Ухвала іменем україни 16 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт Михайлівка Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 14 серпня 2014 року, приблизно о 19 годині, знаходячись за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, діючи на ґрунті особистих неприязних стосунків до ОСОБА_2, керуючись раптово виниклим умислом на умисне вбивство, наніс ОСОБА_2 лезом клинка сокири 4 удари в область шиї зліва, спричинивши останньому тілесні ушкодження, одне з яких тяжке, що є небезпечне для життя під час його нанесення та таке, від якого настала смерть ОСОБА_2 на місці пригоди, тим самим ОСОБА_1 умисно вбив ОСОБА_2

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 та доведеності вини, просить судове рішення скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

При цьому, прокурор зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженому, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через м'якістю. Також прокурор посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення не вказав на підстави, з яких визнано її необґрунтованою. В той же час наголошує, що суд апеляційної інстанції не надав вичерпних відповідей на доводи апеляції у зв'язку з чим апеляційний суд допустив порушення вимог ч. 2 ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

В касаційній скарзі висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій прокурором не оспорюються.

В той же час, його доводи про м'якість призначеного покарання засудженому, є не обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також згідно з вимогами ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з судових рішень, призначаючи ОСОБА_1 покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом - легка розумова відсталість в ступені легкої дебільності з порушенням поведінки але є осудною особою, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом 3 групи, офіційно не працевлаштований, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, не одружений. Обставинами, що пом'якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_1 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, воно відповідає вимогам статей 50, 65, 66 КК України, призначене в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, а тому вважати його м'яким у колегії суддів відсутні підстави.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції за аналогічними доводами прокурора про м'якість призначеного покарання проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду і задоволення скарги прокурора, тому у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5