УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 року колегія
суддів судової палати в кримінальних справах

Апеляційного суду м Києва у складі:

головуючого Дембовського
С.Г.,

суддів Глиняного
В.П., Дмшпренко Г.М.,

з участю
прокурора Рабінчук
Т.И.,

засудженого ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді
справи на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 7 червня 2007 року
щодо ОСОБА_1..

Цим вироком ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с Верхоріччя,
Бахчисарайського району АР Крим, гр.. України, освіта середня, не працює, в
силу ст.89 КК України не судимий, постійного місця проживання в Києві не має,
зареєстрований в АДРЕСА_1, засуджений за ст.186 ч.1 КК України на 1 рік
позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_1 в денний час 15 вересня 2005 року перебуваючи на
території середньої школи № 81, що на проспекті П.Тичини в м. Києві, підійшовши
до неповнолітнього ОСОБА_2. під приводом прослуховування мелодій попросив у
того мобільний телефон „Самсунг С-100", вартістю разом із сім-картою 625
гривень. Отримавши телефон ОСОБА_1, не звертаючи увагу на прохання ОСОБА_2.
повернути телефон, з місця події пішов чим відкрито викрав чуже майно, завдавши
потерпілому матеріальну шкоду.

В апеляції прокурор просить вирок скасувати та постановити
новий, яким засудити ОСОБА_1 на 2 роки позбавлення волі. Своє прохання прокурор
обґрунтовує тим, що призначене покарання є надто м"яким і не відповідає
тяжкості вчиненого злочину, не є необхідним і достатнім для виправлення та
перевиховання засудженого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
прокурора, який не підтримав вимоги апеляції та вважає обране засудженому
покарання законним, пояснення засудженого, який просить залишити вирок
районного суду в силі, Перевіривши матеріали справи та

Справа №
11-а-1606 Категорія: ст.186ч.1 КК

Головуючий
у першій інстанції Дурицька О.М.

Доповідач Глиняний В.П.

обговоривши доводи апеляції,
провівши дебати та надавши засудженому останнє слово, колегія суддів вважає, що
апеляція задоволенню не підлягає за наступних обставин.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні указаного у вироку злочину за
обставин, встановлених судом, відповідають зібраним по справі доказам, ніким із
учасників процесу не оспорюються і сумнівів у колегії суддів не викликають.

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження
нових злочинів, при цьому суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що пом"якшують та обтяжують
покарання.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання засудженому суд першої
інстанції врахував обставини, які обтяжують і такі, що пом"якшують
покарання, дані які характеризують ОСОБА_1, зокрема те, що він не працює. При
цьому, при оцінці даних, які характеризують особу засудженого, суд допустився
помилки, зазначивши, що ОСОБА_1 має судимість. Відповідно до ст.89 КК України
не мають судимості особи, які були засуджені відповідно до ст.75 КК України,
якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом
зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з
випробуванням не було скасовано з інших підстав. Оскільки ОСОБА_1 14.10.2002 року засуджувався за ст.186 ч.2
КК України із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, даний
вирок не змінювався і не скасовувався, то він вважається таким, що є не
судимий.

За таких обставин призначене ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі
відповідає вимогам чинного кримінальному закону і на переконання колегії суддів
є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових
злочинів.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляції прокурора про неправильне застосування судом першої
інстанції кримінального закону та неправильне тлумачення ст.65 КК України, і не
вбачає підстав для скасування вироку та постановления
нового.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м.
Києва від 7 червня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.