Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

засуджених ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

розглянула в судовому засіданні 29 січня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3, на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2014 року.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 17 грудня 2002 року Подільським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України н 6 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 10 жовтня 2002 року Оболонським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України н 6 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Також вироком суду вирішені питання речових доказів, судових витрат та відшкодування завданої злочином шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2014 року вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2014 року залишено без зміни.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно, за попередньою змовою між собою, 25 вересня 2011 року приблизно о 3 годині, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2, діючи згідно розподілених ролей, проникли в квартиру АДРЕСА_2, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 30500 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погрузили викрадене майно в автомобіль марки «Деу Нексія» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який розуміючи, що воно є викраденим, сприяв вчиненню злочину шляхом надання власного автомобіля для перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину до місця, яке йому було вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно, за попередньою змовою між собою, 1 жовтня 2011 року приблизно о 3 годині, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3, з метою таємного викрадення чужого майна, попередньо визначивши ролі кожного, проникли в квартиру АДРЕСА_3, звідки таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 80000 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погрузили викрадене майно в автомобіль марки «Деу Нексія» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який розуміючи, що воно є викраденим, сприяв вчиненню злочину шляхом надання власного автомобіля для перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину до місця, яке йому було вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно, за попередньою змовою між собою, 16 жовтня 2011 року в період часу з 2 години до 3 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4, з метою таємного викрадення чужого майна, попередньо визначивши ролі кожного, проникли в квартиру АДРЕСА_4 звідки таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 67486 грн. 68 коп., спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погрузили викрадене майно в автомобіль марки «Деу Нексія» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який розуміючи, що воно є викраденим, сприяв вчиненню злочину шляхом надання власного автомобіля для перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину до місця, яке йому було вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно, за попередньою змовою між собою, 2 липня 2012 року в період часу з 2 години до 3 години, перебуваючи за адресою АДРЕСА_5, з метою таємного викрадення чужого майна, попередньо визначивши ролі кожного, проникли в квартиру АДРЕСА_5, звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 23000 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Викрадене майно вони погрузили в автомобіль марки «Деу Нексія» д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який розуміючи, що воно є викраденим, сприяв вчиненню злочину шляхом надання власного автомобіля для перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину до місця, яке йому було вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_2 25 липня 2012 року приблизно о 10 годині, знаходячись по вул. Богатирській в м. Києві, неподалік озера «Міністерське», з метою незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, обіг якого заборонено, зірвав кущ дикоростучої рослини коноплі та помістив до кишень одягу. Зірвану коноплю ОСОБА_2 переніс до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1, де зберігав без мети збуту.

Крім цього, ОСОБА_2 14 серпня 2012 року приблизно о 10 годині, знаходячись по провулку Мостицькому, 2-а в м. Києві, з метою умисного незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, у невстановлених досудовим слідством осіб, матеріали відносно яких виділені для додаткової перевірки, умисно незаконно придбав поліетиленові пакети з особливо небезпечним наркотичним засобом - маковою соломою, які він поклав до багажного відділення автомобіля марки «Деу Нексія» д.н.з. НОМЕР_1 та став незаконно зберігати без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_2, зберігаючи при собі особливо небезпечний наркотичний засіб - макову солому, вищевказаним автомобілем незаконно перевіз наркотичний засіб від провулка Мостицький, 2-а до АДРЕСА_1, де продовжив зберігати без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_3, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень щодо нього у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає належним чином не вмотивованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про можливість виправлення засудженого ОСОБА_3 без реального відбування ним призначеного покарання.

В касаційних скаргах, які аналогічні за своїм змістом, засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи щодо них на нове розслідування у зв'язку з неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Вважають, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження заявленої потерпілими кількості та вартості викрадених речей та золотих прикрас. Крім цього вказують на те, що оскільки злочинні дії засуджених кваліфіковані за ознакою «повторність» суди зайво визначили як обтяжуючу обставину - рецидив злочину.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінальної справи щодо засудженого у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження його вини у пособництві скоєння крадіжок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Крім цього, зазначає, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_3 на захист, оскільки обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України не було предметом досудового та судового слідства.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3, який підтримав свою касаційну скаргу та касаційні скарги засуджених, доводи засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримку поданих ними касаційний скарг, думку прокурора ОСОБА_12, який просив касаційні скарги засуджених та захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а скаргу прокурора задовольнити, крім того просив виключити з судових рішень, як обтяжуючу обставину - рецидив злочину, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, а скарги засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, підтверджується матеріалами кримінальної справи і в касаційних скаргах не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в редакції 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку чи постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Згідно до вимог ст. 395 КПК України в редакції 1960 року, касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення з наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

