АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/488/15 Справа № 185/2891/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000700, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2014 року, яким

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі,

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , на користь якого з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у солідарному порядку стягнуто 2 080 грн. матеріальної шкоди та по 2 000 грн. з кожного моральної шкоди.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
28 грудня 2013 року ОСОБА_10 приблизно о 21.00 годині під час розпивання спиртних напоїв запропонував ОСОБА_9 відкрито заволодіти чужим майном у будинку АДРЕСА_3 . З цією метою о 21 годині 45 хвилин співучасники злочину прибули за вказаною адресою за місцем проживання ОСОБА_7 , проникли на подвір`я вказаного домоволодіння, де ОСОБА_9 згідно з попередньою домовленістю залишився стояти у дворі. Приблизно о 22.00 годині з будинку вийшов ОСОБА_10 разом з потерпілим ОСОБА_7 , який почав виводити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з подвір`я на вулицю. В цей час, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно, співучасник злочину ОСОБА_10 ззаду наздогнав потерпілого ОСОБА_7 та двічі вдарив його кулаком по голові, а співучасник ОСОБА_9 закрутив назад руки ОСОБА_7 , удвох вони завели потерпілого у будинок, посадили у крісло та відкрито, за попередньою змовою, заволоділи майном ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном «NOKIA 105» вартістю 230 грн., з сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., з коштами на рахунку 5 грн., та грошима у сумі 300 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальні збитки на суму 545 грн. та спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 у вигляді гематом м`яких тканин лівої половини обличчя, завушної області та шиї зліва. З викраденим майном співучасники з місця злочину зникли, викраденим розпорядилися на свій розсуд.

28 грудня 2013 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті вул. Калініна та Надрічної в м.Павлограді Дніпропетровської області, домовилися про вчинення крадіжки майна ОСОБА_7 , підійшли до будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , зайшли у двір та переконались, що вдома нікого немає, відкрили вхідні двері та проникли до будинку, звідки таємно, повторно викрали два бідони меду по 40 л. кожний загальною вартістю 3 200 грн., один бідон соняшникової олії об`ємом 40 л. загальною вартістю вартістю 480 л., генератор зварювальний марки «Shturm» вартістю 9 000 грн., чим заподіяли ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 12 680 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

На вирок суду подано апеляції:
Потерпілий ОСОБА_7 у апеляційній скарзі та доповненнях до неї ставить питання про скасування вироку у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, призначенням більш суворого покарання та збільшення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду і невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що головуючий у справі обмежив право потерпілого дати пояснення у повному обсязі щодо обставин вчиненого щодо нього злочину, необґрунтовано відмовив у виклику у судове засідання судово-медичного експерта для роз`яснення висновків експертизи, відмовив у призначенні додаткової експертизи, у виклику додаткових свідків. Крім того, суд не взяв до уваги пояснення потерпілого про застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_7 , нанесення трьох ударів у голову металевою трубою. Вважає, що викладені у вироку показання потерпілого не відповідають його поясненням у судовому засіданні. Нез`ясування судом обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, на думку потерпілого, призвели до неправильної кваліфікації дій обвинувачених як грабіж, а не розбійний напад. Потерпілий вважає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинувачених, прийшов до помилкового висновку про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття та часткового відшкодування завданої шкоди. ОСОБА_9 неодноразово змінював показання, погрожував потерпілому під час судового розгляду, викрадене майно було вилучено у нього працівниками міліції. Також суд не взяв до уваги наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину повторно, за попередньою змовою групою осіб, у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку. За таких обставин призначення ОСОБА_9 мінімального покарання та ОСОБА_10 за сукупністю злочинів є несправедливим внаслідок м`якості. Потерпілий ОСОБА_7 не згоден з вирішенням цивільного позову, стверджує, що злочинами йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 15 180 грн., з них 11 520 було відшкодовано, не повернуто 3 660 грн., а не 2 080 грн., як зазначено у вироку суду. При стягненні моральної шкоди суд не в повній мірі врахував характер, глибину і тривалість фізичних, душевних і моральних страждань, які потерпілий ОСОБА_7 переніс у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Прокурор Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить скасувати вирок через м`якість призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років 8 місяців позбавлення волі, ОСОБА_10 у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі. Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги, що обвинувачені вчинили два тяжкі злочини щодо особи похилого віку, за місцем проживання вони характеризуються негативно, не працюють, вживають алкогольні напої, що свідчить про небажання їх стати на шлях виправлення.

Обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, порушенням права на захист обвинуваченого. Зазначає, що був затриманий працівниками міліції в лікарні після проведеного оперативного втручання з приводу ножового поранення легенів, знаходився під впливом антибіотиків та не міг давати показання, але ці обставини судом враховано не було, більше того, суддею ОСОБА_14 необґрунтовано було відмовлено у задоволенні усного клопотання ОСОБА_10 про призначення захисника та у судових дебатах було замінено нового захисника без будь-яких пояснень. Суд необґрунтовано відмовив у клопотанні ОСОБА_10 про допит свідка, водія таксі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1 сірого кольору Сергія, який міг підтвердити місце знаходження ОСОБА_10 під час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, не взяв до уваги показання ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_10 не приймав участі у злочинах, а перебував у себе вдома, обґрунтував вирок первинними показаннями ОСОБА_9 , які отримані під впливом працівників міліції, щодо участі ОСОБА_10 у вчиненні злочинів. Зазначені порушення, на думку обвинуваченого, призвели до незаконного його засудження та призначення занадто суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, наполягали на скасуванні вироку та ухваленні нового вироку з кваліфікацією дій обвинувачених за ч.3 ст. 187 КК України та призначенням більш суворого покарання і збільшенням на користь потерпілого суми цивільного позову, частково підтримали апеляцію прокурора щодо скасування вироку через м`якість покарання та просили відмовити у задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 , думку прокурора ОСОБА_6 про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченим покарання з ухваленням нового вироку та призначенням зазначеного в апеляції покарання, часткового задоволення з цих підстав апеляції потерпілого та про відмову у задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 , думку обвинуваченого ОСОБА_10 , який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляцій прокурора та потерпілого, позицію захисника ОСОБА_11 , яка підтримала думку свого підзахисного ОСОБА_10 , міркування обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та просили відмовити у задоволенні апеляцій потерпілого та прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, апеляцію обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_15 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та про те, що висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами, а потерпілого ОСОБА_7 і про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених є необґрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, за які вони засуджені, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, висновок суду першої інстанції ґрунтується на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку.

Суд обґрунтовано визнав достовірними послідовні показання потерпілого ОСОБА_7 та первинні показання обвинуваченого ОСОБА_9 , які вони давали в судовому засіданні, що узгоджуються між собою, про те, що 28 грудня 2013 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 через паркан проникли до подвір`я за місцем проживання потерпілого, де ОСОБА_10 наздогнав ОСОБА_7 та наніс йому два удари кулаком в область голови, потім з ОСОБА_9 заламали руки ОСОБА_7 та завели його до будинку, де відкрито викрали належне потерпілому майно мобільний телефон і грошові кошти у сумі 300 грн., а через деякий час таємно викрали й інше майно. На початку судового слідства ОСОБА_9 хоч і визнав вину частково, не погоджуючись із сумою викрадених грошей і наполягав, що не викрадав бідон олії, бідон меду, але зазначив, що дані злочини вчинив саме з ОСОБА_10 , який був ініціатором та привів ОСОБА_9 до будинку потерпілого, першим під приводом придбання меду проник у житло та застосував до ОСОБА_7 насильство і вимагав передачі майна. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у зазначеному злочині. ОСОБА_7 не мав раніше стосунків з обвинуваченими та мотивів для їх обмови або отримання матеріальної вигоди у зв`язку з поданням заяви про вчинення щодо нього корисливих злочинів, він спілкувався з обома обвинуваченими під час вчинення щодо нього злочину, чітко зазначив роль кожного з них, упевнено впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час пред`явлення особи для впізнання (т.2 а.п. 80-89, т.4 а.п.229-231). Також не встановлено даних про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 підстав для обмови ОСОБА_10 , в судовому засіданні він не зміг пояснити чому змінив показання та стверджував, що вчинив злочини з малознайомою особою циганської національності. В ході слідчого експерименту ОСОБА_9 на місці вчиненні кримінального правопорушення розповів про обставини вчинення пограбування та крадіжки і зазначив, що дані злочини вчинив з ОСОБА_10 (т.2 а.п.123-132), а також повідомив про це у заяві про добровільну видачу викраденого майна (т.2 а.п.99). З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб, тому доводи апеляції ОСОБА_10 про наявність алібі, на переконання колегії суддів, є надуманими та такими, що задоволенню не підлягають.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_7 щодо переліку та вартості викраденого майна були послідовними, містяться у заявах про притягнення до кримінальної відповідальності від 28 грудня 2013 року (т.2 а.п. 6), де ОСОБА_7 зазначив про відкрите викрадення грошей у сумі 200-300 грн. та мобільного телефону Нокія, 29 грудня 2013 року він заявив про викрадення двох бідонів меду, бідону олії, мобільного телефону та електростанції загальною вартістю 13 600 грн. (т.2 а.п. 18), та долучених до матеріалів провадження документах - гарантійному талоні на мобільний телефон Нокія-105 (т.2 а.п. 65), товарному чеку на генератор (т.2 а.п. 67), довідках про вартість 1 л. меду та олії (т.2 а.п. 66-67). Крім того, 17 лютого 2014 року ОСОБА_9 власноручно склав заяву про добровільну видачу бідону з медом та електрогенератора, які разом із ОСОБА_10 викрав 28 грудня 2013 року за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.п. 99), які було оглянуто (т.2 а.п. 100 103) та визнано речовими доказами (т.2 а.п. 104).

Крім послідовних показань потерпілого ОСОБА_7 та первинних показань обвинуваченого ОСОБА_9 щодо обставин вчинення злочинів та ролі кожного із співучасників, які об`єктивно підтверджуються дослідженими доказами, суд вмотивував доведеність вини обвинувачених показаннями свідків ОСОБА_16 , до будинку якого 28 грудня 2013 року прибіг потерпілий після вчинення злочину щодо нього, був у крові, наляканий, повідомив, що на нього напали двоє невідомих чоловіків. Разом із ОСОБА_7 він прибув за місцем проживання останнього, де бачив спалені ганчірки, встановили відсутність бідонів з медом та олією та зварювального апарату; свідка ОСОБА_17 , яка цього ж дня зустріла потерпілого зі слідами побиття, та свідка ОСОБА_18 , який 01 січня 2014 року бачив потерпілого із тілесними ушкодженнями і від нього дізнався про відкрите заволодіння майном із застосуванням насильства та викрадення грошей, меду, олії; свідка ОСОБА_19 , якому було відомо зі слів ОСОБА_9 про те, що він заклав мобільний телефон «Нокія», свідка ОСОБА_20 , який був понятим при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , у його присутності останній добровільно розповів про обставини пограбування потерпілого та викрадення його майна та повідомив, що вчинив дані злочини із своїм знайомим ОСОБА_10 . Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_21 , який був присутнім при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . ОСОБА_20 був понятим при пред`явленні потерпілому ОСОБА_7 для впізнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яких потерпілий впевнено впізнав серед інших осіб. А також крім зазначених доказів, протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього, якими підтверджено місце скоєння злочину та факт пошкодження вхідних дверей і порушення порядку у будинку, виявлено речі зі слідами горіння ( т.2 а.п. 19-20, 33-45), протоколами огляду зварювального апарату та мобільного телефону «Нокія» (т.2 а.п.100-103, 160-161), висновками судово-медичної експертизи, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин лівої половини обличчя, завушної області та шиї зліва (т.2 а.п. 49-50). Наведеним доказам суд дав належну оцінкута дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_22 у вчиненні злочинів. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо непричетності до вчинення злочинів, відсутності доказів, які підтверджують його винуватість, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Не знаходить колегія суддів підстав для задоволення доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 про порушення органом досудового розслідування та судом його права на захист. Перевіркою матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та долученого до матеріалів кримінального провадження аудиозапису судового розгляду вбачається, що в ході досудового розслідування ОСОБА_10 відмовився від участі захисника (т.4 а.п. 218), під час судового розгляду за клопотанням обвинувачених 05 серпня 2014 року було призначено захисників і подальший розгляд кримінального провадження проведено за участю захисників, їх заміну проведено за клопотанням обвинуваченого. Судом також булі перевірені доводи обвинуваченого щодо незаконного затримання у лікарні та незаконного обрання запобіжного заходу. Свідок ОСОБА_23 , врач-хірург Павлоградської міської лікарні, де знаходився на лікуванні ОСОБА_10 , у судовому засіданні показала, що на момент затримання він мав задовільний стан здоров`я, хворого можна було вивозити за територію лікарні, після вживання препаратів він міг давати свідчення, рухатися, застосування наручників не могло погіршити стан здоров`я ОСОБА_10 .

Перевіркою доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо скасування вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, невірному викладенні у вироку показань потерпілого, неправильної кваліфікації дій обвинувачених колегією суддів встановлено, що викладені у вироку показання потерпілого відповідають технічному запису судового розгляду, під час якого були ретельно перевірені всі показання потерпілого та свого підтвердження не знайшли доводи ОСОБА_7 про вчинення щодо нього розбійного нападу. Обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ст. 187 КК України, є застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погроза застосування такого насильства. Аналіз показань потерпілого ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду свідчить про те, що вони не були послідовними. У заяві про вчинення злочину (т.2 а.п.6) ОСОБА_7 повідомив про те, що невідомі особи заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, залякували фізичною розправою, питали димом, підпаливши домашні речі. Під час одночасного допиту з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.2 а.п. 140-145, т.4 а.п. 232-235) потерпілий ОСОБА_7 показав, що коли він побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у них в руках предметів для заподіяння тілесних ушкоджень не було, вони вдвох закрутили руки потерпілому, ОСОБА_10 якимось предметом, який ОСОБА_7 не бачив, вдарив його по голові з лівого боку у вилочну частину, та потягли додому, де вимагали гроші. При цьому ОСОБА_7 постійно був у свідомості, намагався схопити вили, щоб захиститися, але чоловіки йому перешкодили. Потім ОСОБА_24 взяв вила та погрожував, що будуть колоти ними ОСОБА_7 , вставлять паяльник у задній прохід, трохи помахав вилами перед потерпілим та поставив на місце. Не отримавши грошей, ОСОБА_10 підпалив куртку потерпілого, від якої загорілася і ковдра, кімнату заповнив дим. Через 5-10 хвилин ОСОБА_7 вдалося втекти. Під час судового розгляду ОСОБА_7 наполягав, що його тричі били по голові металевою трубою у висок, не погодився з висновками судово-медичної експертизи щодо ступеню тяжкості заподіяних йому тілесних ушкоджень, але не заперечував проти висновків експерта (т.2 а.п. 49-50) щодо часу та способу заподіяння, локалізації тілесних ушкоджень. Допитаний судом апеляційної інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_25 повністю підтвердив висновки експертизи та показав, що даних про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 певним предметом, тобто металевою трубою, немає, виставлений діагноз «струс головного мозку» не може бути врахований, так як не підтверджений неврологічною симптоматикою, а виставлений лише на основі суб`єктивних скарг потерпілого; тривалість захворювання, яка вказана у медичній документації, не відповідає характеру тілесних пошкоджень і не підтверджується об`єктивними клінічними даними; надані потерпілим листки непрацездатності не можуть вплинути на висновки експерта через відсутність клінічних даних певного захворювання, що потягло короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_7 . З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та потягло короткочасний розлад здоров`я, до ОСОБА_7 не застосовувалося.

За даними протоколів огляду місця події та фототаблицями до них (т.2 а.п. 19-20, 33-45) на місці вчинення злочину металева труба, якою були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому, виявлена не була. Слідів закопчення, значних слідів горіння не виявлено, ковдра та куртка мають пошкодження у вигляді дірок від підпалу, але вони не є значними та не можуть свідчити про задимлення приміщення, яке загрожувало життю чи здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 , який і сам у суді показав, що декілька хвилин перебував у кімнаті, де горіли речі, та зміг втекти, що свідчить про задовільний стан його здоров`я під час заволодіння його майном та відсутність реальної загрози життю чи здоров`ю. Крім того, свідок ОСОБА_16 , який разом з ОСОБА_7 прибув за місцем його проживання того ж вечора, не повідомив суд про наявність задимлення в кімнаті, зазначені речі не горіли. Також із показань потерпілого щодо характеру погроз та його відношення до них вбачається, що погроза застосувати вила не була реальною, ОСОБА_10 тільки помахав вилами та поставив їх на місце, будь-яких дій для реалізації погрози застосувати паяльника обвинувачені не вчиняли, здавлювання ОСОБА_9 шиї потерпілого ОСОБА_7 не призвело до втрати свідомості. З цих підстав доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про вчинення щодо нього розбійного нападу, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винністьОСОБА_10 та ОСОБА_9 в пограбуванні ОСОБА_7 за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував їх дії за ч. 3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що є тяжкими, а також дані про особу кожного обвинуваченого: ОСОБА_9 раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав частково. Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнав щире каяття у скоєнні злочину, часткове повернення викраденого майна. Харищук раніше не судимий, вину не визнав, не працює, за місцем проживання характеризується з негативної сторони. Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з призначенням покарання у межах санкцій ч.3 ст. 186 та ч.3 ст. 185 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_22 за вчинення злочинів, навівши у вироку обставини, які впливають на вид і розмір покарання, не врахував належним чином характер вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжких, та дані про особу винних.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченим покарання, передбаченого санкціями статей, за якими обвинувачені притягаються до кримінальної відповідальності, суд фактично призначив за кожний злочин ОСОБА_10 та ОСОБА_9 мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкціями зазначених статей, не в повній мірі врахував вимоги закону, не врахував зухвалий характер пограбування ОСОБА_7 , який є людиною похилого віку, не навів переконливих доказів та обставин, що є підставою для призначення мінімального покарання, помилково прийшов до висновку про можливість призначення такого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу засуджених.

Під час судового та апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_10 був ініціатором злочинів, разом з ОСОБА_9 застосовував до потерпілого фізичне насильство, вчинили злочини у стані алкогольного сп`яніння, завдану потерпілому шкоду не відшкодували у повному обсязі, у судовому засіданні ОСОБА_10 вину не визнав, ОСОБА_9 змінив показання, не визнав участі ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, попередню змову та перелік викраденого майна. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, визнанні своєї провини, висловлюванні жалю з приводу вчиненого, бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину. За таких обставин висновки суду першої інстанції про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає необґрунтованими. Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, що пом`якшують покарання та які є підставою для призначення мінімального покарання за санкціями статей, за якими обвинувачені притягається до кримінальної відповідальності. З урахуванням даних про особу кожного обвинуваченого, обставин вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння щодо людини похилого віку, враховуючи роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочинів, на переконання колегії суддів, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 необхідно призначити більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкціями частини 3 статті 186 та частини 3 статті 185 КК України, яке слід вважати справедливим і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підлягає скасуванню згідно зі ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі кожного з обвинувачених, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції. З цих підстав підлягають частковому задоволенню апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора.

Водночас наведені в апеляції потерпілого ОСОБА_7 доводи про безпідставне зменшення судом суми моральної та матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 374 КПК України суд має мотивувати у вироку прийняте рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Між тим, при визначенні розміру матеріальної і моральної шкоди суд всупереч вимогам ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України не в повній мірі врахував характер вчинених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діянь і характер фізичних і моральних страждань потерпілого, який є пенсіонером. У вироку не наведено переконливих мотивів прийнятого рішення про стягнення з кожного з обвинувачених на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., хоча ОСОБА_7 заявив позов про відшкодування моральної шкоди на суму 30 000 грн. Крім того, суд правильно обґрунтувавши стягнення матеріальної шкоди межами пред`явленого обвинувачення, не врахував, що потерпілому не повернуті грошові кошти у сумі 200 грн. Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги потерпілого про стягнення вартості бідонів виходять за межі пред`явленого ОСОБА_10 і ОСОБА_9 обвинувачення, яке з урахуванням позовних вимог потерпілого під час судового розгляду кримінального провадження прокурором в порядку ст. 338 КПК України змінено не було, тому доводи апеляційної скарги потерпілого підлягають частковому задоволенню. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляції потерпілого ОСОБА_7 про те, що заявлені ним вимоги про відшкодування моральної шкоди судом належним чином не обґрунтовані, що суд безпідставно надмірно зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, ґрунтуються на матеріалах справи і заслуговують на увагу. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову з ухваленням вироку апеляційної зі збільшенням суми, яка підлягає стягненню на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 і прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року яким ОСОБА_10 та ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, скасувати у частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст. 186 КК України покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

За ч.3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Призначити ОСОБА_9 за ч.3 ст. 186 КК України покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

За ч.3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

Стягнути солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В інший частині вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Судді:
_______________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4