У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 13 липня 2015 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 121 100 000 001 13 ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 120 121 100 000 001 13 відносно ОСОБА_7 за ст.ст. 257, 189 ч. 4, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України повернутий старшому прокурору відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 .

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки правова кваліфікація не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.
А саме, при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення по епізодах нападу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зазначена така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій, тоді як, і обвинувачення ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, не знайшло свого відображення в правовій кваліфікації.

Крім того, в обвинувальному акті не зазначено місце народження потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зареєстровані за адресами, зазначеними в обвинувальному акті.
Отже, в обвинувальному акті зазначені не повні анкетні дані потерпілих та дані, які не відповідають дійсності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалити нову, якою повернути даний акт до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого засідання.
При цьому прокурор посилається на те, що в обвинувальному акті викладені всі відомості, що передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи дане рішення, вийшов за межі повноважень, наданих йому під час підготовчого засідання, оскільки дав оцінку правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яку прокурор вважає встановленою, та яку, відповідно до вимог ст. 338 КПК України, прокурор має право змінити під час судового розгляду.
Крім того, як указує в апеляційній скарзі прокурор, суд, за своєї ініціативою встановлюючи в червні 2015 року місце реєстрації потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не прийняв до уваги того, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено було ще 18 грудня 2013 року та в обвинувальному акті зазначено місце реєстрації та проживання потерпілих на момент завершення досудового розслідування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які вважали ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Дійсно, як указують приписи п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного потерпілого, зокрема, місце народження та місце проживання.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції в ухвалі послався на порушення вказаних вимог процесуального закону, оскільки, на його переконання, обвинувальний акт взагалі не містить даних щодо місця народження потерпілих, крім того в обвинувальному акті неправильно вказані місця реєстрації потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак дані висновки суду, на думку колегії суддів, не є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд із-за неотримання потерпілими судових повідомлень, що повернулися на адресу суду, для забезпечення належного сповіщення потерпілих про час, дату та місце судового розгляду провадження в червні 2015 року з`ясовував відомості в адресно-довідковому підрозділі ГУ ДМС України в м. Києві щодо місця реєстрації потерпілих.

Згідно даних вказаної установи щодо ОСОБА_8 станом на 01 листопада 2011 року та щодо ОСОБА_9 станом на 18 вересня 2009 року, місце реєстрації потерпілих різняться з тими, що встановив орган досудового розслідування протягом 2011-2014 років та зазначив в обвинувальному акті, який затверджено 24 квітня 2015 року, тобто значно пізніше, ніж наявні відомості в адресно-довідковому підрозділі ГУ ДМС України в м. Києві.

А тому, колегія суддів не вбачає необхідності повертати обвинувальний акт з цих підстав, а також з підстав не вказівки в обвинувальному акті місця народження потерпілих.

Що стосується висновків суду про те, що в обвинувальному акті при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення по епізодах нападу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зазначена така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій, тоді як, і обвинувачення ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, не знайшло свого відображення в правовій кваліфікації, що і слугувало однією з підстав для повернення судом обвинувального акта прокурору - то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, що забороняє на даній стадії судового провадження давати оцінку узгодженості правової кваліфікації з фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення.

Інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору з ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Не видно обставин, які б перешкоджали призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта, і з позиції сторін провадження, що викладені в журналі судового засідання від 08 червня 2015 року, де прокурор ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 вважали за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, з огляду також і на те, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року попередня ухвала районного суду від 29 квітня 2015 року про повернення обвинувального акта вже скасовувалася, а обвинувальний акт повертався в суд першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

При цьому, і попередня колегія суддів недоліків обвинувального акта, які б перешкодили призначенню до розгляду кримінального провадження, не знайшла.

Отже, на підставі викладеного, в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 прокурору, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, як на те вказують положення ст.ст. 412, 415 КПК України.

Призначаючи новий розгляд, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, як те вимагають приписи ст.ст. 28, 318 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знаходить своє застосування в рішеннях Європейського суду з прав людини.

При наданні пояснень з приводу оскаржуваної ухвали суду першої інстанції і доводів апеляційної скарги прокурора в суді апеляційної інстанції 13 липня 2015 року, прокурор ОСОБА_5 висловила думку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , на противагу сторона захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.

Проте дане клопотання прокурора, як і заперечення на нього захисника, було розглянуто 25 червня 2015 року.

А саме, з метою подальшого забезпечення кримінального провадження, оскільки обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою - не відпали, а в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання його вартою, так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, тривалий час перебував у розшуку, може впливати на потерпілих та свідків і переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення ухвалою апеляційного суду від 25 червня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 25 липня 2015 року включно.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції щодо помилок в написанні його прізвища в ухвалі апеляційного суду від 25 червня 2015 року, що, на його думку, не може вказувати на продовження запобіжного заходу саме відносно нього, а тому він- ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти, - на увагу не заслуговують, оскільки очевидна описка в написанні його прізвища, зокрема, у вступній частині ухвали, не стосується резолютивної частини ухвали, де правильного вказано прізвище обвинуваченого - ОСОБА_7 , а тому і не викликає сумніву в тому, що запобіжний захід в даному кримінальному провадженні даною ухвалою суду продовжено саме щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 25 липня 2015 року включно, з належним вмотивуванням прийнятого рішення.

Оскільки на даній стадії судового апеляційного провадження, коли ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції, який при наявності клопотань або за їх відсутності під час підготовчого провадження в порядку ст.ст. 315, 331 КПК України повинен розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, колегія суддів не вбачає підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , який продовжено до 25 липня 2015 року включно, як про те висловив думку прокурор, чи його заміні на домашній арешт, на що послалася сторона захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , яка брала участь у судовому провадженні, задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 120 121 100 000 001 13 відносно ОСОБА_7 за ст.ст. 257, 189 ч. 4, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України повернутий старшому прокурору відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_5 скасувати, а обвинувальний акт повернути до того ж суду для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3