У касаційній скарзі засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3 порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю і неповнотою досудового і судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Вина засуджених у скоєнні інкримінованих їм злочинах підтверджується належними та допустимими доказами, яким суди першої та апеляційної інстанції дали належну оцінку.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення визнаного доведеним показання засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які вони давали на досудовому слідстві та під час розгляду справи в суді першої інстанції, де вони визнали свою вину частково, не заперечуючи вчинення ними крадіжок, хоча і не погоджуючись з обсягом викраденого майна. Також суд першої інстанції, аналізуючи показання засудженого ОСОБА_3 про те, що він не знав і не здогадувався, що перевозить викрадене майно, обґрунтовано поставився до них критично, оскільки на досудовому слідстві та в ході проведених очних ставок ОСОБА_3 показав, що здогадувався і розумів, що це були викрадені речі. Крім цього, вина засуджених підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, які вони давали в ході досудового слідства і які підтверджені ними в ході судового розгляду справи. Дані показання свідків підтверджуються протоколами огляду місць злочинів та протоколами обшуків.

Судом апеляційної інстанції ретельно перевірені всі доводи апеляцій засуджених та захисників які аналогічні доводам поданих касаційних скарг, і обґрунтовано визнано їх такими, що не знайшли свого підтвердження. Усі наведені в апеляціях доводи належним чином перевірено й спростовано з зазначенням в ухвалі апеляційного суду належного обґрунтування. З висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. Так, суд апеляційної інстанції спростовуючи доводи засуджених стосовно кількості та вартості викраденого ними майна, обґрунтовано послався на показання потерпілих, які були незмінні впродовж всього розслідування справи та підтверджені ними під час судового слідства, а також явки з повинною засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які вони писали власноручно із зазначенням, яке саме майно та в якій кількості вони викрали з квартир потерпілих.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_3 на захист, через те, що обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України не було предметом досудового та судового слідства, оскільки дані доводи не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 334 КПК України в редакції 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, крім іншого, мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.

Суд першої інстанції даних вимог дотримався.

Органами досудового слідства дії підсудного ОСОБА_3 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєна повторно, поєднана з проникненням у житло, тобто як склад злочину, який передбачено ч. 3 ст. 185 КК України. В ході судового слідства було встановлено, що ОСОБА_3 виходячи з обставин, які йому були відомі, а саме: ОСОБА_2 раніше судимий за аналогічні злочини, майно перевозилося вночі, вантажилося в багажник автомобіля з кущів, за його послуги він отримував кошти в більшому розмірі, здогадувався, розумів та свідомо припускав, що сприяє у вчиненні злочину надаючи послуги у перевезенні викраденого майна. За цих підстав суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про те, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати як пособництво у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, тобто скоєння злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку «повторність», яка не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кваліфіковано вірно, підстав для їх перекваліфікації колегія суддів не вбачає.

Процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації дій засуджених судом касаційної інстанції не встановлено.

При призначенні засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання суди першої та апеляційної інстанцій, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахували тяжкість та кількість вчинених ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особи засуджених, які раніше неодноразово судимі у тому числі і за аналогічні злочини, визнали свою вину частково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, а тому прийшли до обґрунтованого висновку про можливість виправлення засуджених за умови ізоляції їх від суспільства з призначенням покарання в межах санкцій інкримінованих статей.

Разом з тим, невірною є вказівка суду першої інстанції про наявність обтяжуючої обставини - «рецидив злочину», оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК за кваліфікуючою ознакою «повторність», а згідно з ч. 4 ст. 67 КК України в разі, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена у статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Отже, врахування судом при ухваленні вироку обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочину, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Дане невірне застосування кримінального закону судом апеляційної інстанції не усунуто, а тому вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в цій частині підлягають зміні.

Виключення вищезазначеної обтяжуючої обставини не тягне за собою зміну призначеного засудженим покарання.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи касаційної скарги прокурора про те, що суди першої та апеляційної інстанції безпідставно застосували ст. 75 КК України та звільнили засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог ст. ст. 65, 75 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів. Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчинених засудженим злочинів, його роль у них, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, характеризуються позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, що визнано як пом'якшуючу обставину, а тому дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства, з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав, які б вказували на необхідність реального відбування призначеного ОСОБА_3 покарання.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_4, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2014 року щодо засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінити.

Виключити зі змісту судових рішень обставину, яка обтяжує покарання засуджених - «рецидив злочину».

У решті вирок та ухвалу залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15