Справа № 357/3079/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/697/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 24.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

1)
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білої Церкви, Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який перебуває на військовій службі на посаді офіцера групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням на 2 роки права керувати транспортними засобами..

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та покладено обов`язки передбачені п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_11 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вчиненого за наступних обставин.

04 серпня 2014 року, близько 14 год., ОСОБА_11 , керуючи на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 18.07.2012 року, власним технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_2 (номерний знак для разових поїздок), у салоні якого в якості пасажирів знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , рухаючись автодорогою Р32 «Кременець Біла Церква Ржищів» у напрямку с. Фурсів, Білоцерківського району Київської області.

Під час руху на 331 км + 550 м вказаної автодороги ОСОБА_11 , проявляючи злочинну недбалість та не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча міг і повинен був передбачити, рухаючись у порушення вимог п. 12.6 ґ та п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», які зобов`язують водія поза населеними пунктами на інших автомобільних дорогах рухатись зі швидкістю не більше 90 км/год., а під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстав ноку та особливості вантажу, що перевозився, не обрав безпечної швидкості руху і, рухаючись із швидкістю приблизно 98 109 км/год, під час виконання маневру обгону вантажного автомобіля, що рухався попереду, виїхав на узбіччя зустрічної смуги руху, після чого, не впоравшись з керуванням, допустив виїзд керованого ним автомобіля на узбіччя своєї смуги руху та його з`їзд до кювету, де відбулося зіткнення автомобіля передньою частиною з бетонною перешкодою, його перекидання та подальше зіткнення з деревом.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_13 отримала небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у виді: синця з садном та крововиливом на шиї; синці, саден, крововиливів на тулубі; перелому лівої ліктьової кістки; синців, саден на кінцівках; ран на лівій руці: синця та саден на голові, крововиливів під м`якими мозковими оболонками та у шлуночки головного мозку; переломів ребер справа і зліва, грудини, лівої ключиці, грудного відділу хребта, кісток тазу; ушкоджень легень, селезінки, печінки та правої нирки (1000,0 мл. крові у плевральних порожнинах, 2 л. крові у черевній порожнині), від яких остання померла у лікарні.

Пасажир автомобіля ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у виді уламкового перелому лобної кістки з наявністю продовження лінійних переломів, перелому лонних і сідничних кісток з обох сторін, перелому бокових мас куприка зліва зі зміщенням уламків, відкритого перелому правої плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, наявності повітря у правій плевральній порожнині, розриву сечового міхура, за очеревинної гематоми, рани на голові та гематоми в області кульшового суглобу зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя.

Потерпіла ОСОБА_14 отримала переломи 3 10 ребер зліва, двобічний гідро пневмоторакс, забій нижніх долей обох легень, перелом тіла 9-го грудного хребця, закритий перелом лівої ключиці, закритий перелом лівої лопатки; закритий перелом лівої плечової кістки, забій головного мозку легкого ступеню, рана на підборідді, садна тулуба, тазової ділянки та лівої ноги, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як для повного зрощення переломів необхідний тривалий строк більш ніж 3 тижні.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_11 покарання у виді 2 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, замість якого призначити службове обмеження як для військовослужбовців строком на 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд при винесенні вироку не застосував кримінальний закон, який підлягає застосуванню та призначив покарання, яке внаслідок своєї надмірної суворості не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, згідно вироку суду першої інстанції, визнано десять підстав на користь пом`якшення покарання обвинуваченому, при повній відсутності підстав чи аргументів для обтяження відповідальності. В зв`язку з цим, суд першої інстанції мав достатні підстави для врахування думки потерпілих та самого обвинуваченого, які в судових дебатах просили застосувати ст.ст. 69 і 58 КК України, призначивши обвинуваченому, який є військовослужбовцем, покарання у вигляді службового обмеження строком на 2 роки замість позбавлення на той самий строк. Також вважає, що призначене судом додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки є недоцільним, оскільки замість сприяння виправленню обвинуваченого може лише призвести до ще більшого послаблення у нього - водія-початківця, навичок керування, які необхідні йому у зв`язку з проходженням військової служби.

Вимоги апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та доводи їх обґрунтування є аналогічними доводам, що зазначені в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 .

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 прокурор просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, зазначивши, що призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурорів, які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_11 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України, віднесене до категорії тяжких.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування збитку.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , міськрайонний суд врахував те, що він характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в результаті скоєного ДТП обвинувачений втратив рідну сестру, а також постраждав сам. В зв`язку з чим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства, а також обґрунтованим призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, а наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що суд за наявності для того підстав, може або призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, одночасне ж застосування даних положень не передбачено кримінальним законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Враховуючи те, що мінімальний строк покарання за вчинення кримінального правопорушення яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_11 становить три роки позбавлення волі, а застосування такого покарання, як службові обмеження для військовослужбовців санкцією статті не передбачено, колегія суддів вважає вимоги викладені в апеляційних скаргах, щодо призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі два роки позбавлення волі та одночасного переходу до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті службового обмеження для військовослужбовців, такими що не ґрунтуються на законі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Таким чином доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2015 року відносно ОСОБА_11 без зміни.

.
Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Копія вірна: суддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2