1/381/3/15
1-50/11
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«17» червня 2015 року м. Фастів

Фастівський місьрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: потерпілої ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою потерпілої за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Василькові Київської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не маючого постійного місця реєстрації, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України, не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Підсудний обвинувачуються у вчиненні злочину за таких обставин.

03.04.2010 року близько 13 год. 15 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , відчуваючи після побутової сварки зі своєю рідною тіткою ОСОБА_4 раптово виниклу до неї неприязнь, вирішив шляхом фізичного впливу заподіяти шкоду її здоров`ю у вигляді нанесення тій легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні насильницькі дії, усвідомлюючи при цьому їх суспільно небезпечний характер, ОСОБА_7 умисно наніс тій спочатку кілька ударів по руках та тулубу, а потім сильно відштовхнув, внаслідок чого ОСОБА_4 впала, вдарилася головою та втратила свідомість, одночасно отримавши легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, синців на спині, верхніх і нижніх кінцівках, а закрита черепно мозкова травма та струс головного мозку до того ж спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку з вищевикладеним потерпіла ОСОБА_4 обвинувачує ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні ОСОБА_7 , не оспорюючи з фактичного боку діяння, яке поставлено йому за провину, а також його кримінально-правову кваліфікацію, просив суд закрити справу на підставі ст. 49 КК України, подавши відповідну заяву.

Заслухавши думку потерпілої, яка залишила вирішення питання про закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності на розсуд суду, вивчивши справу та з`ясувавши наявні в ній обставини, суд вважає, що дана кримінальна справа підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків давності з таких підстав.

Згідно до положень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком (порушена за скаргою потерпілого).

Як видно з матеріалів справи, потерпілою підсудному інкримінується злочин, вчинений 03.04.2010 року, тобто станом на 17.06.2015 року з дня його вчинення минуло п`ять років два місяці та чотирнадцять днів.

Згідно до ст. 12 КК України ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості за який передбачено найсуворіше покарання у виді обмеження волі (ч. 2 ст. 125 КК України) і з дня його вчинення минуло більш як три роки.

В цей період він нового злочину не вчиняв (т. 1 а.с. 249), від суду не ухилявся.

Роблячи такий висновок, суд хоча і враховує період зупинення кримінальної справи з 01.02.2011 року до 11.04.2013 року, коли місце перебування підсудного ОСОБА_8 не було відомо суду (т. 1 а.с. 46, 69), проте бере до уваги й те, що матеріали кримінальної справи не містять належних доказів про повідомлення його про виклик до суду (т. 1 а.с. 16 повістка вручена іншій особі), об`єктивність змісту рапортів працівників міліції додатково не перевірена (т. 1 а.с. 40, 41, 44). При тому ОСОБА_7 в цей період, будучи позбавленим права на користування житлом у місті Фастові (т. 1 а.с. 107) постійно працював в місті Києві (т. 1 а.с. 95), від суду відкрито не переховувався. Тому суд на підставі ст. 62 Конституції України всі сумніви про можливе умисне ухилення ОСОБА_8 від суду тлумачить на його користь.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі. За змістом ст.ст. 44, 49 КК України за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує і відсутні підстави, передбачені ч. 5 ст. 49 КК України.

За таких обставин суд вважає викладені у заяві доводи підсудного ОСОБА_8 цілком обґрунтованими та законними.

Будь яких інших істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали суду прийняти процесуальне рішення за заявою ОСОБА_8 , не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 44, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ст.ст. 11-1, 273, 282, 296, 374 КПК України (в редакції 1960 року) та п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання підсудного ОСОБА_6 задовольнити.

Кримінальну справу (порушену за скаргою потерпілої) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрити, а ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до Апеляційного суду Київської області.

СУДДЯ: ОСОБА_9 БОНЧЕВ