АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/838/15 Справа № 192/202/15-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали провад-ження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимому, початок строку відбування покарання : 18.06.2004 року, кінець строку : 18.06.2018 року.

Матеріали провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9 ,

засудженого (в режимі відео конференції) ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2004 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 70 КК України та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

01.07.2011 року адміністративною комісією Солонянської ВК №21 засудженому ОСОБА_7 відмовлено у переведенні до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання на підставі ст.. 101 КВК України;

25.10.2013 року - адміністративною комісією Солонянської ВК №21 засудженому ОСОБА_7 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України;

16.01.2015 року - адміністративною комісією Солонянської ВК №21 відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року було відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення Солонянський районний суд Дніпропетровської області обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 , за період відбуття покарання мав шість заохочень та допустив одне порушення режиму утримання, стягнення за яке погашено у встановленому законом порядку, працює слюсарем у цеху ВГМ, не бере участі в організації виховних заходів та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, уникає виконання робіт із благоустрою установи. Також суд зазначив, що засуджений вже звільнявся умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробив та вчинив особливо тяжкі злочини (а.п. 20).

В апеляції захисник ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року та застосувати щодо його підзахисного умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України. (а.п. 24-26).

Вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_7 та, в його інтересах, захисника ОСОБА_6 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги і обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув ? строку призначено покарання, мав заохочення, а також стягнення, які вже погашені. Адміністрацією ВК-21 характеризується посередньо. Працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться сумлінно, намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Разом з тим, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст.12 КК України, засуджений скоїв умисні особливо тяжкі злочини, раніше був судимий, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки. Крім цього, наявність декількох заохочень за час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання, що окрім матеріалів справи також підтверджується показами представника Солонянської виправної колонії №21 ОСОБА_10 , який пояснив в судовому засіданні, що засуджений ОСОБА_7 не бере участі в організації виховних заходів та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, уникає виконання робіт із благоустрою установи. З огляду на це, такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні даної заяви засудженого, оскільки наявність, в конкретному випадку, лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого, та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на це, доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення, колегія суддів розцінює як необґрунтовані. Ухвала суду є законною та обгрунтованою, тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляцію захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4