Дата документу Справа № 331/7610/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 11-кп/778/269/15 Головуючий в 1 інстанції
ЄУ №331/7610/14-к ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001013 від 02.01.2014 року та № 0000198 від 25.04.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області, м. Щасливе, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . працюючого водієм таксі, раніше не судимого,,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній сказі, потерпіла-цивільний позивач ОСОБА_8 не оспорюючи призначене обвинуваченому судом покарання, просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 р. в частині вирішення цивільного позову. Просить стягнути солідарно з обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» грошові кошти у розмірі 70 000 грн. на відшкодування їй моральної шкоди.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 р., ОСОБА_7 засуджено: за ч. 1 ст. 286 КК України до одного року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Міру запобіжного заходу до набранням вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» позовні вимоги ОСОБА_8 залишено без розгляду, надано можливість звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 2,4.04.2014 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, він керуючи автомобілем «ДЕУ» державний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по пр. Леніна збоку вул. Запорізької в напрямку вул. Грязнова в місті Запоріжжі. В салоні керованого ним автомобіля знаходилась на передньому пасажирському сидінні громадянка ОСОБА_8 .

У цей же час, на проїжджій частині пр. Леніна у районі будинку № 102 в середній смузі, перед розміткою «пішохідний перехід», зупинився автомобіль «ВАЗ 21063» державний номер НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_9 , який надавав можливість перейти проїзну частину пішоходам по пішохідному переходу.

Водій ОСОБА_7 , виявивши небезпеку у вигляді автомобіля «ВАЗ 21063» в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи технічну можливість уникнути зіткнення з вищевказаним автомобілем шляхом застосування гальмування, своєчасно заходів до зниження швидкості не зробив, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля на задню частину автомобіля «ВАЗ 21063» державній номер НОМЕР_2 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 3835 від 04.09.2014 року, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого переламу хірургічної шийки правої плечової кістки з вивихом головки плечової кістки, яке кваліфікується, як пошкодження не менш як середнього ступеня тяжкості, не небезпечне для життя, але яке потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 270/14 від 05.05.2014 року порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого і висновок прокурора на думки яких, вирок є законним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів апеляційної інстанції, у межах апеляційної скарги, перевірені законність і обґрунтованість вироку. Обсяг обвинувачення, кваліфікація і розмір покарання ніким з учасників процесу не оскаржується.

Так згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

У відповідності до вимог ст.ст.128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого або на фізичну чи юридичну особу, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до роз`яснень в п.5 постанови Пленума Верховного Суду України №3 від 31.03.89 р. "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна", не підлягають розгляду в кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із пред`явленного обвинувачення.

Таким чином, в порядку кримінального судочинства можуть розглядатися тільки позови про відшкодування шкоди, яка безпосередньо завдана злочином. Вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають з повідомлення про підозру (пред`явленого обвинувачення), розгляду у кримінальному провадженні не підлягають.

Думка апелянта про те, що вказана постанова пленуму Верховного Суду України не стосується питань щодо вирішення цивільного позову в рамках кримінального провадження про відшкодування моральної шкоди є хибною.

Згідно обвинувальному акту, ОСОБА_7 був звинувачений в порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого постраждала отримала тілесне ушкодження, яке кваліфікується, середнього ступеня тяжкості, не небезпечне для життя, але яке потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою було пред`явлено цивільний позов до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_7 цивільно-правова відповідальність якого застрахована у цьому ПАТ".

Обов`язки про відшкодування завданої шкоди страховиком випливають не з пред`явленого обвинувачення, а з договірних обов`язків про відшкодування шкоди. Законом України "Про обов`язкове страхуванні цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, одною з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якого застрахована за договором страхування. Цивільні вимоги до обвинуваченого і товариства взаємопов`язані, тому підлягають розгляду в одному провадженні.

Решта доводів апеляційної скарги випливає із хибного твердження про необґрунтованість залишення судом цивільного позову потерпілої до страхової компанії тому також є безпідставними.

За таких обставин вирок суду в частині залишення цивільного позову потерпілої до страхової компанії без розгляду є законним та обґрунтованим, порушень матеріального та процесуального закону підчас його винесення судом першої інстанції допущено не було, тому підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статями 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 р., стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий Судді