгляду справи не
оспорювали наявність в діях кожного з них складу злочину, передбаченого ст.213
ч.І КК України, але стверджували про менший обсяг дій, пояснення захисника
ОСОБА_4 на підтримку своєї апеляції, думку прокурора про залишення усіх
апеляцій без задоволення, а вироку суду без зміни, вивчивши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає їх
такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, органи
досудового слідства визначили обсяг здійснення засудженими незаконних операцій
з металобрухтом, зокрема період -
з січня 2002 р. по 15 березня 2004 р. та предмет
злочину - 3 755 630 кг.
брухту чорних металів за даними відомостей обліку автотранспорту, який в'їжджав
на територію Миколаївського морського торгового порту та відомостей
розкредитування експортних вантажів, узявши за основу розвантаження автомашини
КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_3, якою за версією органів досудового слідства
керував водії ОСОБА_1 З цього приводу слідчою ОСОБА_12 20.07.2004 р. складений
протокол огляду великої кількості цих відомостей (відповідно 173 та 1833 арк.),
з зазначенням часу розвантаження автомашини, номерів накладних, ваги вантажу та
назви підприємства - одержувача (т.З а.с.26-28). Проте, як вбачається зі змісту
даного документу, по суті він не є протоколом огляду через відсутність у ньому
в порушення вимог ст.195 КПК України конкретних фактичних даних щодо кожної
відомості, а є лише реєстром документів. Цю обставину фактичну підтвердила суду
допитана як свідок ОСОБА_12, яка вказала, що нею виконаний не огляд, а «аналіз»
документів (т.9 а.с.255- 263-зв.).

Свідок ОСОБА_1
суду пояснив, що на прохання ОСОБА_1, який йому телефонував заздалегідь, всього
декілька разів перевозив
металобрухт з приймальних
пунктів по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 до
Миколаївського морського порту. Вантаження на пункті по АДРЕСА_1 відбувалася
під наглядом ОСОБА_3, а грошима за перевезення розраховувався ОСОБА_2
Документів на вантаж не було. Не знає, хто та яким чином домовлявся про здачу
брухту підприємствам в порту. Останній епізод перевезення метала з цього пункту
відбувся 15.03.2004 p., але був
припинений робітниками міліції.

З досліджених в судовому засіданні показань цього свідка під час досудового
слідства вбачається, що автомашиною КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1
керував на підставі довіреності та що вантаж брухту з вказаних приймальних
пунктів супроводжував до морського порту на своїй автомашині марки «Мазда»
ОСОБА_1, який й домовлявся з іншими особами про в'їзд автомашини на територію
порту та про здачу там вантажу підприємствам. Вказати конкретно випадки
перевезення брухту за домовленістю з ОСОБА_1свідок не зміг, але стверджував, що
в 2004 р.
перевіз брухт 1 раз та
ще 1 раз
намагався це зробити. Також пояснював про існуючу систему здачі металобрухту
без документів на вантаж. Зазначав, що на цій же автомашині завозив вантаж на
територію морського порту для інших осіб, (т.2 а.с.9-13).

Згідно з копією довіреності, ОСОБА_1 одержав права на управляння
автомашиною КАМАЗ реєстраційний
номер НОМЕР_3 НІ від
власника ОСОБА_15 21.01.2004
p., строком
на 3 роки
(т.1 а. с 69). В
матеріалах справи відсутні відомості про наявність такого права у
ОСОБА_1раніше.

Відповідно до роздруківки телефонних розмов між засудженим ОСОБА_1та водієм
транспортного засобу ОСОБА_1, розмови відбувалися протягом з 14 березня по 9 липня 2004 р. (т.З
а.с.43-44). Дані про такі розмови меж ними раніше в матеріалах справи також
відсутні.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 стверджував, що на прохання ОСОБА_2
лише двічі в 2003 р. та 1 раз в 2004 p., а саме 14.03.2004 р. домовився з
водієм ОСОБА_1 про перевезення на автомашині КАМАЗ металобрухту з приймального пункту поАДРЕСА_1 до
морського порту. Вказав, що також перевозився належний йому металобрухт з
приймального пункту по АДРЕСА_2 на зазначеній автомашині цим же водієм протягом
півтора року (т.9 а. с
150-151).

Засуджений ОСОБА_2 з цього приводу в судовому засіданні
стверджував, що за допомогою ОСОБА_1 металобрухт з приймального пункту
поАДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 перевозив всього тричі: восени 2003 р. та в 2004 р.

Засуджений ОСОБА_3 суду пояснив, що він та водій ОСОБА_1 між собою знайомі
мало. За вивіз металобрухту з вказаного приймального пункту домовлявся ОСОБА_2
Лише декілька разів їздив в машині з ОСОБА_1 як супроводжувач вантажу до
морського порту, де металобрухт здавався.

Щодо
показань засуджених під час досудового слідства, які досліджені в судовому
засіданні та на які є посилання у вироку, то в них також відсутні більш конкретні
дані щодо періоду
та обсягу незаконних
операцій з металобрухтом.

Зокрема, з показань ОСОБА_1 як
обвинуваченого на допиті 19.07.2004 р. вбачається лише те, що думка
зайнятися незаконними операціями з металобрухтам
у ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла приблизно у 2002 р. Спочатку метал з пункту поАДРЕСА_1 на прохання ОСОБА_1
на автомашині КАМАЗ перевозила інша особа, яка потім померла, а в подальшому - водій ОСОБА_1 в супроводженні ОСОБА_1
Далі ОСОБА_1 вказував про існуючу систему здачі
металобрухту без необхідних документів (т.2 а.с.299-306).

З показань ОСОБА_2 як обвинуваченого
на допиті 19.07.2004 р. слідує, що з ОСОБА_3 він познайомився приблизно в січні 2003 p., після чого був організований
незаконний пункт прийому металобрухту по АДРЕСА_1. Давав гроші ОСОБА_3 на оплату метала та платив йому заробітну плату як приймальнику. По накопиченню метал вивозили за допомогою ОСОБА_1, який замовляв автомашину та
супроводжував вантаж до морського порту, де метал здавався без документів. Далі
ОСОБА_2 пояснював про обставини вивезення
металу лише 15.03.2004 p., коли їх дії припинили працівники міліції та про
механізм розподілу прибутку після здачі металу між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_1(т.2
а.с.298).

З показань ОСОБА_3 на допитах як обвинуваченого
18.03.2004 р.(т.5 а.с.174), 21.04.2004 р. (т.5
а.с.258-259), 01.06.2004 р. (т.6 а.с.187-188) видно, що він пояснював про обставини викрадення металу з підприємства «Втормет» за домовленістю з охоронцями лише в 2004 р.
протягом півтора місяця та обставини події 15.03.2004
р. При цьому він взагалі не вказував на причетність до
злочинів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Щодо протоколу допиту ОСОБА_3 як обвинуваченого 07.09.2004 р. (т.7 а.с.66-70), в якому зазначено про допит ОСОБА_3 слідчою Соломко в
службовому приміщенні слідчого відділення лінійного
відділу на ст. Миколаїв та в якому від імені
ОСОБА_3 викладені обставини його спільної діяльності з ОСОБА_1та ОСОБА_2 по здійсненню незаконних операцій з металобрухтом протягом 2 років, то це єдиний протокол з такими фактичними даними. Проте, колегія суддів виключає його з числа
джерел доказів через те, що згідно з довідкою начальника
слідчого ізолятора м. Миколаєва, в якому утримувався під вартою ОСОБА_3, він в
вересні 2004 р. видавався для провадження слідчих дій лише 16 числа у слідчому
кабінеті СІЗО ст. слідчому Кобилянському О.М. та 20 числа ст.
оперативному уповноваженому Макарову В.М. З
зазначеного слідує, що 17.09.2004 р. ОСОБА_3 не міг був допитаним слідчою ОСОБА_12 та ще й поза межами слідчого ізолятора. До того ж, сам протокол допиту містить явні виправлення щодо
особи, яка здійснила допит, оскільки первинний
напис прізвища цієї особи замальований. З огляду на
наведене, є обґрунтованими твердження засудженого ОСОБА_3 в апеляції, що фактично зазначеного допиту не було, а він лише підписав іншій службовій особі заздалегідь виготовлений протокол
допиту.

На підставі викладеного, слід визнати штучним та таким, що не грунтується на матеріалах справи, спосіб визначення
органами досудового слідства періоду здїснення
засудженими незаконних операцій з металобрухтом (з січня 2002 р. по 15 березня 2004 р.) та предмету злочину (3 755 630 кг. брухту чорних металів) через дані відомостей обліку
автотранспорту, який в'їжджав на територію Миколаївського морського
торгового порту та відомостей розкредитування експортних вантажів лише на підставі
запису про розвантаження автомашини КАМАЗ
реєстраційний номер НОМЕР_3, оскільки неможливо
перевірити дані, викладені в так званому протоколі огляду цих відомостей від 20.07.2004 p., який фактично є лише реєстром
документів. Зазначена версія органів досудового
слідства суперечить показанням водія цієї автомашини
ОСОБА_1про значно менший період його співпраці з засудженими та про перевезення
ним на цій же автомашині до цього ж морського
порту металобрухту для інших осіб. Останні перевезення також фіксувалися у відповідних відомостях, враховані
органами досудового слідства, але до
них засуджені не мають відношення. Суперечать цій версії також дані довіреності щодо часу одержання ОСОБА_1 прав на
управляння вказаною автомашиною КАМАЗ
- з 21.01.2004 р.

Крім того, констатуючи лише дати розвантаження вказаної
автомашини та назви підприємств-одержувачів
вантажу, органи досудового слідства взагалі не перевірили одержані відомості та не встановили будь-які фактичні
обставині щодо руху металобрухту після його
транспортування, зокрема, ким він був зданий (а не
тільки перевезений), кому, на яких умовах, яким чином здійснено оформлення. Проте, ОСОБА_1 в апеляції оспорює, що
підприємства були вантажоодержувачами та зазначає, що
згідно з відповідними відомостями ці підприємства
значаться як вантажовідправники, що суперечить версії обвинувачення. Хоча суд витребував та в судовому засіданні оглянув ці
речові докази, але жодних фактичних даних з цього приводу в протоколі судового засідання
не зазначено (т.9 а.с.264-266).

Погодившись з обсягом обвинувачення, інкримінованим
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в частині
незаконних операцій з металобрухтом, суд першої інстанції
в порушення вимог ст.334 ч.І КПК України свого висновку у вироку не обґрунтував, а
обмежився лише посиланням на деякі джерела
письмових доказів, взагалі не наводячи з цього приводу фактичних даних, хоча
відповідно до вимог ст.65 ч.І КПК України доказами по справі можуть бути саме такі дані. Тому у вироку суду
залишилися не спростованими
твердження ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про значно менший обсяг вище
зазначених дій.

Щодо
періоду та обсягу заволодіння засудженими ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 чужим майном - металобрухтом підприємства АТЗТ МОП «Втормет», то органи
досудового слідства взагалі визнали його таким, який дорівнює періоду та обсягу
здійснення засудженими незаконних
операцій з металобрухтом, що є припущенням. Хоча в цій частині прокурором
в суді змінено обвинувачення ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в бік
зменшення - з 375 630 кг. викраденого
металобрухту у період з січня 2002
р. по 15.03.2004 р. до 19260 кг. викраденого
металобрухту у період з січня по 15.03.2004
р. (т. 9 а.с.103-109,
110-115, 116-121), з чим
суд погодився, проте висновки суду в цій частині належним чином не умотивовані.
Тому у вироку залишилися не спростованими твердження засуджених, які не
погоджувалися й зі зменшеним обсягом обвинувачення в цій частині.

Колегія суддів вважає, що беручи за основу лише результати інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей в базовому цеху підприємства від 17.03.2004 р. про нестачу 19260 кг. брухту
чорних металів (т.5 а.с.7-8), вартістю по 906
грн. 59 коп. за
тону (т.5 а.с. 9), суд
залишив поза увагою ряд суттєвих обставин з цього приводу.

Так, з пояснень свідка ОСОБА_16 (ІНФОРМАЦІЯ_7) в ході досудового та
судового слідства видно, що зазначена нестача виникла за період з 6 січня по 15 березня 2004 p., тобто за період
після прийняття товарно-матеріальних цінностей новим начальником цеха Баранчуком В.І.
з проведенням попередньої інвентаризації та до виявлення факту розкрадання
металобрухту за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.03.2004
р. (т.9 а.с.204-зв.-206-зв.,т.5 а.с.236).

Проте, згідно з довідкою підприємства АТЗТ МОП «Втормет» від 06.12.2006
р., за період 2002-2004 р. р.
нестача металобрухту в базовому цеху підприємства в бухгалтерських документах
взагалі не відображалася, що було можливо через завищення відсотку засмічення
брухту при прийомі (т.9 а.с.85). Дане підприємство в листі до суду просило
залишити без розгляду заявлений по кримінальній справі цивільний позов про
відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 17460 грн. 62 коп., що
пов'язано з нестачею 19260
кг. металобрухту, через неможливість визначення точних сум шкоди,
заподіяної винними особами (т.9 а.с.6, т.6 а.с.40-41). Зазначений позов не
розв'язаний судом відповідно до вимог ст. 328
КПК України. Проте, в даному випаду розмір матеріальної шкоди та розмір
заволодіння чужим майном - металобрухтом підприємства безпосередньо пов'язані
між собою.

Беручи до уваги викладене та положення ст.62 Конституції України, згідно з
якими обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає
необхідним зменшити засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 обсяг обвинувачення в
частині заволодіння ними чужим майном (металобрухтом) до фактично вилученого на
приймальному пункті поАДРЕСА_1, тобто до 7400 кг. брухту чорних металів,
вартістю 6708 грн. 77 коп. та визначити
менший період їх дій, тобто з осені 2003 р. по 15.03.2004 р.

За тих
же обставин, слід зменшити до такого ж обсягу та періоду обвинувачення ОСОБА_2
і ОСОБА_3 в частині предмету здійснення незаконних операцій - брухту чорних
металів, а для ОСОБА_1 зменшені обсяг та період обвинувачення в цій частині
становить 9870 кг. 550 грн. брухту кольорових та чорних металів, вартістю 8971 грн. 97 коп., з урахуванням його самостійного обвинувачення,
пов'язаного з діями в березні 2003
р. на приймальному пункті по АДРЕСА_2.

Прийшовши до такого висновку, колегія суддів приймає до уваги наступні
досліджені судом докази.

Так, згідно з протоколами огляду, актами зважування
від 15.03.2004
р. та довідками підприємства АТЗТ МОП «Втормет» виявлений брухт чорних металів марки З А: вагою 250 кг. у ОСОБА_3 на візку (т.5 а.с.80-82),
вагою 240 кг. в дворі домоволодіння ОСОБА_2(т.5
а.с.107-109), вагою 1090 кг. в сараї цього ж домоволодіння (т.5 а.с.111-113),
вагою 5820 кг. в кузові автомашини КАМАЗ реєстраційний
номер НОМЕР_3 НІ під керуванням водія ОСОБА_1(т.5 а.с.116-118). Таким
чином, загальна вага зазначеного металобрухту складає 7400 кг. (250+240+1090+5820).

В матеріалах справи також є дані про те, що 13.03.2003 р. у дворі домоволодіння по АДРЕСА_3, що за
поясненнями засудженого ОСОБА_1 є перехрестям з АДРЕСА_2, вилучено
2440 кг. «негабаритного» брухту чорних металів, 7 кг. алюмінію, 9
кг. міді (т.З а.с.263-266). Згідно з вироком Заводського районного суду від 21.05.2003 р. у відношенні ОСОБА_9, долученого до справи в апеляційній інстанції, в березні
2003 р. також було прийнято на цьому пункті у двох
осіб 4 кг. брухту чорних металів на суму 1 грн. та 550 гр. брухту алюмінію на суму 2 грн. 20 коп. Таким чином, для
одного засудженого ОСОБА_1 слід додати до
предмету здійснення незаконних операцій 2460 кг. 550 гр. брухту чорних та кольорових
металів, загальною вартістю 2263 грн.20 коп., виходячи
з інкримінованої вартості брухту чорних металів вагою
2440 кг. по 900 грн. за тону, 7 кг. брухту алюмінію та 9 кг. брухту міді по 4 грн. за 1 кг. (2,44 т х 900 грн.+9 кг. х 4 грн.+7 кг. х 4 грн. + 1 грн. + 2грн.20 коп.) А всього предмет зазначених дій для одного ОСОБА_1 становить 9860 кг.550 гр. брухту чорних та кольорових металів (7400 кг.+2460 кг. 550 гр.) на загальну суму 8971 грн. 97 коп. (6708 грн. 77 коп.+2263 грн. 20 коп.).

Крім того, постановою ст. слідчої Соломко В.Є. від
10.08.2004 р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст. 213 КК України, у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі п.2 ст.6 КПК України за
відсутністю складу злочину за період з 1998 р. по 2002 р. (т.З а.с.236-237).
Тобто, подальше визначення органами
досудового слідства періоду злочинних дій з січня 2002 р. суперечить навіть прийнятому рішенню.

Колегія суддів також вважає необгрунтованими висновки
органів досудового слідства та суду щодо
вчинення засудженими ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконних
операцій з металобрухтом та по заволодінню чужим майном - цим же металобрухтом, в
складі організованої групи, створеної
ОСОБА_1, організацію та керівництво ним вчиненням злочинів, виходячи з
наступного.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного
Суду від 23.12.2005 р. № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ
про злочини, вчинені стійкими злочинними об'єднаннями», суди мають досліджувати
докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують
на їх вчинення зокрема саме організованою групою - щодо виду об'єднання, мети
його створення і плану злочинної діяльності, тривалості об'єднання. В
мотивувальній частині вироку необхідно наводити дані про те, коли саме і
протягом якого часу було утворено організовану групу, як довго вона
функціонувала, відомості про організаторів об'єднання та характер стосунків,
які склалися між ними і членами останнього. При розгляді багатоепізодних справ
слід установлювати, на якому етапі злочинної діяльності об'єднання набуло ознак
стійкого, маючі на увазі, що нерідко об'єднання зазнає таких змін після
вчинення ряду злочинів у простих формах співучасті.

Проте, у вироку суду взагалі відсутні мотивування та
висновки з приводу вказаних обставин, а лише викладені показання підсудних, які
заперечували вчинення злочину в складі організованої групи та організаторську
роль ОСОБА_1, показання свідків лише стосовно конкретних епізодів злочинів, в
основному епізоду від 15.03.2004 p., коли були
припинені дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Також є посилання у вироку на окремі письмові
докази, які самі по собі не свідчать про характер стосунків між засудженими при
вчиненні злочинних дій.

Колегія
суддів вважає, що дії по заволодінню чужим майном - брухтом чорних металів,
вчинені ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій формі співучасті, тобто за
попередньою змовою між собою, а також з засудженими ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
які як охоронці мали відповідні обов'язки щодо зберігання ввіреного ним майна
та безпосередньо брали участь у виконанні дій об'єктивної сторони злочину.

Так, з
показань засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він працював на підприємстві
«Втормет» охоронцем металобрухту з серпня 2003 р. За вказівкою ІНФОРМАЦІЯ_8 від
підприємства «Стрілець» ОСОБА_17, з початку 2004 p., як і
інші охоронці, запускав на територію в нічний час ОСОБА_3 Той відбирав
металобрухт та вивозив на візку. Одного разу ОСОБА_3 приїздив на автомашині.
ОСОБА_3 та ОСОБА_17 домовлялися заздалегідь. Після вивозу ОСОБА_3 металобрухту,
неодноразово, спільно з іншими охоронцями, одержував сплачені ним гроші. В ніч
на 15.03.2004 р. чергував з ОСОБА_8 Цього разу ОСОБА_3 частину брухту вивіз на
візку, а частину залишив на території, щоб його пізніше вивіз на автомашині
ОСОБА_2, що той і зробив цієї ж ночі (т.9 а.с.166-170).

Також зазначив,
що в 2003 р.
на спільних змінах
з охоронцемОСОБА_13 вантажив
металобрухт, коли ОСОБА_3 приїздив на підприємство на автомашині (т.9
а.с.190-190-зв).

Засуджений ОСОБА_8 суду підтвердив, що з початку роботи
охоронцем, в березні 2004
p., старший
охоронець ОСОБА_17 попередив і його, щоб пускав на територію ОСОБА_3 відбирати
охоронюваний металобрухт. Це відбулося на 3-х
змінах. Останній раз - в ніч на 15.03.2004 p., коли
частину відібраного ОСОБА_3 брухту вивіз на машині ОСОБА_2 Разом з ОСОБА_6
перекинули через паркан брухт для ОСОБА_2 Підтвердив також одержання грошей
через ОСОБА_17 разом з іншими охоронцями одразу після закінчення змін (т.9
а.с.172-зв.-175).

Засуджений ОСОБА_7 пояснив в судовому засіданні, що за пропозицією
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_17 «заробити гроші», у лютому 2004 р. неодноразово пропускав на своїх змінах на охоронювану
територію ОСОБА_3, який вивозив металобрухт. Одержував за це гроші через
ОСОБА_17 (т.9 а.с.176-179).

Свідок ОСОБА_13 І.Я. в ході досудового та судового слідства пояснював, що
під час роботи охоронцем з 1
жовтня по 20 грудня 2003 р., на території
підприємства «Втормет», разом з іншими охоронцями, на своїх змінах,
неодноразово заздалегідь приносили брухт ближче до воріт підприємства «Втормет»
та допомагали вантажити автомашини ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які приїздили по черзі,
забирали брухт, залишали гроші для охоронців. Цей брухт перевозився до місця
перебування ОСОБА_3(т.9 а.с.188-190,т.4а.с.10-12).

Щодо епізоду від 15.03.2004
р., то з показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вбачається про затримання
ОСОБА_3 «на гарячому», під час перевезення металобрухту на візку. ОСОБА_3
поясняв, що протягом декількох місяців займався вивезенням брухту з території
підприємства «Втормет», залучивши до цього охоронців. їм платив грошима, які
давав ОСОБА_2 Брухт накопичувався на пункті по АДРЕСА_1, потім здавався в
порту. Свідок ОСОБА_18 також підтвердив, що з цього ж підприємства металобрухт
викрадали й інші особи, які також затримувалися міліцією (т.9 а.с.211-213,
198-зв.-199, т.6 а.с.16).

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що 15.03.2004 р. після вивезення на
автомашині представниками підприємства АТЗТ МОП «Втормет» зі двору
домоволодіння ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 частини належного підприємству металобрухту,
надійшло повідомлення, що інша частина металобрухту вивозиться звідти
автомашиною КАМАЗ. Вже
вантажену машину затримали поблизу домоволодіння без документів на метал. Під
час огляду приїхав ОСОБА_1 на своїй автомашині, інтересувався подією (т.9
а.с.195-зв.-198).

Свідок
ОСОБА_21 дав аналогічні пояснення, а також підтвердив, що з приводу документів
на метал водій ОСОБА_1 вказував, що вони знаходяться в другій машині, у
«хазяїна» металу. В свою чергу і ОСОБА_1 пропонував звертатися з цього
приводу не до водія, а до нього та вимагав пояснень, чому затриманий його метал
(т.9 а.с.214-217).

Свідок ОСОБА_1 підтвердив, що 15.03.2004
р. йому зателефонував саме ОСОБА_1 та просив перевезти металобрухт з
зазначеної адреси до морського порту. Як і раніше, ОСОБА_3 повинен був їхати з
вантажем до порту, а ОСОБА_2 повинен був розрахуватися за перевезення. ОСОБА_1
приїхав під час затримання машини працівниками міліції, вів з ними розмову (т.9
а.с. 180-ЗВ.-185). В ході досудового слідства свідок ОСОБА_1 також вказував, що
з зазначеної адреси тривалий час перевозив метал без документів. У зв'язку з
цим ОСОБА_1 на своїй автомашині супроводжував вантаж до порту та вів розмови з працівниками ДАІ у випадках зупинення автомашині
(т.2 а.с.9-13).

Засуджений ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що за перевезення
металобрухту з приймального пункту поАДРЕСА_1 домовлявся з ОСОБА_1, декілька
разів, в тому числі останній раз 15.03.2004
р. та що був присутнім під час затримання автомашини ОСОБА_1з вантажем брухту,
на який не було документів.

Зазначені обставини також не заперечували в судовому засіданні засуджені
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_2 в показаннях на досудовому слідстві як
обвинуваченого на допиті 19.07.2004
р. детально пояснив, що розподіл між ними прибутку після здачі металу в
порт здійснював саме ОСОБА_1, який враховував витрати на охоронців підприємства
АТЗТ МОП «Втормет»,
приймальника, вантажників металу, в'їзд в морський порт (т.2 а.с.293-298).

Щодо статуту осіб, які були охоронцями на підприємстві, що він судом
визначений правильно як службових осіб, на підставі дослідження відповідних
документальних даних, зокрема посадової інструкції охоронця підприємства АТЗТ МОП «Втормет» (т.5
а.с.21-23), функціональних обов'язків співробітника охорони ПП «Стрілець» (т.5
а.с.26-31), договору про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_6 (т.5
а.с.24-25), договору підряду з ОСОБА_7 (т.5 а.с.ЗЗ), довідки про прийняття на
роботу ОСОБА_8 С охоронцем,
з випробувальним строком (т.5 а.с. 16).

На
підставі викладеного вище, слід визнати, що узгоджені дії засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по заволодінню чужим майном - брухтом чорних металів у
кількості 7400 кг., вартістю 6708 грн. 77 коп., вчинені протягом з осені 2003
р. по 15.03.2004 р., за попередньої змовою між собою, в також з засудженими
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які як охоронці мали відповідні обов'язки щодо
зберігання ввіреного їм майна, контролю за особами на охоронюваному об'єкті,
правильності вивозу та ввозу матеріальних цінностей, але зловживали цими
обов'язками. Кожний засуджений виконав частину дій об'єктивної сторони злочину
з моменту заволодіння майном до моменту реалізації та зі спільною метою - одержання доходу від незаконного
збуту металобрухту, тому вони є співвиконавцями злочину.

Колегія суддів вважає, що слід перекваліфікувати дії
ОСОБА_1 зі ст.ст.27 ч.З, 191
ч.5 КК України на ст.191 ч.З КК України, дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі ст.ст.27
ч.2,191 ч.5 КК України на ст.191 ч.З КК України, а також виключити за
недоведеністю з обвинувачення ОСОБА_1 створення ним організованої групи,
організацію та керівництво ним вчиненням злочинів, з обвинувачення ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - вчинення
злочинів організованою групою.

З урахуванням зазначеного, є безпідставними твердження апелянтів про
непричетність до злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Твердження засуджених про застосування психічного та фізичного насильства
під час проведення досудового слідства судом перевірялися шляхом призначення
перевірки, про те вони не підтвердилися згідно з відповідною постановою від 15.07.2005 р. (т.8
а.с.82-83).

Щодо обвинувачення за ст.213 ч.І КК України про порушення
порядку здійснення операцій з металобрухтом, то в судовому засіданні ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вину за обставин, зазначених у вироку, визнали частково,
оспорюючи обсяг дій. Подібні твердження наведені ними і в апеляціях. Проте,
колегією суддів на підставі викладених вище даних, для ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 суттєво зменшені період та обсяг цих дій, предметом яких був брухт
чорних металів, належний підприємству АТЗТ МОП «Втормет».

В
частині організації засудженими незаконних пунктів прийому металобрухту
поАДРЕСА_1, а
ОСОБА_1також по АДРЕСА_2,
свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив про свою роботу протягом
року як приймальника металобрухту на пункті по АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 А на
досудовому слідстві на допитах 30
липня та 4 серпня 2004 р. цей свідок
також зазначав, що до роботи на ОСОБА_1, познайомився зимою 2002 р. з ОСОБА_3,
який працював на приймальному пункті поАДРЕСА_1 на ОСОБА_2. Останній звітував
перед ОСОБА_1, а той супроводжував вантаж на своїй автомашині «Мазда» до в'їзду
в морський порт (т.4 а.с.66-68, 69-71).

Свідок ОСОБА_22 на допиті 30.07.2004 р. вказував, що
за пропозицією або ОСОБА_2, або ОСОБА_3 неодноразово спільно з іншими
вантажниками брав участь у вантаженні брухтом, який накопичувався на
приймальному пункті поАДРЕСА_1., машини «КАМАЗ» під керуванням водія ОСОБА_1.
Безпосередньо вантажникам гроші платив ОСОБА_3, якому їх давав ОСОБА_2 Декілька
разів їздив на цій автомашині до морського порту. А вантаж супроводжував на
власній машині ОСОБА_1. Після грудня 2003
р. перестав працювати на пункті (т.4 а.с.59-60,6-62). Ці показання свідок
підтвердив 03.08.2004 р. на
очній ставці з обвинуваченим ОСОБА_2 у присутності захисника. При цьому ОСОБА_2 оспорював лише кількість брухту,
вивезеного з приймального пункту (т.4 а.с.63-65).

Хоча свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_22 в судовому засіданні частково змінили показання, суд
обґрунтовано узяв до уваги їх показанні під час досудового слідства, які
узгоджуються з сукупністю інших доказів у справі.

Свідок ОСОБА_23 суду підтвердив, що протягом року брухт приймався на пункті
по АДРЕСА_1. Там
працював ОСОБА_3 та періодично бував ОСОБА_2

Засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні визнали організацію
незаконного пункту прийому металобрухту по АДРЕСА_1, а засуджений
ОСОБА_1 - по
АДРЕСА_2.

Проте, враховуючи узгодженість дій ОСОБА_1 по здійсненню операцій з
металобрухтом, який накопичувався на приймальному пункті по АДРЕСА_1, колегія суддів
не вбачає підстав для виключення цій частини дій з обвинувачення ОСОБА_1, як
просить апелянт.

Щодо доводів апеляції ОСОБА_3 про засудження його двічі
за одні й ті ж дії, пов'язані з приймальним пунктом по АДРЕСА_1, то з
урахуванням зменшення апеляційною інстанцією обсягу обвинувачення, період його
незаконних дій з металобрухтом протягом березня-квітня 2003 р., за які він
засуджений вироком суду від 09.10.2003 р. (т.З а.с.214) знаходиться поза межами
періоду його дій за оскарженим вироком суду від 19.06.2006 р.

Судом досліджені обставині в частині належності
вилученого металобрухту в загальній кількості 7400 кг. підприємству АТЗТ МОП
«Втормет», про що зокрема свідчать показання свідка ОСОБА_24 (ІНФОРМАЦІЯ_9)
щодо виду, марки брухту, його засміченості; дані протоколів огляду щодо
характеру металобрухту (т.5 а.с.80,107) та дані довідок цього підприємства, з
яких вбачається про прийняття на відповідальне зберігання брухту чорних металів
марки З А (т.5 а.с.82, 109,113, 118).

Свідок ОСОБА_20 суду
підтвердив, що зі слів ОСОБА_3, металобрухт, який знаходився на пункті по
АДРЕСА_1, є
викраденим з вказаного підприємства. Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні не
заперечував, що зазначений брухт зберігався на даному пункті.

Викладене
спростовує доводи апеляції ОСОБА_2 в цій частині.

Зменшуючи
обсяг обвинувачення, змінюючи кваліфікацію злочину та застосовуючи кримінальний
закон про менш тяжкий злочин, передбачений ст.191 ч.З КК України, колегія
вважає необхідним пом'якшити покарання засудженим
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за цією статтею кримінального закону,
враховуючи при призначенні виду та розміру покарання ступень тяжкості вчиненого
засудженими злочину, який є тяжким, ступень участі кожного з засуджених у
злочині, позитивні характеристики ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 за місцем
проживання (т.З а.с. 173, 221-223, т.6 a.c.202, 220, т.7 a.c.164, ), стан здоров'я
ОСОБА_2, наявність на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини (т.З а.с. 225).

ОСОБА_2 раніше судимий 31.03.1988 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ст.ст.117
ч.1,118 ч.2 КК України 1960
р. на 8 років
позбавлення волі та звільнений 09.02.1996
р за відбуттям строку покарання. З урахуванням ст.П Прикінцевих та
Перехідних положень до Кримінального Кодексу України 2001 р., на засудженого
поширюються правила щодо погашення судимості, передбачені цим кодексом,
оскільки ним пом'якшується кримінальна відповідальність у порівнянні з
Кримінальним кодексом 1960 р. Так, згідно зі ст.55 ч.І п.7 КК України 1960 р.
вказана судимість є погашеною після спливу 8 років з дня відбуття покарання,
тобто після 09.02.2004 р. Але згідно зі ст.89 ч.І п.8 КК України 2001 р. цей
строк менший і становить 6 років. Таким чином, судимість ОСОБА_2 є погашеною
після 09.02.2002 р. Перебіг строку погашення судимості не переривався, оскільки
з урахуванням змін у вирок, внесених апеляційною інстанцією, нові злочини за
участю ОСОБА_2 вчинені після 09.02.2002
p., коли
дана судимість була погашеною.

ОСОБА_1 раніше судимий 03.08.1989
р. Миколаївським обласним судом за ст.ст.117 ч.4 , 93 п. п. «е», «ж»
КК України 1960 р. на 9 років позбавлення
волі за злочин, вчинений ним до досягнення вісімнадцятирічного віку, та
звільнений 27.08.1996 р.
умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 23 дні. Враховуючи
зазначені вимоги ст.П Прикінцевих та Перехідних положень до Кримінального
Кодексу України 2001 p., а також вимоги ст.108 ч.2 п. 4 КК України 2001 р. та
зміни, внесені у вирок апеляційною інстанцією, дана судимість є погашеною після
27.08.2001 p., а нові злочини за участю ОСОБА_1 вчинені, коли дана
судимість була погашеною.

Тому з вступної частини вироку слід виключити посилання на вказані
судимості ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Щодо посилань апелянтів на порушення кримінально-процесуального закону при
провадженні по справі, то такого роду порушень, які б могли бути підставою для
скасування вироку, не вбачається.

З матеріалів
кримінальної справи видно, що досудове слідство по ній неодноразово зупинялося,
в тому числі у зв'язку з розшуком обвинуваченого, що впливає на обчислення
строків досудового слідства. Проте, у порядку ст.115 КПК Україні
затримані ОСОБА_2 07.07.2004
р.(т.2 а.с.209), ОСОБА_1 14.07.2004
р.(т.2 а.с.264). Обом обраний запобіжний захід у виді взяття під 21.07.2004 р.(т.4 а.с. 1-2,3-4). Строк досудового
слідства по справі продовжений до 3
місяців, тобто до 05.10.2004
р. (т.4 а.с.137-153).
Також продовжений до З місяців строк тримання під вартою: ОСОБА_1 - до 14.10.2004 р. (т.4 а.с. 171-172), ОСОБА_2 - до 07.10.2004 р.(т.4 а.с. 173-174). Обвинувальний
висновок по справі затверджений 30.09.2004
р. (т.7 а.с. 199). Справа
направлена до суду 01.10.2004
р. (т.8 а.с.1). Тобто, зазначені процесуальні дії проведені в межах встановлених строків. В подальшому
справа знаходилася в судовому провадженні.

В матеріалах справи також є відповідна постанова про порушення кримінальної
справи за ознаками ст.213 КК України, зокрема у відношенні ОСОБА_1, ОСОБА_2
(т.4 а.с.247). Тому не є необхідним порушення справи за окремими епізодами
цього злочину.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи апеляції засудженого
ОСОБА_1 про порушення судом вимог ч.2 ст.80 КПК України щодо строків зберігання
речових доказів - документів,
які знищенню не підлягають. Тому з резолютивної частини вироку слід виключити
вказівку суду про знищення відомостей обліку транспорту, який в'їжджав на
територію Миколаївського морського порту у період з 03.01.2004 р. по 30.01.2005 р. на 173 аркушах та
відомостей розкредитування експортних вантажів за період січня 2002 р,-квітня 2004 р. на 1833 аркушах, у
випадку не витребування заінтересованими особами.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2006 р. у відношенні
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 змінити.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_1 створення ним організованої групи,
організацію та керівництво ним вчиненням злочинів, з обвинувачення ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - вчинення
злочинів організованою групою. Вважати, що злочині дії ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Зменшити засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обсяг обвинувачення за ст.213 ч.І КК
України в частині предмету злочину - брухту чорних металів зі 375630 кг.,
вартістю 340 542 грн. 40 коп. до 7400 кг., вартістю 6708 грн. 77 коп., а
засудженому ОСОБА_1 зменшити зазначений обсяг обвинувачення до 9870 кг. 550 гр. брухту
кольорових та чорних металів, вартістю 8971 грн. 97 коп.

Зменшити
засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 обсяг обвинувачення в частині заволодіння
чужим майном - брухтом чорних металів зі 19260 кг. на суму 17460 грн. 92 коп.
до 7400 кг. на суму 6708 грн. 77 коп. та в цій частині перекваліфікувати дії
ОСОБА_1 зі ст.ст.27 ч.З, 191 ч.5 КК України на ст.191 ч.З КК України, дії
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі ст.ст.27 ч.2,191 ч.5 КК України на ст.191 ч.З КК України.

ОСОБА_1 призначити
покарання за ст. 191 ч.З КК
України у виді 4 років
позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.І КК України за сукупністю злочинів,
передбачених ст.ст. 213 ч. 1,191 ч.З КК України шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим визначити ОСОБА_1 до відбуття 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_2 призначити покарання за ст. 191
ч.З КК України у виді 4
років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.І КК України за сукупністю
злочинів, передбачених ст. 213 ч.І,
191 ч.З КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
визначити ОСОБА_2 до відбуття 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_3 призначити покарання за ст.191 ч.З КК України у
виді 4 років
позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.І КК України за сукупністю злочинів,
передбачених ст.ст.213 ч 1, 191 ч.З КК України шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим призначити 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ст.
70 ч.4 КК України за сукупністю зазначених злочинів та передбаченого ст.ст. 27
ч.5, 185 ч.4 КК України за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від
15.04.2004 р. шляхом часткового складання призначених покарань визначити
ОСОБА_3 до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Виключити з вступної частини вироку посилання суду на
судимість ОСОБА_1 за вироком Миколаївського обласного суду від 03.08.1989 р. за ст.ст. 117 ч.4 , 93 п. п. «є», «ж»
КК України 1960 р., на
судимість ОСОБА_2 за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.03.1988 р за ст.ст. 117 4.1,118 ч.2 КК України 1960 р, а з
резолютивної частини вироку -вказівку
суду про знищення відомостей обліку транспорту, який в'їжджав на територію
Миколаївського морського порту у період з 03.01.2004
р. по 30.01.2005 р. на 173 аркушах та
відомостей розкредитування експортних вантажів за період січня 2002 p.- квітня 2004 р. на 1833 аркушах у
випадку не витребування заінтересованими особами.

В іншій
частині вище зазначений вирок суду у відношенні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
залишити без зміни.