У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004287, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням ч. 2 т. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
законний представник
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому міру покарання.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2014 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 3-х років 1-го місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано покарання, відбуте частково за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 3-х років 2-х місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію його дій, вважає вирок суду суворим, а призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Вважає, що при призначенні покарання, суд не врахував те, що кримінальне правопорушення він вчинив у неповнолітньому віці, повністю визнав свою вину, щиро кається в скоєному та сприяв встановленню істини по справі.

Крім того, апелянт стверджує, що суд не прийняв до уваги те, що він, на момент вчинення злочину, на обліку в ОНД не перебував, перебуває на обліку в МОПЛ в групі консультативного спостереження з діагнозом: "Несоціалізований розлад поведінки на резудуально органічному фоні", за місцем проживання характеризується позитивно, на службі у справах дітей не перебуває.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 15 вересня 2014 року близько 14.00 години ОСОБА_5 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього виник злочинний намір, направлений на таємне заволодіння майном ОСОБА_9 , а саме ноутбуком "ACER", сумкою до нього та зарядним пристроєм, загальною вартістю 3499 грн. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 таємно, шляхом вільного доступу заволодів вказаним майном, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення майна, вчинене повторно.

Призначаючи ОСОБА_5 вид міру покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці. Судом також враховано особу обвинуваченого, який визнав свою вину, характеризується за місцем навчання та мешкання негативно, вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку Центрального районного м. Миколаєва від 21 серпня 2014 року та до винесення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_9 та прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом та викладених у вироку , відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. В цій частині вирок не оскаржується.

Відповідно до п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дані вимоги судом виконано, так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості злочинів, фактичні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, характеризується за місцем проживання та навчання негативно, вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2014 року та до винесення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не враховано такі обставини, як вчинення ним кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, визнання своєї вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції дані обставини були враховані як обставини, які пом`якшують покарання.

Проте, призначаючи покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, суд допустився помилки та порушив послідовність призначення покарання, оскільки відповідно до положень ч.4 ст. 70, ч.5 ст.71 КК України та роз`яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 р. спочатку застосовуються правила, передбачені ч.4 ст. 70 КК України, а потім правила, передбачені ст. 71 КК України. Суд дану послідовність порушив, що вплинуло на остаточний строк покарання у виді позбавлення волі, призначеного ОСОБА_5 до відбуття. Тому вирок в цій частині підлягає зміні в порядку ч.2 ст. 404 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків змінити відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за даним вироком за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2014 року, і остаточно визначити ОСОБА_5 покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді