ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/590/14

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2014 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілого: ОСОБА_4 ,
представника потерпілого: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в ТОВ «ФІШІ», одруженого, маючого малолітню доньку 2006 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , немаючого судимості в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 7 лютого 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні офісу № 208, що по вул. Бориспільській, 11а в м. Києві, на ґрунті неприязних стосунків, які склалися через небажання повернення коштів, умисно здійснив один постріл з пістолету «Форт-17р» калібру 9 мм № НОМЕР_1 в потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши йому легке тілесне ушкодження у виді непроникаючого вогнепального поранення передньої черевної стінки, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнав, пояснивши, що 7 лютого 2014 року до нього прийшов ОСОБА_4 разом із ОСОБА_9 , який раніше працював на фірмі «Фіш Хаус», та ОСОБА_10 . Через 5-10 хвилин прийшов ОСОБА_11 . Під час спілкування ОСОБА_4 попросив дівчат ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які працювали на фірмі «Фіш Хаус», покинути приміщення, що вони і зробили. Після цього, потерпілий ОСОБА_4 почав вимагати повернути йому суму грошей, яку обвинувачений нібито взяв у ОСОБА_9 , який, у свою чергу, взяв у потерпілого. В подальшому ОСОБА_7 запропонував потерпілому та трьом іншим особам покинути приміщення, на що вони не погодилися, а ОСОБА_4 , підійшовши до нього та, погрожуючи, поклав свою руку на його ліве плече і почав його витягувати зі столу, після чого ОСОБА_7 й дістав пістолет та пересмикнув затвор. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які до цього стояли при вході у приміщення, вийшли з нього, а ОСОБА_4 залишився, тому він і здійснив постріл в область тулуба останнього. ОСОБА_7 запропонував викликати швидку, але, оскільки його два мобільних телефони забрали відразу, то він не зміг цього зробити.
Крім того обвинувачений стверджував, що потерпілий йому показував пістолет. ОСОБА_7 попереджав останнього, якщо він його дістане, то тоді буде стріляти в голову, після чого ОСОБА_4 відійшов. Однак, до цих подій, ОСОБА_7 не попереджав потерпілого, що в нього є зброя та не показував її.
ОСОБА_7 зазначав, що ніякої неприязні у нього до потерпілого не було, оскільки бачив його лише два рази, та ніякі гроші ні у кого він не брав.
Також обвинувачений пояснював, що раніше потерпілий ОСОБА_4 йому погрожував, попереджаючи про те, якщо він на ОСОБА_9 не перепише частину майна, або не віддасть певну суму грошей, то підприємство буде закрито, а він разом з дружиною не зможе здійснювати господарську діяльність.
Вказував ОСОБА_7 і про те, що він, розуміючи, що володіє травматичною зброєю, менше всього думав про наслідки її застосування, оскільки переживав за своє життя та здоров`я, так як на його адресу від потерпілого та інших осіб були погрози про те, що його вивезуть до лісу, де він все віддасть та забрали мобільні телефони. Але при цьому, обвинувачений не попереджав потерпілого та інших осіб про те, що буде захищатися пістолетом.
Заперечував обвинувачений й проти заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову.
Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 та не визнання вини, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочині при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується наступним.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що на початку лютого 2014 року, йому подзвонив ОСОБА_9 та сказав, що ОСОБА_7 знаходиться в себе в офісі, а тому необхідно здзвонитися з ОСОБА_11 для зустрічі та обговорення фінансових питань. Біля 15 год. йому знову зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що домовився з ОСОБА_11 про зустріч, а тому можна їхати до офісу ОСОБА_7 . ОСОБА_4 разом зі своїм товаришем ОСОБА_10 біля 16 год. під`їхав до офісу за адресою, яку йому повідомив ОСОБА_9 . Через декілька хвилин під`їхав ОСОБА_14 та запропонував піднятися до офісу. ОСОБА_9 провів його за допомогою своєї магнітної картки. Коли вони піднялися, то в самому офісі було двоє дівчат, яких ОСОБА_4 спокійним тоном попросив вийти, на що останні погодилися, оскільки ОСОБА_7 не заперечував. ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 , що має під`їхати ще ОСОБА_11 , який підтвердить, що ніяких грошей він не отримував, після чого ОСОБА_7 почав нервувати та дивно поводитися, постійно розмовляючи по телефону та не звертаючи уваги на присутніх. ОСОБА_4 пройшов та сів біля вікна, його товариш ОСОБА_10 присів майже навпроти ОСОБА_7 , а ОСОБА_9 , так як більше не було місця, залишився стояти у дверях. Приблизно через 10-15 хв. ОСОБА_9 пішов забрати ОСОБА_11 , який вже під`їхав. За цей час ОСОБА_4 з ОСОБА_7 не спілкувався. ОСОБА_11 піднявся до офісу та запитав у ОСОБА_7 , коли і де він передавав йому гроші, на що то той нічого не відповів. Тоді ОСОБА_4 встав та поклав ОСОБА_7 на стіл папір з розрахунками, які пов`язані з боргом, але останній, у свою чергу, різко схопився та здійснив постріл. Потім вже, коли ОСОБА_4 відчув біль та почала з`являтися кров, він запитав у ОСОБА_7 , що він зробив, але ОСОБА_7 сказав, ще один рух і він буде стріляти в голову, направивши при цьому, пістолет до дверей, де стояли ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які вибігли до коридору. Оскільки ОСОБА_4 став почувати себе гірше, то попросив ОСОБА_9 викликати швидку.
Також потерпілий стверджував, що у ОСОБА_7 ніхто мобільні телефони не забирав, не погрожував йому, а останній нікого не просив покинути приміщення.
Крім того ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_7 він за плечі не чіпав, не тягнув, та і не міг цього зробити, оскільки між ними була перешкода стіл.
Також акцентував увагу потерпілий ОСОБА_4 на тому, що неприязні стосунки у нього з ОСОБА_7 виникли лише з того моменту, коли останній відмовився повертати гроші, які йому було передано ОСОБА_11 для розвитку бізнесу, якому, в свою чергу, гроші надав потерпілий та ОСОБА_9 . До цих обставин потерпілий ОСОБА_7 не знав та ніякої неприязні не мав.
Надаючи відповідь на запитання потерпілий пояснив, що, оскільки ОСОБА_7 повідомив йому та ОСОБА_9 , що в кафе він зустрічатися не буди, а всі питання можна вирішити у нього в офісі, де він часто буває, тому вони до нього і приїхали, так як він сам їх запрошував.
Підтримав потерпілий ОСОБА_4 і свій цивільний позов у повному обсязі.
Суд ураховує, що показання потерпілого були послідовними, логічними, переконливими, не мають ніяких істотних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів. Останнім були достатньо детально описані обставини по справі. Підстав обмовляти обвинуваченого у потерпілого не має, оскільки він раніше не мав ніяких конфліктних ситуацій з ОСОБА_7 та взагалі його не знав.
Крім того, такі показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з:
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона з березня 2013 року по березень 2014 року працювала у ТОВ «Фіш Хаус», яке знаходиться по вул. Бориспільська. В офісі завжди був присутній ОСОБА_7 , який і видавав заробітну плату. В той день, вона разом з ОСОБА_16 сиділа в офісі, коли відкрилися двері та зайшли двоє. Хтось з них сказав, щоб вони вийшли, але спокійним тоном, що останні і зробили, спустившись на перший поверх. Що саме потім відбувалося, вона не чула, проте вказувала на те, що ОСОБА_7 був спокійним та ніяк не відреагував на людей, які зайшли. Через 20-30 хвилин після того, як вони вийшли, спустився ОСОБА_9 , та подзвонив до міліції з телефону чергового. Також, остання стверджувала, що від чоловіків, які зайшли, ніякої агресії не відчувалося;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких, він разом з ОСОБА_4 під`їхав до офісу, адресу він не знає, і так як він не хотів залишатися в машині, за компанію вирішив піти з потерпілим. На вулиці вони зустріли ОСОБА_9 , який їх пропустив в офіс по своїй карточці. Коли вони піднялися до офісу та зайшли, то всі розмовляли спокійно. Мова йшла про якісь борги, але ОСОБА_7 на ці питання реагував спокійно. Коли ОСОБА_4 встав та підійшов до ОСОБА_7 щоб показати щось на папері, то в цей момент ОСОБА_7 дістав пістолет та вистрілив. При цьому, свідок вказував, що потерпілий нікого не лякав, не погрожував, ОСОБА_7 не чіпав. Щоб потерпілий показував ОСОБА_7 пістолет, він не бачив.
Крім того ОСОБА_10 зазначив, що про наявність у потерпілого пістолету, він дізнався від нього самого, який повідомив про те, що пістолет знаходиться у його барcетці вже після всіх подій.
Не пам`ятає свідок і того, щоб ОСОБА_7 просив покинути приміщення;
- показаннями ОСОБА_9 , який суду пояснив, що він раніше працював на фірмі «Фіш Хаус» виконавчим директором, проте наприкінці літа 2013 року між ним та ОСОБА_7 вже почалися розбіжності, а тому він запропонував останньому розійтися, але той повинен був повернути йому та ОСОБА_4 гроші, надані для розвитку бізнесу, або майно на цю суму, на що останній погодився. Однак, оскільки йшов час, а ОСОБА_7 не виконував своєї обіцянки, то в лютому 2014 року, приблизно о 14-15 год., ОСОБА_9 , під`їхавши до офісу «Фіш Хаус» та побачивши машину ОСОБА_7 , передзвонив потерпілому ОСОБА_4 і ОСОБА_11 , сказавши, щоб вони приїхали за вказаною ним адресою для зустрічі. Потерпілий ОСОБА_4 під`їхав першим разом зі своїм знайомим, а коли ОСОБА_9 вже підійшов, то вони пішли до офісу. ОСОБА_9 пропустив їх своєю магнітною карткою і вони піднялися на другий поверх. Потерпілий ОСОБА_4 зайшов першим, привітався та ввічливо попросив дівчат: ОСОБА_12 та ОСОБА_15 вийти на 15 хв. для розмови з ОСОБА_7 , що вони і зробили, оскільки сам ОСОБА_7 їх відпустив. ОСОБА_7 сидів за столом, потерпілий ОСОБА_4 пройшов до вікна та присів на стілець, майже навпроти ОСОБА_7 присів товариш потерпілого, а ОСОБА_9 залишився в проході. ОСОБА_7 постійно розмовляв по телефону. Через деякий час ОСОБА_9 подзвонив ОСОБА_11 , який вже під`їхав, а тому він пішов його забрати. Коли вони піднялися вдвох, то залишилися стояти в проході, так як місць вільних не було. Тоді ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_7 , коли і де той віддавав йому 1 млн. грн., на що останній нічого не відповів. Після цього потерпілий ОСОБА_4 сказав, що все одно гроші, які йому було надано на розвиток бізнесу, треба віддавати та, підійшовши до столу, який був перепоною між ними, поклав на нього папір, а ОСОБА_7 одразу підвівся з-за столу і вистрелив. Потім ОСОБА_7 навів пістолет на нього і ОСОБА_11 та сказав, що якщо хтось ворухнеться, то він буде стріляти в голову. Вони злякалися і вибігли в коридор. На питання потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , що ж ти накоїв, останній відповів, що краще б одразу в голову стріляв. Потерпілий попросив викликати міліцію та швидку, що він і зробив.
Також свідок стверджував, що мобільні телефони у ОСОБА_7 ніхто не забирав, і він постійно по ним спілкувався, погроз на адресу ОСОБА_7 також не було.
Стверджував ОСОБА_9 і про те, що ніяких попереджень ОСОБА_7 не робив, не просив покинути приміщення, а потерпілий ОСОБА_4 до нього не торкався.
Крім того свідок пояснював, що вони приїхали до офісу ОСОБА_7 , оскільки він сам казав їм, щоб вони приїжджали до нього на АДРЕСА_3 , так як в кафе він зустрічатися не буде;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що обвинуваченого знає, оскільки мав з ним у 2011-2013 рр. ділові відносини. Влітку 2014 року приблизно о 14 год. йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив приїхати на зустріч з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на АДРЕСА_3 . Він приїхав приблизно о 16 год. та набрав ОСОБА_17 , який вийшов та провів його до офісу «Фіш Хаус», в якому знаходився ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ще одна людина на ім`я ОСОБА_18 , якого він не знає. Коли він зайшов до кабінету, то зупинився в дверях, так як вільного місця не було, поруч стояв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 сидів лівіше, навпроти ОСОБА_10 сидів ОСОБА_7 , а біля вікна потерпілий ОСОБА_4 . В цей час йшло обговорення фінансових взаємовідносин, а саме коштів, які потерпілий ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вклали в бізнес ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_11 Міщенко ОСОБА_19 та ОСОБА_4 задали запитання, чи ОСОБА_7 повертав йому 1 млн. грн., на що останній відповів ні, та запитав у ОСОБА_7 , де і при яких обставинах той ніби то передавав йому гроші, на що ОСОБА_7 відповів мовчанням. При цьому потерпілий ОСОБА_4 увесь час пояснював ОСОБА_7 , що гроші все одно необхідно буде повернути. Так, потерпілий встав та поклав ОСОБА_7 на стіл папірець, надаючи якісь пояснення, а ОСОБА_7 , підвівшись зі стільця та одночасно діставши пістолет із правої кишені, здійснив постріл в область грудей потерпілого ОСОБА_4 . Потім зі словами, що слідуючий постріл буде в голову, навів пістолет на двері, де був він з ОСОБА_9 . Кому саме були вказані ці слова, свідок не знає, але злякавшись, вийшов у коридор. ОСОБА_9 вибіг за ним. Коли з приміщення офісу вийшов потерпілий, то попросив ОСОБА_9 викликати швидку, що останній і зробив.
Свідок також стверджував, що розмова відбувалася в спокійній манері, погроз, агресії, люті або злості зі сторони потерпілого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 він не спостерігав.
Крім того ОСОБА_11 повідомив, що стіл, за яким сидів ОСОБА_7 , був шириною приблизно 90 см, та не давав можливості потерпілому ОСОБА_4 безпосередньо підійти до ОСОБА_7 , хапати його за одежу чи тримати.
Вказував свідок і про те, що ОСОБА_7 нікого не попереджав про постріл та не просив покинути приміщення.
Не чув свідок і будь-якого клацання запобіжника або курка. Пістолет ОСОБА_7 також не перезаряджав;
- даними, які містяться в рапорті інспектора патрульної служби ОСОБА_20 від 7 лютого 2014 року, відповідно до яких, по прибуттю до офісу, що на АДРЕСА_3 , було виявлено громадянина ОСОБА_7 , який з пристрою для відстрілу гумових пуль «Форт-17Р» 9 мм № НОМЕР_1 наніс тілесні ушкодження в область живота громадянину ОСОБА_4 ;
- даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 7 лютого 2014 року, з яких убачається, що об`єктом огляду є кабінет № 208 офісного приміщення по АДРЕСА_3 , в якому при вході, зліва, розташовано офісний стіл, на якому знаходиться предмет схожий на пістолет із надписом «Форт 17Р» 9мм, усередині якого знаходиться предмет схожий на магазин, в якому знаходяться предмети, схожі на патрони в кількості 14 шт. Біля цього столу сидить ОСОБА_7 , який пояснив, що даний пістолет належить йому та є пристроєм для відстрілу патронів гумовими кулями;
- даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 4 березня 2014 року, з яких убачається, що об`єктом огляду є кабінет № 922 КМКЛ, що по вул. Братиславській, 3 в м. Києві, в якому на дивані знаходиться замотана в марлю гумова куля, яку було вилучено в ході проведення 7 лютого 2014 року операції громадянину ОСОБА_4 із області передньої черевної стінки;
- даними, які містяться у висновку експерта № 153 від 1 квітня 2014 року, відповідно до яких предмет схожий на пістолет, що був вилучений 7 лютого 2014 року при огляді місця події в приміщенні офісу № 208 є короткоствольною, вогнепальною зброєю гладкоствольним самозарядним пістолетом «Форт17р», калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , що призначений для стрільби патронами несмертельної дії, спорядженими гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями. Пістолет до стрільби придатний, всі його частини і механізми, необхідні для проведення пострілів є в наявності і взаємодіють нормально, а надана на дослідження гільза калібру 9мм Р.А. стріляна з наданого на дослідження пістолета «Форт 17Р». Надані на дослідження 14 патронів відносяться до боєприпасів до вогнепальної зброї, придатні до стрільби;
- даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 7 березня 2014 року, з яких убачається, що у ОСОБА_4 виявлено та вилучено сорочку світло-синього кольору, на якій виявлено плями бурого кольору та сквозний отвір;
- даними, які містяться в протоколі огляду речового доказу від 20 вересня 2014 року, відповідно до яких на поверхні чоловічої сорочки світло-синього кольору наявна ділянка просякнута кров`ю;
- даними, які містяться у висновку експерта № 233-мк від 22 липня 2014 року, відповідно до якого, під час проведення пострілу в потерпілого ОСОБА_4 , відстань від дульного зрізу зброї до поверхні одягу складала приблизно 10-15 см.;
- даними, які містяться в акті судово-медичного дослідження № 165/ц від 10 липня 2014 року, відповідно до яких при судово-цитологічному дослідженні змиву зі ствольної коробки дульного зрізу пістолету «Форт 17Р» виявлені мікросліди крові та клітини багатошарового плаского незроговілого епітелію слизових оболонок;
- даними, які містяться у картці виїзду швидкої медичної допомоги № 1238 від 7 лютого 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_4 поставлено попередній діагноз: вогнепальне поранення черевної порожнини;
- даними, які містяться у висновку експерта № 371/е від 14 квітня 2014 року, з яких убачається, що на момент госпіталізації у ОСОБА_4 мало місце непроникаюче вогнепальне поранення передньої черевної стінки, яке утворилася від однократної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, що могло бути внаслідок пострілу набоями, які були споряджені гумовими кулями, за давністю може відповідати терміну 7 лютого 2014 року. Вказане ушкодження відноситься до легкого, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);
- даними, які містяться в протоколі огляду речового доказу від 20 вересня 2014 року, відповідно до яких об`єктом огляду є предмет схожий на пістолет, 14 предметів схожих на патрони, 1 предмет схожий на гільзу.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2012 року по 2014 рік працювала менеджером у ТОВ «Фіш Хаус». У лютому місяці 2014 року біля 15 год. 40 хв. 16 год. в їх офісі відчинилися двері, в які зайшов потерпілий ОСОБА_4 та сказав, щоб вона та інша дівчина вийшли. Вона перелякалася та їй стало лячно, але ОСОБА_7 , який цього дня був в офісі, сказав щоб дівчата вийшли на 10 хв. Разом з потерпілим зайшов ОСОБА_9 , який на той момент вже не працював у ТОВ «Фіш Хаус», та ще одна людина. Коли свідок через 10 хв. повернулася за пальто, то потерпілий ОСОБА_4 сидів за столом біля вікна. ОСОБА_7 також сидів за іншим столом. Забравши своє пальто, ОСОБА_21 поїхала за дитиною, а коли повернулася, то охоронець їй сказав, що в офісі стріляли. Коли вона піднялася до офісу, то побачила ОСОБА_7 , який сидів за столом, а потерпілий стояв і в нього на тулубі була пляма крові. ОСОБА_7 їй повідомив, що у нього забрали мобільні телефони, а потерпілий йому погрожував.
Такі показання свідка ОСОБА_21 в судовому засіданні суд розцінює такими, що не відповідають дійсності і направленими на применшення ролі обвинуваченого в скоєнні злочину, зважаючи на те, що свідок перебуває в дружніх стосунках з ОСОБА_7 , хоч остання про це і заперечувала. Між тим, даючи відповіді на запитання, остання пояснила, що її чоловік співробітничав з ОСОБА_7 та якийсь час, навіть, працював на фірмі «Фіш Хаус». Крім того, остання зазначала, що вона разом з дружиною ОСОБА_7 відпочивала з дітьми на морі.
Також, будучи повторно допитаною свідок ОСОБА_21 уточнила, що, коли до офісу зайшли особи з потерпілим, то вона перелякалася і їй стало лячно саме тому, що двері відкрилися раптово та першим зайшла висока людина, яка не привітавшись, сказала: «дівчата вийдіть», без будь ласка. При цьому, стверджуючи, що інтонація у потерпілого була нахабною, пояснити суду, в чому саме проявлялася ця нахабність, свідок не змогла. Але, даючи відповіді на запитання суду, вказувала, що потерпілий нікого не ображав, не хапав, не грубив та не принижував.
Вказувала свідок ОСОБА_21 й про те, що ОСОБА_7 не злякався осіб, які зайшли до офісу, та не висловлював якихось застережень щодо них.
Були перевірені судом та не знайшли свого підтвердження й доводи ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_4 йому погрожував, хапав за плече та говорив про те, що, якщо він не віддасть гроші, то його вивезуть до лісу. Як убачається з матеріалів справи, такі його твердження ґрунтуються виключно на показаннях самого обвинуваченого та спростовуються наведеними у вироку доказами, тому суд уважає їх такими, що спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності.
Стосовно показань свідка ОСОБА_21 , в яких вона вказувала про те, що потерпілий ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_7 та забрав його мобільні телефони, то остання не була безпосереднім очевидцем даної події, а про ці обставини дізнавалася лише зі слів обвинуваченого.
Не заслуговують на увагу й твердження захисника в судових дебатах про те, що мотив злочину, а саме те, що постріл ОСОБА_7 здійснив на ґрунті неприязних стосунків, які склалися через небажання повернення ним коштів, не відповідає дійсності, оскільки останній свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не визнав, вказуючи, що потерпілий разом з іншими особами незаконно проник до офісу, вимагаючи у нього повернення боргу, але документів на підтвердження наявності боргового зобов`язання у ОСОБА_7 надано не було.
Так, у судовому засіданні дійсно було встановлено, що потерпілий разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вирішили зустрітися з ОСОБА_7 для вирішення питання, пов`язаного з неповерненням останнім грошових коштів. Сам ОСОБА_7 у судовому засіданні також підтвердив, що останні до нього прийшли для вирішення питання щодо грошей, які він нібито у них брав. Тобто, в даному випадку потерпілий та свідок пояснювали суду причину свого приходу до офісу, а не намагалися встановити факт наявності боргових зобов`язань в даному провадженні.
При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд провадиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. А оскільки ОСОБА_7 не пред`являлося обвинувачення стосовно заволодіння та неповернення грошових коштів потерпілому і свідкам, то суд не перевіряє наявність цивільно-правових відносин між останніми, самого факту передачі грошей, підстави боргових зобов`язань, оскільки для встановлення наявності або відсутності факту умисного нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме таке обвинувачення було пред`явлено ОСОБА_7 , це значення не має.
У зв`язку з викладеним, не можуть бути й предметом розгляду доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_4 разом зі свідками відкрито самовільно проникли до офісу та займалися вимаганням чи примушуванням до виконання цивільно-правових зобов`язань, так як це не є предметом розгляду даного кримінального провадження.
Однак, суд уважає за необхідне зазначити, що потерпілий разом з іншими особами заходив до офісу за допомогою картки ОСОБА_9 , який там працював раніше. Будь-які дані про те, що вказана картка була заблокована, чи було заборонено за її допомогою проходити в офісне приміщення, відсутні. Не вказував про таке і ОСОБА_7 , а тому незрозуміло, як саме потерпілий та інші особи могли знати про те, що їм доступ до офісу заборонено.
Між тим, судом було достовірно встановлено, що постріл ОСОБА_7 було вчинено саме на ґрунті неприязних стосунків, які склалися між ним та потерпілим, оскільки ОСОБА_4 уважав, що обвинувачений йому та ОСОБА_9 винний гроші, а ОСОБА_7 уважав, що він ніякі гроші чи майно нікому не повинен повертати, оскільки нічого не брав.
Стосовно доводів захисника в судових дебатах про те, що потерпілий ОСОБА_4 , маючи перевагу в рості та фізичному розвитку, захопив ОСОБА_7 за шию, з погрозою вивезти за місто, при цьому, також демонстрував йому пістолет, і саме тому, оцінивши дії потерпілого та інших осіб як суспільно-небезпечне посягання, з метою свого захисту, ОСОБА_7 здійснив постріл, то суд виходить з наступного.
У судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_4 , які судом визнано належними та допустимими доказами, було встановлено, що ніхто ОСОБА_7 не чіпав, не погрожував, та не витягував зі столу. Більш того, сам обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не вказував на те, що потерпілий його хапав за шию.
Стосовно посилань захисника на те, що до показань потерпілого та свідків в частині, де вони вказували про свою ввічливість та не здійснення протизаконного тиску, слід відноситися критично, оскільки вказані особи розуміють про незаконність своїх дій щодо витребування грошей, а тому не зацікавлені оговорювати себе, то це є лише припущення останнього і ніякими доказами у судовому засіданні підтверджено не було.
Щодо наявності пістолета у потерпілого, то сам ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що дійсно він має дозвіл на зброю, та в його сумці був пістолет, однак він йому нікого не показував, та не погрожував ним. Як ОСОБА_7 дізнався про те, що ручка цього пістолета коричневого кольору він не знає, але може припустити, що обвинувачений бачив в нього пістолет раніше, коли вони зустрічалися в кафе, або, коли він виходив до коридору після пострілу, а його сумка залишалася в офісі.
При цьому, суд виходить також з того, що сам по собі факт знання ОСОБА_7 кольору ручки пістолету, належного потерпілому, не підтверджує його пояснення в тій частині, що ОСОБА_4 йому погрожував цим пістолетом.
Суд також відкидає доводи захисника та ОСОБА_7 про те, що останній міг неправильно оцінити дії потерпілого і присутніх з ним осіб та припустити наявність посягання, у зв`язку з чим його дії необхідно кваліфікувати як уявну оборону, або перевищення необхідної оборони, та вважає, що останнім обрано таку форму захисту.
Так, кримінально-правова оцінка заподіяння шкоди у стані уявної оборони, згідно зі ст. 37 КК України, обумовлюється психічним ставленням особи до вчинених нею дій, її оцінкою поведінки іншої особи (потерпілого) у обстановці, що склалася, а також фактичними умовами реальної обстановки, і якщо оцінка особою обстановки, що склалася, давала їй достатні підстави вважати, що має місце реальне суспільно небезпечне посягання, і при цьому особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення, то заподіяння шкоди має вважатись правомірним, за умови, що захисні дії відповідали умовам їх правомірності і не перевищували меж захисту. Якщо ж в обстановці, що склалася, особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання, тобто мала місце фактична помилка особи щодо оцінки поведінки іншої особи (потерпілого), то заподіяна шкода потерпілому має вважатись як вчинення з необережності.
Отже, ці правила мають застосовуватись лише для випадків, коли виникли певні об`єктивні обставини, які могли створити враження про наявність посягання, але особа проявила легковажність чи недбалість в оцінці ситуації і внаслідок цього помилково вжила заходів захисту від неіснуючого посягання. Якщо ж обставин, які хоча б частково виправдовували помилку, допущену особою в оцінці ситуації, не було, і особа не лише могла, але й повинна була в обставинах, що склались, усвідомити відсутність суспільно небезпечного посягання, то положення про уявну оборону щодо такої особи не застосовуються і вона має нести кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду на загальних підставах.
Разом з тим, під час розгляду справи судом не було встановлено, що зі сторони потерпілого чи інших осіб мало місце реальне суспільно небезпечне посягання на життя та здоров`я ОСОБА_7 , що б могло дати підстави останньому вважати необхідним захищатися від ОСОБА_4 пістолетом та спричинення йому легкого тілесного ушкодження.
Не було доведено належними та допустимим доказами наявності такого факту посягання і стороною захисту, яка при обґрунтуванні таких своїх доводів керувалася лише показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 . Між тим, показання обвинуваченого були спростовані показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_4 легкого тілесного ушкодження, як убачається з матеріалів справи, вони ґрунтуються виключно на показаннях самого обвинуваченого та спростовуються наведеними у вироку доказами, зокрема й висновком експерта № 233-мк, відповідно до якого, під час проведення пострілу в потерпілого ОСОБА_4 , відстань від дульного зрізу зброї до поверхні одягу складала приблизно 10-15 см., що свідчить про направленість умислу останнього в момент конфлікту на спричинення останньому тілесного ушкодження. При здійсненні пострілу обвинувачений, маючи відповідні знання щодо зброї, якою володіє, не міг не передбачити, що з такої відстані, майже в притул, своїми діями він спричинить останньому тілесні ушкодження. При цьому, як було встановлено судом, ОСОБА_7 не попереджав присутніх в офісі осіб про наявність у нього зброї та про намір її застосування. Не здійснював останній і будь-яких попереджувальних пострілів.
Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд ураховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, в силу ст. 89 КК України не має судимості, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки саме таке покарання за своїм видом є справедливим та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, суд уважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , ураховуючи обставини справи, дані про його особу, який працює, наявність на утриманні малолітньої доньки, 2006 року народження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
Стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову на відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., то суд уважає за необхідне задовольнити його частково, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України, суд вирішує цивільно-правові вимоги потерпілого по даному кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд ураховує вимоги ст.ст. 1167, 1187 ЦК України.
При визначені розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд ураховує характер і тривалість страждань потерпілого, ступінь фізичного болю, який відчував останній внаслідок заподіяної йому травми, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, майновий стан обвинуваченого, керуючись принципом розумності та справедливості, уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 20000 грн., оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали, не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілому моральну шкоду.
Також, суд уважає за необхідне зазначити про роз`яснення ОСОБА_7 положень Закону України «Про амністію у 2014 році», відповідно до якої він є суб`єктом застосування до нього цього Закону, але обвинувачений будь-яких заяв з цього приводу не робив.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд -
з а с у д и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь останнього 20000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди,
Речові докази по справі, які знаходяться в камері схову Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме, пістолет «Форт-17Р» калібру 9 мм № НОМЕР_1 конфіскувати в дохід держави; 7 патронів 9 мм, 1 гільза 9 мм, 1 куля 9 мм, чоловіча сорочка світло-синього кольору з плямою крові знищити.
Стягнути з ОСОБА_7 судові витрат за проведення судово-балістичної експертизи в сумі 739 грн. 20 коп.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя