Справа № 535/1179/14-к
Провадження № 1-кп/535/2/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Котельва кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Литвинівка Біловодського району Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта базова вища, розлученого, має одну неповнолітню дитину, електромонтера ТОВ «Славія» (м. Охтирка Сумської області), раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122, ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 22.09.2014 року близько 08.00 год., перебуваючи у будинку ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , володіючи навичками Тайського боксу та маючи спортивний розряд кандидата в майстри спорту, умисно, на ґрунті неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_4 , який перебував у положенні сидячи, один удар в область лівої сторони обличчя ногою у взутті, та більше двох ударів по тулубу зліва ногою у взутті, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-го та 7-го ребер зліва, гематоми та садна шкіри голови, які утворилися не менш ніж від двократної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті у кулак, нога людини у взутті, або інші предмети, з подібними характеристиками, чим заподіяв тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 втік з місця події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав у повному обсязі та пояснив, що 22.09.2014 року він потерпілого не бачив, до нього додому не приходив і не наносив йому тілесних ушкоджень. У цей день він проснувся пізно - о 07.40 год., тому на роботу до цеху ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод» в смт Котельва, де в той час працював за цивільно-правовим договором, приїхав близько 08.10 год. чи 08.15 год. Вахтер на прохідній ОСОБА_9 , яка робить записи про робочий час кожного з працівників, зробила йому зауваження за спізнення на роботу. На обідню перерву 22.09.2014 року робоче місце не залишав. Про нанесення потерпілим побоїв його матері ОСОБА_10 вранці 22.09.2014 року він дізнався лише згодом. Обвинувачений підтвердив, що він володіє навичками тайського боксу, є кандидатом в майстри спорту та чемпіоном України з тайського боксу. Після свого розлучення останні два роки проживає з матір`ю ОСОБА_10 . Пояснив, що його мати та потерпілий були одружені, шлюб між ними було розірвано у 2010 році, й з того часу вони постійно мають спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, незважаючи на рішення судів, що набрали законної сили. Мати постійно ходить до ОСОБА_4 та його співмешканки ОСОБА_5 з наміром отримати належне їй майно, що призводить до різного роду конфліктів між ними. Крім того, обвинувачений повідомив, що, виступаючи на захист матері коли бачив її з синцями від побоїв чоловіка ОСОБА_4 , декілька разів «карав потерпілого шляхом побиття об стіну» у період коли його мати та потерпілий проживали разом.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 повністю доведена дослідженими в ході судового слідства доказами по справі в їх сукупності.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 22.09.2014 року близько 07.00 год. до нього додому прийшла колишня дружина ОСОБА_10 та вчинила черговий скандал з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. Він поїхав з дому. Близько 08.00 год., точного часу не пам`ятає, повернувся додому і сидячи говорив по телефону. У цей час до будинку зайшов ОСОБА_7 , який вдарив його правою ногою у взутті у лівий висок, від чого він (потерпілий) впав на підлогу, обіпершись на руки, з обличчя капала кров, а потім обвинувачений наніс йому 3-4 удари взутою ногою в область ребер, висловлюючи погрози вбити його за матір та забрати автомобіль. Коли він повідомив, що викличе міліцію, обвинувачений вихопив з його рук та розбив мобільний телефон. У цей час у будинок зайшла ОСОБА_10 схопила ОСОБА_7 за одяг і виштовхала його з будинку, після чого вони залишили його подвір`я. Коли він прийшов до тями від нанесених ударів, поволі пішов до сусіда ОСОБА_11 , якого попрохав повідомити міліцію про вчинений злочин. Через деякий час (близько 30-40 хв.) приїхали працівники міліції, які провели огляд місця події та склали відповідний протокол про це. У цей же день звернувся за медичною допомогою до Котелевської ЦРЛ, а потім до Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області із заявою про вчинення злочину.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.09.2014 року, складеного у період часу з 09.00 год. до 09.25 год., у житловому будинку потерпілого по АДРЕСА_3 , виявлено плями бурого кольору, зовні схожі на кров, з яких взяті та вилучені змиви, а також розбитий мобільний телефон. Крім того, засвідчено про наявність тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_4 (т.3, а.с.177, 178-181).

