ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4620/15-к
провадження № 1-кп/753/307/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,
потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілих: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
цивільного відповідача: ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 14 серпня 2014 року, приблизно о 23 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo-Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 1.5, 2.3 б), 12.9 б), 18.1, 3.29 Додатку 1 ПДР України, рухаючись в крайній лівій смузі при наявності трьох смуг попутного та трьох смуг зустрічного напрямків руху по проїзній частині вулиці Харківського шосе зі сторони вулиці Російської в напрямку вулиці Привокзальної в м. Києві з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги понад 40 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін. При наближені до нерегульованого пішохідного переходу, що біля будинку № 21/6 по вул. Харківське шосе, на якому перебувала пішохід ОСОБА_10 , яку ОСОБА_3 об`єктивно спроможний був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки, не надав дорогу потерпілій, продовживши свій рух, у наслідок чого здійсни наїзд на останню.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 , отримавши тяжке тілесне ушкодження небезпечного для життя, померла від відкритої черепно-мозкової травми у виді саден, синців та забійних ран на обличчі, крововиливи в м`які покриви голови зі сторони внутрішньої поверхні, переломи кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонки та шлуночки головного мозку.
Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, смерть потерпілої ОСОБА_10 ..
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 14 серпня 2014 року о 24 год., вночі, їхав по Харківському шосе на автомобілі «Daewoo-Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , підвозячи хлопців. При цьому ОСОБА_3 рухався за іншим транспортним засобом на відстані приблизно 10 м. від нього з перевищенням дозволеної на цьому участку дороги швидкості, коли перед нерегульованим пішохідним переходом інший автомобіль різко взяв руль праворуч, а ОСОБА_3 не встиг, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода.
Крім того, надаючи відповіді на питання, обвинувачений пояснив, що він дійсно не дотримувався дистанції між транспортними засобами, їхав з перевищенням дозволеної швидкості, не був достатньо уважним та не гальмував, оскільки все сталося дуже раптово.
При цьому ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, цивільні позови потерпілих визнав у повному обсязі, зазначивши, що 11 тис. грн. він уже виплатив, і в подальшому зобов`язується відшкодовувати шкоду, але просив урахувати, що в нього на утриманні є син - інвалід 3-ї групи, який потребує ліків, оскільки інсулінозалежний, його сімя не має свого житла у м. Києві, у зв`язку з чим змушені орендувати квартиру, а він неофіційно працює водієм у таксі.
Також обвинувачений просив його суворо не карати та не позбавляти волі.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, а також розмір цивільних позовів, та беручи до уваги, що прокурор, потерпілі, їх представник, захисник, цивільний відповідач не оспорювали фактичні обставини провадження та розмір цивільних позовів, і судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження та розмір цивільних позовів у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, кваліфіковано вірно.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який неофіційно працює, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, думку потерпілих, які просили призначити останньому реальну міру покарання, уважає за необхідне призначити останньому основне покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, ураховуючи щире каяття ОСОБА_3 у вчиненому, надання на протязі досудового та судового слідства правдивих показань, які сприяли встановленню істини в справі, що судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відшкодовує завдані потерпілим збитки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за попереднім місцем роботи, має сина - інваліда 3-ї групи, його вік, перебуваючи на особистому зобов`язанні ніяких протиправних дій не вчиняв, від розслідування й суду не ухилявся, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину і про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і тому до нього слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
При цьому, суд, також, виходить з того, що учинення обвинуваченим тяжкого злочину, а також не відшкодування збитків у повному обсязі, за вимогами ст.75 КК України не є перешкодою для застосування щодо нього звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про це вказує представник потерпілих.
Щодо тверджень представника потерпілих про відсутність щирого каяття, оскільки обвинувачений лише через тиждень надіслав потерпілим гроші та не висловив жалу з приводу своїх дій, то суд уважає їх непереконливими. ОСОБА_3 під час досудового розслідування та у судовому засіданні свою вину у вчинені злочину визнав повністю, давав послідовні та логічні показання по пред`явленому обвинуваченню, чим сприяв встановленню істини по справі. Почав добровільно відшкодовувати завдані збитки, періодично телефонував потерпілому та просив пробачення під час досудового розслідування в присутності слідчого.

Стосовно доводів представника потерпілих про те, що останній лише через тиждень надіслав кошти потерпілим, то обвинувачений пояснював це тим, що цей час він із сім`єю збирав гроші. Про його намір відшкодовувати збитки свідчить й те, що останній на протязі досудового розслідування по мірі знаходження коштів передавав їх потерпілим. Про таке не заперечували і потерпілі у судовому засіданні, вказуючи, що останній не один раз перераховував кошти, а декілька.

Однак, суд, беручи до уваги обставини вчинення злочину, його наслідки, думку потерпілих, які зазначили, що не пробачили обвинуваченого, та їм все одно, як він буде відшкодовувати їм шкоду, вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.
Стосовно заявлених позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування матеріальних збитків до страхової компанії, обвинуваченого та власника транспортного засобу, то суд уважає за необхідне в цій частині залишити їх без розгляду, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд приймає рішення про цивільний позов, який згідно ст.ст. 128,129 КПК України, розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими КПК України. Якщо правовідносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що діяльність, пов`язана з використанням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 серпня 2014 року автомобіль «Daewoo-Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 знаходився у власності ОСОБА_9 , а водій ОСОБА_3 є її чоловіком, який ним користувався.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В ході судового розгляду встановлено, що шкода, завдана в результаті ДТП, не є наслідком дії непереборної сили або умислу потерпілої.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що станом на 14 серпня 2014 року цивільно - правова відповідальність ОСОБА_9 була застрахована ПрАТ СК «ЮІВЕС».
Згідно ст. 979 ЦК України у разі настання певної події (страхового випадку) страховик зобов`язується виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату.)
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У відповідності до п. 17 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності є настання страхового випадку.
Ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката.)
У відповідності до вимог п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої долучає обов`язковий перелік документів. Відповідно до вимог ч. 36.1, 36.2 ст. 36 даного закону страховик після подання такої заяви приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування чи про його відмову та узгоджує розмір такого відшкодування.
Потерпіла та її представник під час судового розгляду справи не надали суду документи на підтвердження факту подання ними заяви про відшкодування завданих збитків до ПрАТ СК «ЮНІВЕРС».
У зв`язку з чим, суд уважає, що право потерпілої на відшкодування завданих їй збитків з боку страхової компанії не порушено, правові підстави для виплати потерпілій коштів з боку страхової компанії не настали, тому заявлений нею позов до страхової компанії є передчасним і його слід залишити без розгляду.
У зв`язку з викладеним, оскільки на сьогоднішній день, розмір завданих збитків в результаті даної ДТП, не узгоджені потерпілою з страховою компанією, суд позбавлений можливості встановити чи винекне у обвинуваченого та власника автомобіля обовязко сплачувати потерпілій збитки та відповідно розмір таких виплат.
За наведеними мотивами суд приходить до висновку, що визнання цивільним відповідачем ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 цивільного позову потерпілої в частині стягнення з них матеріальної шкоди, пов`язаної з завданням смерті ОСОБА_10 , порушує встановлений законом порядок, який регулює правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та зі страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також порушує права інших осіб, в даному випадку, страховика - ПрАТ СК «ЮНІВЕС». Тому, керуючись ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд не приймає визнання цивільним відповідачем та обвинуваченим позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Крім того, слід зазначити, що цивільні вимоги потерпілої ОСОБА_5 про солідарне стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого, ОСОБА_9 , ПрАТ СК «ЮНІВЕС» суд уважає такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 541 ЦК України, оскільки правила солідарного обов`язку до даних правовідносин не застосовуються.
Залишаючи без розгляду цивільний позов потерпілої у провадженні стосовно відшкодування матеріальної шкоди, суд роз`яснює сторонам, що вони не позбавлені права звернутись до ПрАТ СК «ЮНІВЕС» в порядку, передбаченому ЦК України і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування, а також на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами, що не були предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.
Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_5 цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 240000 грн., то відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн., а тому загальним розміром страхового відшкодування є сума 14616 грн.(1218*12) і повинна бути сплачена страховою компанією у разі звернення особи, яка має право на таке відшкодування, тобто потерпілою ОСОБА_5 , з відповідною заявою, про яку вже зазначалося у вироку. Ураховуючи викладене, та те, що потерпіла не зверталася до страхової компанії з заявою про відшкодування завданих їй збитків, проте не позбавлена такого права, суд уважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 225384 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки останній не оспорював розмір, заявленого потерпілою цивільного позову.
Стосовно прохання потерпілої про стягнення матеріальної шкоди й з власника транспортного засобу, то відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, а такою особою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_3 .
Також суд уважає за необхідне, враховуючи вимоги ст. 124 КПК України, задовольнити позови потерпілих в частині понесених ними витрат на правову допомогу та вартість проїзду, однак стягнути їх з обвинуваченого, як це визначено в даному законі.
Стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову про відшкодування йому ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 95 тис. грн., то оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював розмір даного цивільного позову та погодився з ним, суд уважає, що він підлягає задоволенню.
Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 95000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1434 грн. - відшкодування понесених витрат на правову допомогу та вартість проїзду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 225384 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10968 грн. - відшкодування понесених витрат на правову допомогу та вартість проїзду.
Решту позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 залишити без розгляду.
При цьому, суд роз`яснює, що залишаючи без розгляду цивільний позов у провадженні стосовно відшкодування матеріальної шкоди, суд роз`яснює сторонам, що вони не позбавлені права звернутись до ПрАТ СК «ЮНІВЕС» в порядку, передбаченому ЦК України і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування, а також на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами, що не були предметом розгляду у даному кримінальному провадженні.
Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі вартість проведеної автотехнічної експертизи, в сумі 987 грн. 84 коп.
Речовий доказ по справі, а саме, автомобіль «Daewoo-Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_3 , залишити на зберіганні у останнього.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя