У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України

у складі:

головуючого - судді

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Вус С.М.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.,

засудженого

ОСОБА_1,

розглянувши
у судовому засіданні в м. Києві 15 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Харківської
області від 14 грудня 2007 року щодо нього,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше неодноразово судимого, останній раз 10.09.1986 року
за ст. 94 КК України (1960 року) на 15 років позбавлення волі,

засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі.

Питання про
речові докази вирішено
в порядку, визначеному ст. 81 КПК України.

Згідно з вироком
суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 чи 17 травня 2006
року (точної дати не встановлено) близько 18-ї години, будучи у стані
алкогольного сп'яніння, за місцем свого
проживання у квартирі АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних стосунків,
обумовлених підозрою ОСОБА_2 у викраденні належних йому грошей, умисно з метою
вбивства ОСОБА_2 наніс останньому
щонайменше шість ударів кухонним ножем в грудну клітку та живіт, внаслідок чого
потерпілий помер на місці події.

За змістом касаційної скарги, засуджений ОСОБА_1
посилається на те, що вбивство ОСОБА_2 він учинив у стані сильного душевного
хвилювання, викликаного тим, що, заставши потерпілого у своїй квартирі, він
виявив зникнення належних йому грошей в сумі 2684 євро. Внаслідок цього він, не
контролюючи своїх дій, вчинив даний злочин.
Також вважає, що суд не врахував обставиною, яка пом'якшує покарання,
його сприяння розкриттю злочину та призначив надмірно суворе покарання. Просить вирок суду щодо нього змінити й
пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав
касаційну скаргу, думку прокурора Казнадзея В.В. про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні з особистих
неприязних стосунків умисного вбивства ОСОБА_2 підтверджений сукупністю
доказів, зібраних у встановленому
законом порядку, ретельно досліджених у судовому засіданні та належно оцінених
судом, і є правильним.

Так, сам ОСОБА_1 у судовому
засіданні визнав, що вбив свого знайомого - ОСОБА_2 під час сварки з ним з того
приводу, що, заставши його у своїй
квартирі, він виявив зникнення належних йому грошей. ОСОБА_2 зізнався, що він
разом з особою на ім'я ОСОБА_3 викрали його гроші і ОСОБА_3 з ними зник. Це
його обурило і він, взявши на кухні ножа, повернувся у кімнату, де
знаходився потерпілий, і цим ножем наніс
йому удари в груди та живіт.

Під час досудового слідства ОСОБА_1 послідовно стверджував, що він наносив
удари ОСОБА_2 ножем тоді коли потерпілий сидів у кріслі.

Ці показання ОСОБА_1 об'єктивно підтверджуються даними протоколу огляду
місця події і виявлення трупа ОСОБА_2 у кріслі в житлі засудженого та
поясненнями експерта Кроля А., згідно з якими тілесні ушкодження потерпілому
могли бути заподіяні за вказаних ОСОБА_1 обставин.

Як убачається з даних протоколу відтворення обстановки та обставин
події, ОСОБА_1 в ході проведення цієї
слідчої дії давав детальні показання про обставини вчиненого ним убивства
ОСОБА_2, вказавши і місце, куди він сховав знаряддя злочину - ножа, попередньо
вимивши його від крові.

Як видно з протоколу огляду місця події, саме у вказаному ОСОБА_1 місці
було виявлено ніж.

За даними додаткової судово-медичної експертизи виявлені на трупі ОСОБА_2
тілесні ушкодження вірогідніше за все могли бути заподіяні цим ножем.

За показаннями свідка ОСОБА_4 ОСОБА_1 особисто розповів йому про те,
що вбив свого знайомого за те, що той
вкрав його гроші. Свідок бачив труп людини у квартирі засудженого, і про
це він розповів дільничному інспектору
міліції.

Зазначеним та іншим наведеним у вироку доказам суд дав належну оцінку й
обґрунтовано визнав, що характер дій ОСОБА_1 свідчить про наявність у нього
прямого умислу на позбавлення життя потерпілого
на ґрунті особистих неприязних стосунків з останнім.

Відповідно до встановлених у справі фактичних обставин суд правильно
кваліфікував дії ОСОБА_1 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство,
вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Посилання у касаційній скарзі засудженого на те, що він учинив умисне
вбивство потерпілого у стані сильного душевного хвилювання, є непереконливим і
спростовується наведеними у вироку доказами.

Так, за даними судово-психіатричної експертизи ОСОБА_1 під час вчинення
інкримінованого йому злочину не знаходився в стані будь-якого тимчасового
хворобливого розладу психічної діяльності, а перебував у стані алкогольної
інтоксикації і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Про це свідчать і встановлені судом фактичні обставини справи. Зокрема те,
що ОСОБА_1, посварившись з ОСОБА_2, з метою його вбивства пішов на кухню, де
взяв ножа, повернувся у кімнату і сидячому у кріслі потерпілому наніс численні
удари ножем у груди й живіт. Потім він вимив від крові знаряддя вбивства та
заховав його.

За таких обставин відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок
судово-психіатричної експертизи, як про це наголошується у касаційній скарзі.

Безпідставними є і доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував
обставиною, яка пом'якшує покарання, сприяння розкриттю злочину та призначив
надмірно суворе покарання. З мотивувальної частини вироку убачається, що,
призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд урахував його щире каяття у вчиненому
обставиною, яка пом'якшує покарання.

Отже, покарання
ОСОБА_1 обрано відповідно до вимог закону з урахуванням ступеня тяжкості
вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання. При цьому суд дослідив усі дані, що характеризували
засудженого, змістовно навівши їх у вироку, та призначив йому покарання
відповідно до ст. 65 КК України, яке є необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом'якшення
призначеного ОСОБА_1 покарання немає.

На підставі наведеного
та керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК
України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 -
без зміни.

Судді:

Міщенко С.М. Вус С.М. Глос Л.Ф.

.

Вирок 14 вересня 2005 року щодо
ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у іншому
складі суддів.

Судді:

дійшла наступного.

У
тих випадках, коли до кримінальної відповідальності притягнуто особу, яка діяла
з умислом, спрямованим на заподіяння шкоди потерпілому, належить ретельно
досліджувати характер вчинених нею діянь та поведінку, яка передувала злочину,
під час його виконання і після цього, з тим щоб всі дані, які розкривають зміст
і спрямованість його умислу, були враховані при прийнятті рішення щодо
юридичної оцінки вчиненого.

ОСОБА_5 на досудовому
слідстві давав показання про те, що внаслідок сварки між ним і потерпілим
останній намагався втекти від нього. Він його наздогнав і вдарив кулаком в
обличчя. Від цього удару потерпілий впав почав кричати, намагався встати з
колін, а він продовжував наносити йому удари ногами в голову та інші частини
тіла. Наніс близько 5-6 таких ударів. Після чого ОСОБА_6 перестав рухатись,
захарчав, його обличчя було залите
кров'ю, а він, виявши у потерпілого відсутність пульсу, з місця скоєння
злочину втік. (а.с. 48-49, 52-53, 58-61).

Свідок ОСОБА_7 в
судовому засіданні підкреслювала, що з місця події чула звуки, характерні для
нанесення ударів ногами.

Згідно з
висновком судово-медичної експертизи
смерть потерпілого настала від перелому кісток носа та основи черепа, що
супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею, попаданням крові в дихальні
шляхи та виникненням механічної асфіксії. Виявлені у потерпілого тілесні
ушкодження утворилися внаслідок заподіяння йому 10-15 ударів.

Те, що удари
наносились з прикладанням значної сили свідчать показання ОСОБА_5 - “бив зі
всієї сили” (а.с. 49).

Потерпіла ОСОБА_8, як
під час досудового слідства, так і в своїй апеляційній скарзі на вирок
районного суду, обґрунтовуючи спрямованість умислу засудженого на заподіяння
смерті потерпілого також посилалася на те, що за півтора місяці до вчиненого
даного злочину засуджений погрожував потерпілому фізичною розправою.

Ці доводи потерпілої судовими інстанціями не
перевірені і їм не дано належної оцінки.

З урахуванням
викладеного, і враховуючи кількість,
характер, локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, що засуджений
припинив наносити удари в життєво
важливі органи ОСОБА_6 тільки тоді, коли останній перестав рухатись та невдовзі
помер, колегія суддів ставить під сумнів правильність висновків суду про
наявність в діях засудженого умислу тільки на заподіяння потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно з пред'явленим ОСОБА_5 обвинуваченням
за ст. 115 ч.1 КК України, він ударами
ногами в голову ОСОБА_6 заподіяв йому
тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа та основи черепа, що
супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею, попаданням крові в дихальні
шляхи та виникненням механічної асфіксії, які мають прямий причинний
зв'язок із настанням смерті останього.

Тисменицький районний
суд, розглядаючи кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні цього
злочину, не навівши відповідних доказів, прийшов до висновку, що зазначені
тілесні ушкодження у потерпілого виникли внаслідок його падіння на бетонні
східці, кваліфікувавши його дії за ст. 119 ч.1
КК України .

Апеляційний суд,
скасувавши це рішення районного суду, не сформулював у вироку обвинувачення,
визнаного судом доведеним.

Колегія суддів також
звертає увагу на те, що апеляційний суд, погоджуючись з рішенням районного суду
про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 щомісячно по 211 грн. 87 коп. на
утримання неповнолітніх дітей потерпілого, не врахував, що матір'ю цих дітей є
ОСОБА_9 і не з'ясував чи не порушуються
таким чином її права.

З огляду на
викладене, судова колегія вважає, що вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5
підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд. Якщо при новому розгляді
судом буде встановлена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства
ОСОБА_6, чи у заподіянні йому тяжкого
тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, то призначене йому
покарання через м'якість слід визнати
недостатнім.

Постановлені у
касаційній скарзі захисника ОСОБА_10 питання про необхідність кваліфікації дій
засудженого за ст. 119 ч.1 КК України ,
повинні бути вирішені при новому розгляді справи згідно з вимогами закону.

Глос Л.Ф. Короткевич М.Є. Кліменко М.Р.

Так, з показань потерпілих
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 вбачається, засуджена, обіцяючи їм допомогти
влаштуватися на роботу домогосподинями в
Туреччині, особисто відвозила їх в цю країну до своєї знайомої ОСОБА_14 та її
чоловіка ОСОБА_15, а сама поверталася в Україну. Після чого, ці особи ставили їх перед фактом , що ОСОБА_16 продала
їх їм, а тепер вони зобов'язані працювати на них, займаючись проституцією. Щоб
змусити їх займатися проституцією вони були позбавлені особистих документів, до
них застосовували фізичне та психічне насильство. Крім того, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 згодом були перепродані іншим особам для їх подальшої сексуальної
експлуатації.

Дані протоколів огляду закордонних
паспортів потерпілих свідчать, про те, що вони в зазначений у вироку час,
дійсно перебували в республіці Туреччина.

Дослідженими в судовому засіданні
показаннями свідка ОСОБА_17 підтверджується, що її дочка ОСОБА_14 із своїм
чоловіком ОСОБА_15 живуть в Туреччині.

Засуджена, під час досудового слідства, давала покази
про те, що вона, прийнявши пропозицію
своєї знайомої ОСОБА_14, організовувала виїзд

жінок з м. Херсона в Туреччину для заняття
проституцією. За це вона отримувала гроші як безпосередньо від ОСОБА_14 в Туреччині, так і через її матір, якій гроші надходили із
Туреччини в м. Херсон через систему “Вестерн
Юніон”.

Ці покази засудженої узгоджуються з
даними, які містяться в довідці В.О. президента Товариства “Українська
фінансова група”, що з жовтня 2002 року ОСОБА_17 отримувала грошові перекази в
доларах США із Туреччини через систему “Вестерн
Юніон”.

Відповідно до встановлених у справі фактичних
обставин суд правильно застосував кримінальний закон і вірно кваліфікував дії
ОСОБА_16 за ч.2 ст. 149 КК України .

Доводи в скарзі захисника ОСОБА_18
про те, що апеляційний суд призначив їй занадто суворе покарання, і про пом'якшення його до меж, встановлених районним судом, є
безпідставними.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що скоєний ОСОБА_16 злочин є
особливо тяжким, обставин, які б свідчили про можливість її виправлення без відбування покарання
немає, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначене їй
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України не відповідає тяжкості злочину
та особі засудженої внаслідок м'якості , і призначив їй покарання 5 років позбавлення волі реально.

Ті обставини, на які посилається захисник
ОСОБА_18 у касаційній скарзі, зокрема на те, що засуджена має двох
неповнолітніх дітей, що на її утриманні перебуває мати, а сама вона є інвалідом дитинства не є
достатніми підставами для зміни вироку у цій частині.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України , колегія суддів

У х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника
ОСОБА_18 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду Херсонської
області від 1 листопада 2005 року щодо
ОСОБА_16 - без зміни.

Судді:

Драга
В.П. Глос Л.Ф. Федченко О.С.

.

З показань свідка ОСОБА_19 видно, що
він прийняв від ОСОБА_20 явку з повиною,
в якій засуджений власноруч написав, що 4.07.2005р. в місті Ковелі він убив
жінку. Це підтверджується дослідженою в судовому засіданні явкою з повиною.
(а.с. 54).

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пояснили, що 4.07.2005р. ОСОБА_23
прийшла додому разом з ОСОБА_20, а наступного дня вона повідомила їм, що цей
хлопець вбив жінку. На стадії досудового слідства ОСОБА_20 під час його допиту
4. 07. 2005р., при відтворенні обстановки та обставин події 5. 07.
2005р.,проведених з участю захисника, також давав показання про те, що він
наносив удари ножем в живіт та груди
потерпілої (а.с. 113,130)

Тому
посилання засудженого на те, що він вбивства ОСОБА_24невчиняв, колегією суддів
розцінюється, як необґрунтоване.

Суд ретельно перевірив в
судовому засіданні і доводи ОСОБА_20 про його непричетність до викрадення майна
потерпілої. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними
колегія суддів розцінює аргументованими, такими, що відповідають матеріалам
справи.

Так, як видно з протоколу відтворення обстановки та
обставин події, ОСОБА_20 чітко вказував, звідки саме були викрадені гроші та
дезодорант потерпілої (а.с. 128-132).

З послідовних пояснень засудженої
ОСОБА_23 вбачається, що вони спільно з
ОСОБА_20 скоїли крадіжку 400 грн. та дезодоранта з помешкання потерпілої.

Свідок ОСОБА_23
пояснила, що вона 4.07.2005р. бачила, як засуджені разом рахували гроші.

ОСОБА_20 в судовому засіданні підтвердив, що викрадені гроші якими в подальшому він
розпоряджався разом з ОСОБА_23., знаходились
у нього.

На підставі цього суд дійшов правильного висновку про наявність спільного
умислу у засуджених на заволодіння майном
ОСОБА_21.

Виходячи з доказів, які були
перевірені в судовому засіданні,суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_20 за ч.1
ст. 115 та ч. 2 ст. 185 КК України.

Істотних порушень кримінально-
процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну вироку, по справі не
встановлено.

Покарання засудженому
призначено відповідно до вимог ст. 65
КК України в межах санкції статей КК України, за якими його засуджено, з
врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, і
покарання є справедливим.

Підстав для пом'якшення покарання
колегія суддів не знаходить.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.. ст.. 394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_20 залишити без
задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області від 23 листопада 2005 року щодо ОСОБА_20 -
без зміни.

Судді:

Глос Л.Ф. Короткевич М.Є. Стрекалов Є.Ф.