Згідно з висновком судово-медичної імунологічної експертизи №847, проведеної 07-09.10.2014 року, у наданому на дослідження змиві речовини бурого кольору з підлоги в будинку ОСОБА_4 , знайдена кров. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_4 (т.3, а.с.227-228).

Пояснення потерпілого підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 06.10.2014 року, в ході якого потерпілий розповів та показав, як ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження 22.09.2014 року (т.3, а.с.203-209).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1370, проведеної 29.09.2014-01.10.2014 року, ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому 6-го та 7-го ребер зліва, гематоми та садна шкіри голови, які утворилися не менш ніж двохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах, вказаних вище, кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні тіла на площину. Тілесних ушкоджень, характерних для захисту руками від ударів на тілі підекспертного не виявлено (том 3, а.с.198-199).

Згідно з додаткового висновку судово-медичної експертизи №1426, проведеної 07-08.10.2014 року, покази ОСОБА_4 дані ним під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у останнього.

Свідок ОСОБА_11 , допитаний в ході судового розгляду, повідомив, що йому відомо про випадок, коли декілька місяців тому близько 07.00 год. до подвір`я будинку потерпілого приїхала ОСОБА_10 , яка постійно свариться з ОСОБА_4 . Потерпілий та ОСОБА_10 почали говорити між собою, а він пішов додому, звідки поїхав на шиномонтаж. Коли повернувся додому, до його паркану підійшов ОСОБА_4 , обличчя якого було у крові і попрохав викликати міліцію, що він негайно і зробив. ОСОБА_4 пояснив, що його побив ОСОБА_7 .

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 , яка працює вахтером на прохідній ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод», що знаходиться по вул. Островського, 8, смт Котельва Полтавської області, пояснила, що нею ведеться щомісячний неофіційний облік явки на роботу працівників заводу у зошиті, в якому вона відмічає час коли працівники з`явилися на роботі та залишили територію заводу. Даний зошит вона знищує після закінчення відповідного місяця. Восени 2014 року до неї підійшов ОСОБА_7 та попрохав подивитися запис про час його приходу на роботу 22.09.2014 року там була відмітка, що він прийшов на роботу о 08.10 год. Відеофіксація на прохідній не здійснюється.

Свідок ОСОБА_13 , допитаний у ході судового розгляду пояснив, що з 2011 року до лютого 2015 року працював майстром 1-го цеху ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод» в смт Котельва. У його підпорядкуванні перебував ОСОБА_7 , який з середини вересня до середини жовтня 2014 року працював на заводі за цивільно-правовим договором. 22.09.2014 року на відвантаження з цеху була велика партія вироблений продукції, тому він звернувся до записів про явку працівників у зошиті, який неофіційно вела вахтер ОСОБА_12 , щоб з`ясувати скільки працівників на роботі. Він пам`ятає, що у зошиті містився запис про явку ОСОБА_7 на роботу в цей день о 08.10 год. По суті запізнення ОСОБА_7 пояснив, що він затримався вдома, до цього запізнень на роботу у Шкарупи не було.

Згідно з довідкою ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод» №160 від 03.11.2014 року, ОСОБА_7 дійсно працював на даному підприємстві за цивільно-правовим договором по виготовленню та збиранню вентиляторів з 11.09.2014 року. ОСОБА_7 працює по вільному графіку і ні в яких документах вихід на роботу не фіксується (т.4, а.с.7).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є оперуповноваженим сектору карного розшуку Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області, пояснив, що 22.09.2012 року він у складі оперативної групи виїздив за місцем проживання ОСОБА_4 . На місці події складався протокол огляду. У будинку на підлозі були сліди крові, знаходився розбитий телефон. ОСОБА_4 мав сліди травми обличчя, крім того потерпілий повідомив про нанесення ударів по тулубу. За зовнішніми ознаками ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до повідомлення відділу у справах сім`ї, молоді та спорту Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області від 14.05.2014 року, ОСОБА_7 має звання кандидата у майстри спорту з Тайського боксу «Муай-тай». У період з 2009 по 2012 роки брав участь у Чемпіонатах, Кубках України та Полтавської області з Тайського боксу «Муай-тай» та з кікбоксингу за версію WPKA як спортсмен та представник команди Котелевського району. З лютого 2010 року є головою Котелевського селищного осередку Полтавської обласної федерації Тайського боксу «Муай-тай» (т.4, а.с. 28, 29).

Суд не приймає пояснення сторони захисту про те, що злочин не міг бути вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 , оскільки останній вже був на роботі о 08.10 год. і до вечора не покидав територію підприємства, а потерпілим зазначено час вчинення злочину після 08.10 год.

Так, відповідно до рапорту оперативного чергового Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області від 22.09.2014 року, повідомлення ОСОБА_11 про звернення до нього ОСОБА_4 зі слідами крові на обличчі, надійшло до чергової частини штабу райвідділу внутрішніх справ цього ж числа о 08.00 год. (т.3, а.с.175). Тому, пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що обвинувачений з`явився на роботі 22.09.2014 року о 08.10 год., вперше спізнившись на роботу, не спростовують показань потерпілого щодо часу заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_4 постійно давав стабільні пояснення з приводу обставин вчиненого щодо нього злочину, які підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю обвинуваченого пояснила, що 22.09.2014 року вона о 06.20 год. прийшла до господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 . Побачила потерпілого та сусіда ОСОБА_11 . Просила ОСОБА_4 допомогти вирішити побутові проблеми, на що ОСОБА_4 вдарив її у праву сторону грудей і пішов. Вона викликала працівників міліції і під парканом чекала на їх приїзд, та не дочекавшись, близько 07.00 год. поїхала додому. Розбудила обвинуваченого, який міг вже запізнитись на роботу, і він поїхав на роботу по АДРЕСА_4 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.1 ст.122 КК України, бо він умисно завдав потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 29.08.2012 року близько 09.00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки, яка відбулася з приводу розподілу майна його матері ОСОБА_10 , умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, тобто не маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, володіючи навичками Тайського боксу та маючи при цьому спортивний розряд «Кандидат в майстри спорту» по даному виду спорту, відкинув потерпілу ОСОБА_5 від автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї вказаного господарства. Внаслідок відкидання ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_5 від автомобіля, вона не втримавшись на ногах впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний під судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.128 КК України не визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно 29.08.2012 року на прохання матері разом з іншими особами: ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , прийшов до домогосподарства ОСОБА_5 з метою вирішення спору щодо спільного сумісного майна його матері та її колишнього чоловіка ОСОБА_4 . Спочатку у двір зайшла мати ОСОБА_10 . Потерпіла та ОСОБА_4 побачили їх через вікно, вийшли з будинку на двір, вони почали сваритися, штовхалися між собою. Потім потерпіла викликала працівників міліції, які приїхали за 5-7 хв. Ще через 5-7 хв. До двору потерпілої приїхали дільничний міліціонер ОСОБА_21 та міліціонер ОСОБА_22 . Він хотів відігнати автомобіль «Таврія», що стояв у дворі та заважав проїзду трактора, який вони мали намір забрати з городу потерпілої, однак ОСОБА_4 його відштовхнув та вихопив ключі від автомобіля і викинув у клумбу. Він (обвинувачений) пішов їх шукати. ОСОБА_5 била його матір капцем. Потім ОСОБА_4 намагався задушити матір, тому він відтягував його від матері. Разом з братом ОСОБА_15 вони намагалися виштовхати автомобіль з двору. Неодноразово виходив з двору на вулицю і спостерігав за подіями у дворі потерпілої. Перші два міліціонери, які приїхали на виклик, поїхали, залишилися лише ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Мати залізла на автомобіль, що стояв у дворі, а його з двору вивів дільничний інспектор ОСОБА_21 . Потерпіла кричала на ОСОБА_10 , бігала коло машини, посковзнулася на мокрій траві, але після цього вільно бігала, пропонувала каву ОСОБА_16 та ОСОБА_20 . Через деякий час мати злізла з автомобіля і всі порозходились. Протягом всього часу сварки, яка тривала близько двох годин, він фізичну силу з навиками Тайського боксу ні до кого не застосовував, ОСОБА_5 не штовхав. Крім того, обвинувачений пояснив, що протягом тривалого досудового розслідування даного провадження, потерпіла обвинувачувала у вчинені даного злочину і його матір ОСОБА_10 та брата ОСОБА_15 та зазначала різний механізм заподіяння їй тілесного ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_5 , допитана в ході судового розгляду, пояснила, що 29.08.2012 року до неї у двір зайшла ОСОБА_10 , а також ОСОБА_15 та ОСОБА_7 . На вулиці стояли ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , яка проводила фотозйомку. Між нею та ОСОБА_10 виникла сварка з приводу майна, належного ОСОБА_4 . Вона всіх виганяла зі свого двору, а вони у відповідь погрожували їй, кричали та билися. Вона викликала працівників міліції. ОСОБА_10 закликала присутніх виштовхати автомобіль «Таврія», що стояв у дворі на вулицю. Потерпіла пояснила, що коли вона, маючи намір дістати з автомобіля гроші та документи, нагнулася в салон автомобіля, в цей час ОСОБА_7 вхопив її обома руками ззаду за плечі відштовхнув від автомобіля, внаслідок чого вона впала на праве коліно і відчула біль у нозі, не могла самостійно підвестися. Через 5 хв. вона вже могла рухатися, але больові відчуття не зникли. Допоміг підвестися ОСОБА_4 . Травма була їй заподіяна вже після приїзду працівників міліції. Крім того, потерпіла зазначила, що падала лише один раз від поштовху ОСОБА_7 , через власну необережність не падала, та наголосила, що травму отримала у самому кінці сварки, після цього всі почали розходитись. До лікарні звернулася в цей же день близько 12.00 год., а наступного дня пройшла судово-медичне обстеження та отримала консультацію обласного хірурга щодо лікування. На початку грудня 2012 року вона зазнала оперативного втручання на правому коліні. Зараз має 3 групу інвалідності.

Свідок ОСОБА_10 , допитана під час судового розгляду, повідомила, що 29.08.2012 року вона попрохала своїх синів ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , та знайомих: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , який привів ОСОБА_18 , допомогти забрати належне їй майно у ОСОБА_4 . Так як у нього у дворі цього майна не виявили, вони всі пішли до господарства ОСОБА_5 , де знімали на відеокамеру трактор та автомобіль, що були на городі та у дворі ОСОБА_5 . Остання разом з ОСОБА_4 вийшла з будинку, між ними почалася сварка та штовханина. Купріян викликала працівників міліції. Спочатку приїхали два працівники, міліції, потім ще два, в тому числі ОСОБА_21 . Свідок пояснила, що вона зайшла до двору ОСОБА_5 показувала їй документи на техніку, але потерпіла виганяла її з двору, почала битися. Купріян не падала. У дворі постійно був дільничний міліціонер ОСОБА_21 . ОСОБА_7 хотів виїхати на автомобілі з двору, але ОСОБА_4 вихопив та викинув у траву ключі від замка запалення. Сварка і бійка була у неї і з ОСОБА_4 . Шкарупа не спілкувався з ОСОБА_5 та не бив і не штовхав її. ОСОБА_5 постійно виганяла її з двору. В кінці сварки вона ( ОСОБА_10 ) залізла на дах автомобіля і сиділа там та продовжувала сваритися з ОСОБА_5 , яка підбігла до ОСОБА_4 та сказала йому, що в неї нога болить. Потім ОСОБА_21 заставив її злізти з автомобіля після чого вони всі порозходилися. Матеріали відеозйомки та фото, зроблені під час сварки, вона віддала в міліцію.

Свідок ОСОБА_15 , який є рідним братом обвинуваченого, пояснив, що його мати ОСОБА_4 була ініціатором того, щоб піти до господарства ОСОБА_5 де був і його батько ОСОБА_4 . У ході сварки яка виникла між матір`ю та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , його брат ОСОБА_7 постійно був у полі його зору і нікому той не наносив тілесні ушкодження, в тому числі не штовхав потерпілу ОСОБА_5 . Не бачив свідок і щоб хтось інший наносив ОСОБА_23 тілесні ушкодження, або щоб вона падала на землю. Конфлікт у дворі потерпілої тривав близько двох годин, орієнтовно з 7.00 год. до 9.00 год., під час якого вона не скаржилася на біль у нозі.

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , пояснили що 29.08.2012 року їх запросила ОСОБА_10 побути свідками під час того, як вона буде забирати належне їй за рішенням суду майно, яке знаходиться у ОСОБА_4 . Коли вони разом з синами ОСОБА_10 ОСОБА_15 та ОСОБА_7 та іншими людьми прийшли до його двору, ніякого майна вони там не виявили і пішли всі разом до господарства ОСОБА_5 , де ОСОБА_16 проводила відеозапис майна, на яке вказувала ОСОБА_10 як на спільне сумісне майно подружжя, яке безпідставно знаходилось у господарстві ОСОБА_5 . Надворі моросив дощ, земля була сира та слизька, як і трава у дворі потерпілої. З будинку вийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й між ними та ОСОБА_10 виникла сварка з приводу вказаного майна, бачили як ОСОБА_5 била капцем по голові ОСОБА_10 , виганяла з двору. Самі свідки протягом сварки, яка тривала близько двох годин, у двір не заходили.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що ОСОБА_5 бігала боса штовхалася з ОСОБА_10 , виганяла з двору. ОСОБА_4 відтягував їх один від одного. На виклик ОСОБА_5 приїхали працівники міліції, пізніше приїхав дільничний міліціонер ОСОБА_21 . Вона періодично знімала сварку, що тривала у дворі понад годину, на цифровий фотоапарат. Не бачила щоб ОСОБА_5 падала чи скаржилася на біль у нозі. ОСОБА_7 нікого не бив і не штовхав. Надворі йшов дощ, було брудно, слизько. У кінці сварки коли ОСОБА_5 йшла до хати то посковзнулася й вхопила ОСОБА_4 за руку і закричала: «Нога, нога!», і запитувала чи зняла це на камеру. Потім ОСОБА_5 ходила по двору, пропонувала їй та свідку ОСОБА_20 випити каву.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що спочатку ОСОБА_5 виганяла ОСОБА_10 з двору, била її капцем, а та показувала документи на належне їй майно. ОСОБА_5 зателефонувала до міліції. Сварка трохи затихла. Приїхали два працівники міліції, яким ОСОБА_10 показувала рішення судів. ОСОБА_7 хотів завести автомобіль «Таврія», який стояв у дворі, але підбіг ОСОБА_4 і вихопив ключі від замка запалення і викинув їх у квітник. Почалася штовханина, машину ОСОБА_10 та ОСОБА_15 намагалися виштовхати за двір, ворота у дворі то відкривалися то закривалися. Сварка то продовжувалася, то знову затихала. ОСОБА_7 пішов шукати ключі у траві. ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продовжували сваритися між собою. Біля них був ОСОБА_4 . Міліціонери намагалися не допускати бійки між ними. Дільничний міліціонер ОСОБА_21 пригрозив всіх забрати до міліції і всі повиходили з двору. Лише одна ОСОБА_10 вилізла на автомобіль і відмовлялася злізти з нього, крім неї у дворі вже нікого не було. У цей час ОСОБА_5 , яка була біля рогу будинку, закричала, що вона впала й просила подивитися і показувала брудні руки. Автомобіль від неї був за два-три метри. Свідок вказала, що в ході сварки була на вулиці, ворота майже постійно були відкриті. Вона не бачила, щоб ОСОБА_7 когось штовхав. ОСОБА_5 не скаржилася на біль у нозі й нікому, в тому числі і працівникам міліції, не повідомляла про нанесення їй тілесних ушкоджень. Останнім з двору виходив дільничний міліціонер ОСОБА_21 .

Допитаний в ході судового розгляду свідок дільничний інспектор міліції Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_21 пояснив, що приїхав на отриманий рано вранці виклик до господарства ОСОБА_5 де в черговий раз виник конфлікт через спільне сумісне майно ОСОБА_10 з колишнім чоловіком ОСОБА_4 , що наче знаходиться у дворі потерпілої. Біля двору було близько десяти чоловік. Коли він приїхав то побачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 були на вулиці, а потім вони періодично заходили до двору, відкривали ворота, намагалися викотити з двору автомобіль. ОСОБА_10 та ОСОБА_5 штовхалися між собою, ОСОБА_7 відтягував матір. Свідок вказав на те, щоб він вимагав покинути двір ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 вони то виходили, то заходили. В кінці сварки ОСОБА_10 залізла на дах автомобіля, що стояв у дворі, стрибала там. Свідок пояснив що не бачив, щоб ОСОБА_7 наносив удар чи тілесне ушкодження потерпілій, чи щоб остання падала. ОСОБА_5 вільно ходила по двору, бігала. В кінці сварки, коли вже всі вийшли з двору і лише ОСОБА_10 продовжувала сидіти на автомобілі, а потерпіла крикнула: «нога-нога!». В цей час вона була на відстані двох метрів від автомобіля на розі будинку. Вона не повідомляла, що її хтось штовхнув. Поряд з нею був ОСОБА_4 . У цей день надворі дощило, було слизько і брудно.

Свідок ОСОБА_22 , який є кінологом Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області, пояснив, що під час його перебування біля двору потерпілої ОСОБА_5 , куди він виїздив за викликом на місце події, він не бачив щоб ОСОБА_5 наносили тілесні ушкодження. Сама потерпіла не повідомляла про те, що хтось заподіяв їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона є дочкою потерпілої ОСОБА_5 . Під час сварки яка виникла у дворі матері 29.08.2012 року, вона була всередині будинку, надвір не виходила. Через вікно бачила як ОСОБА_10 вдарила матір у живіт, від чого вона зігнулася. А ОСОБА_7 вхопив матір за плечі, потягнув назад і не дуже штовхнув у грязь, але мати впала на коліно, в результаті чого отримала травму і довго не могла сама встати. Працівники міліції приїхали після того, як мати отримала травму ноги. В цей день було слизько, йшов дощ. До 29.08.2012 року мати не скаржилася на болі у ногах.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 пояснив, що кілька років тому йому запропонував підзаробити грошей ОСОБА_25 . Коли вони прийшли до господарства ОСОБА_5 , остання сварилася з ОСОБА_10 , вони штовхалися між собою. Потім ОСОБА_7 хотів сісти в автомобіль, що стояв у дворі, але ОСОБА_5 відтягувала його. ОСОБА_7 відштовхнув потерпілу, вона впала, кричала: «нога-нога!». Їй допоміг встати ОСОБА_4 . Автомобіль намагалися виштовхати з двору, ворота то відкривали, то закривали. Потім десь через годину приїхали працівники міліції, ОСОБА_5 ходила кульгаючи по двору. Однак нікому з них не говорила про травми.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_7 відкинув потерпілу ОСОБА_5 від автомобіля, внаслідок чого вона впала та отримала травму ще до того, як він ( ОСОБА_4 ) викинув ключі від автомобіля в квітник.

Дані покази свідка ОСОБА_26 спростовуються відеозаписами подій 29.08.2012 року, відповідно до яких чітко прослідковується, що ОСОБА_5 вільно пересувається по двору без ознак кульгання, а той час як обвинувачений ОСОБА_7 проводить пошуки ключів від автомобіля в рослинних насадженнях поряд з автомобілем.

Під час судового розгляду всі учасники судового розгляду підтвердили що послідовність фрагментів відеозаписів на оптичних носіях, приєднаних до матеріалів кримінального провадження, розташовані в хронологічному порядку.

Однак потерпілі зазначили, що копії записів на оптичному носії, що повторно приєднані до матеріалів справи за клопотанням самої ж потерпілої ОСОБА_5 від 16.03.2015 року містять порушення хронологічного відображення подій. Під час відтворення відеозапису було виявлено два повторні ідентичні записи, та не виявлено інших епізодів фіксації подій, ніж на відтворених записах, що містилися в матеріалах провадження під час досудового слідства.

Потерпіла пояснила, що на всіх відеозаписах відсутня фіксація її падіння на праве коліно від поштовху ОСОБА_7 .

Під час перегляду у судовому засіданні фотозображень та відеозаписів подій 29.08.2012 року у дворі потерпілої, як приєднаних до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, так і повторно наданих потерпілою в ході судового розгляду, не встановлено факту відкидання ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_5 від автомобіля, внаслідок чого вона не втримавшись на ногах впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу та отримала тілесні ушкодження.

Суд не може взяти до уваги пояснення свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_4 та ОСОБА_18 , оскільки вони суперечать поясненням самої потерпілої ОСОБА_5 , спростовуються відтвореними відеозаписами подій 29.08.2012 року та іншим встановленими під час судового розгляду обставинами сварки в хронологічному їх порядку.

Покази потерпілої щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень 29.08.2012 року, які вона давала в ході досудового розслідування та судового розгляду є нестабільними та суперечливими щодо механізму нанесення та осіб, винних у їх заподіянні.

Так, 29.08.2012 року потерпіла в заяві про вчинення злочину повідомила Котелевський РВ УМВС України в Полтавській області про порушення недоторканості житла та про заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , а в письмових поясненнях цього ж числа зазначає лише про її сварку та штовханину з ОСОБА_10 , та вказує лише про присутність на місці події її синів (т.2, а.с.128, 130-131).

У скарзі приватного обвинувачення, поданої 16.11.2012 року потерпілою в порядку ст.27 КПК України про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , а також у позовній заяві від цього ж числа та до цих же осіб про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, та у позовній заяві до цих же осіб від 25.06.2013 року про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних злочином, потерпіла зазначала, що 29.08.2012 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 схопили її за руки, а ОСОБА_7 вдарив у живіт, потім він же Шкарупа силою кинув її на землю, вона боляче вдарилася коліном і отримала тілесні ушкодження (т.2, а.с.17-22).

Під час проведення судово-медичного обстеження №1836 від 31.08.2012 року, потерпіла зазначала, що 29.08.2012 року близько 07.20 год. на АДРЕСА_6 , троє знайомих чоловіків хапали руками за плечі та штовхали її вона впала і вдарилась правою нижньою кінцівкою (т.2, а.с.146).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №609 від 19.04.2013 року, у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: припухлості м`яких тканин правої нижньої кінцівки, які в подальшому ускладнились та призвели до розриву заднього рога медіального меніска та розриву передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглоба, що призвело до оперативного втручання в умовах травматологічного відділення, які утворилися від дії тупого(их) обмеженого(их) предмету(ів) або при дії об такі, що могло мати місце при падінні, можливо в строк та при обставинах, вказаних вище, кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, про що переконливо свідчать дані наданої медичної документації та консультації лікаря травматолога Полтавської ОКЛ. Ступінь тяжкості з «легких» в акті №1836 від 30.08.2012 року змінено на «середнього» в зв`язку з додатково отриманими об`єктивними судово-медичними даними. Між отриманими 29.08.2012 року тілесними ушкодженнями та подальшим оперативним лікуванням ОСОБА_5 мається прямий причинний зв`язок (т.2 а.с.95-97).

Допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_27 , пояснив, що отримання потерпілою зазначеної вище травми внаслідок її падіння без втручання сторонніх осіб малоймовірне, але можливе. У будь-якому разі при отриманні такої травми людиною за зовнішніми ознаками можна стороннім особам візуально бачити її наслідки (кульгання).

Як встановлено під час судового розгляду жоден із свідків, за винятком свідка ОСОБА_18 , не повідомляв суду про те, що потерпіла кульгала чи мала інші зовнішні ознаки отримання травми ноги під час подій 29.08.2012 року.

З підстав, зазначених вище, суд не може врахувати протоколи проведення слідчого експерименту від 30.10.2013 року зі свідками ОСОБА_18 ; від 21.01.2014 року зі свідками ОСОБА_24 , ОСОБА_4 та з потерпілою ОСОБА_5 .

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_16 під час слідчого експерименту 15.04.2014 року не повідомляли обставин, що викривали б вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оскільки під час судового розгляду не добуто об`єктивних і беззаперечних даних, що саме від дій обвинуваченого потерпіла отримала травму, суд не може врахувати додаткові висновки судово-медичних експертиз, призначених після проведення слідчих експериментів з потерпілою та свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , №153 від 25.02.2014 року, №154, 155, 156 від 26.02.2014 року, комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження від 28.08.2014 року.

Згідно зі ст.ст.17, 92, 94 КПК України, обов`язок доказування обставин злочину, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення потерпілій ОСОБА_5 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, а саме вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
А тому, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України необхідно визнати невинуватим та виправдати.
При призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України, суд виходить з вимог ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі передбачених ст.66 КК України, під час судового розгляду справи не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, під час судового розгляду справи не встановлено.

ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра Котелевської ЦРЛ не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, має малолітню дитину (т.4, а.с. 17-18, 24, 26, 31). Обвинувачений, з його слів, працює електромонтером ТОВ «Славія» (м. Охтирка Сумської області).

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення підсудному покарання, виходячи з санкції ч.1 ст.122 КК України, у виді обмеження волі, що буде достатнім для виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, наведені вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, та вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

По справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином в сумі 10,0 тис. грн. На обґрунтування цивільного позову ОСОБА_4 зазначив, що внаслідок вчиненого злочину він зазнав приниження його людської честі та гідності, відчував сором перед сусідами та односельцями, оскільки був змушений ходити по вулиці з розбитим обличчям.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 цивільний позов підтримав у повному обсязі з підстав у ньому зазначених, та додатково вказав, що він на протязі трьох тижнів був обмежений у русі, був обмежений у виконанні звичайної побутової роботи та не міг виконувати сільськогосподарські роботи у полі, оскільки зазнавав болю через отримані травми.

ОСОБА_7 цивільний позов ОСОБА_4 не визнав у повному обсязі, оскільки не вважає себе винним у вчиненні злочину, що йому інкримінується.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з врахуванням характеру, інтенсивності, обсягу та тривалості фізичних і душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_4 внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, необхідності вжиття потерпілим додаткових зусиль для організації свого життя і побуту, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України цивільні позови прокурора Котелевського району Полтавської області до обвинуваченого про відшкодування збитків, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від злочину в сумі 629,79 грн., та потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином у сумі, відповідно 38324,00 грн. та 20,0 тис. грн. слід залишити без розгляду.

Речові докази по справі відеодиск та 40 фотокарток, на яких зафіксовані події, що відбулися 29.08.2012 року, надані свідком ОСОБА_10 , приєднані до матеріалів кримінального провадження, - слід зберігати в матеріалах справи; змив речовини бурого кольору, контрольний змив, зразок крові потерпілого ОСОБА_4 , передані на зберігання до камери речових доказів Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області, - слід знищити.

Два оптичні носії DVD-R, DVD-R з записом подій, які відбувалися в домогосподарстві ОСОБА_5 29.08.2012 року, визнані джерелом доказів (документом), приєднані до кримінальної справи слід зберігати в матеріалах справи.

Судові витрати по справі відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді одного року трьох місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину й зобов`язати його не виїждати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Шкарупу ОСОБА_28 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Стягти з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 5,0 тис. грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Цивільний позов прокурора Котелевського району Полтавської області до ОСОБА_7 про відшкодування збитків, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від злочину в сумі 629,79 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином у сумі, відповідно 38324,00 грн. та 20,0 тис. грн. - залишити без розгляду.

Речові докази по справі: відеодиск та 40 фотокарток, на яких зафіксовані події, що відбулися 29.08.2013 року, надані свідком ОСОБА_10 , приєднані до матеріалів кримінального провадження, - зберігати в матеріалах справи; змив речовини бурого кольору, контрольний змив, зразок крові потерпілого ОСОБА_4 , передані на зберігання до камери речових доказів Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області, - знищити.

Два оптичні носії DVD-R, DVD-R з записом подій, які відбувалися в домогосподарстві ОСОБА_5 29.08.2012 року, визнані джерелом доказів (документом), приєднані до кримінальної справи зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя