Дата документу Справа № 235/3894/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 0810/7475/2012 Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/130/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 242 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Запорізької міжрайонної екологічної прокуратури, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції- ОСОБА_10 , із змінами внесеними прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 242 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід особисте зобов`язання.

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.

Доля речових доказів вирішіна в поряду ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 було засуджено за порушення правил охорони вод, та зазначено, що відповідно до обвинувального акту, наданого 14.08.2013 року, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, будучи зареєстрований як фізична особа-підприємець, на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 23.03.2012 року, укладеного між ФОП ОСОБА_8 та Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області в особі голови ОСОБА_12 , використовуючи насосну станцію № 1, НОМЕР_1 з мережами та обладнанням, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел спрямований на порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, без дозволу на спеціальне водокористування, в період часу з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року, здійснив водозабір з річки Дніпро, чим порушив правила охорони вод, встановлені ст. 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, порядок затвердження та видачі дозволу на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321.

Внаслідок дій ОСОБА_8 з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року, на думку сторони обвинувачення, незаконно добуто з р. Дніпро 507 500 куб. м води, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди державі на загальну суму 14489125 гривень.

Поданий в рамках кримінального провадження цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 зазначених грошових коштів, суд першої інстанції залишив без розгляду, оскільки обвинуваченням не надано беззаперечних доказів кількості незаконно видобутої води.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок в частині цивільного позову, вважаючи, що в матеріалах справи є достатні докази спричинення обвинуваченим шкоди на зазначену в позові суму. Посилається на те, що ОСОБА_8 заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу в особливо великих розмірах на загальну суму 14 489 125 гривень, за незаконне видобування 507 500 куб. води.

До апеляційної скарги 28.04.2015 року, прокурором у кримінальному провадженні, призначеним відповідно до постанови заступника прокурора Запорізької області, ОСОБА_11 , внесені зміни до апеляційної скарги, де ставиться питання про скасування вироку з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону вироку суду та просить постановити новий вирок, яким призначити покарання у розмірі та виді призначеному судом першої інстанції, задовольнити цивільний позов про відшкодування збитків на суму 14 489 125 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.242 КК України, оскільки внаслідок його дій не настали передбачені даною статтею наслідки у вигляді забруднення поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміну їх природних властивостей, чи виснаження водних джерел, загибелі чи захворювання людей, масової загибелі об`єктів тваринного чи рослинного світу або інших тяжких наслідків для біосфери, а тому відсутній склад злочину.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_8 вказує, що доводи апеляції є необґрунтовані.

Заслухавши доповідь судді, прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі із внесеними змінами та заперечував проти доводів апеляційної скарги захисту; захисника ОСОБА_9 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі захисту та заперечував проти доводів апеляції сторони обвинувачення; обвинуваченого ОСОБА_8 , який в дебатах та в останньому слові просив задовольнити його скаргу, а скаргу прокурора відхилити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 337 КПК України визначені межі судового розгляду, відповідно до положень яких, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції, в межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст. 242 КК України, ухвалено обвинувальний вирок. Відповідно до судового рішення особа вчинила кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, та в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 242 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та повинен відповідати вимогам ст.ст. 370, 373, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності з положеннями за ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргами на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін, змінити його, при скасуванні вироку ухвалити новий вирок, призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно із ст. 284 КПК України, при встановленні відсутності в діянні особи складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження повинно бути закрите.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачені ст.415 КПК України, а також відсутні підстави для ухвалення нового вироку, відповідно до вимог ст.420 КПК України. На думку колегії суддів, відповідно до вимог ч.1 ст.417 КПК України обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК підлягає закриттю за відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч.3, 4 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, та тільки за клопотанням учасників судового провадження забовязаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або, якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При розгляді кримінального провадження клопотань, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України до апеляційної інстанції не надходили.

Судова колегія виходить з наступного.

ОСОБА_8 предявлене обвинувачення за ч. 2 ст. 242 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил охорони вод (водних об`єктів), якщо це спричинило забруднення поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміну їхніх природних властивостей, або виснаження водних джерел і створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля, ті самі діяння, якщо вони спричинили загибель або захворювання людей, масову загибель об`єктів тваринного і рослинного світу або інші тяжкі наслідки.

Між тим, на погляд колегії суддів, обвинувальний вирок ухвалено при відсутності доказів про наявність в діянні особи вказаного складу кримінального правопорушення, при цьому сам вирок не відповідає вимогам ст.ст. 370, 373, 374КПК України, оскільки суд не сформулював доведене обвинувачення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

При апеляційному перегляді судова колегія встановила, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що діючи як фізична особа-підприємець, на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 23.03.2012 року, укладеного між ним як ФОП та Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, використовуючи насосну станцію № 1, НОМЕР_1 з мережами та обладнанням, маючи умисел спрямований на порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, без дозволу на спеціальне водокористування, в період часу з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року, здійснив водозабір 507500 куб. м. з річки Дніпро, чим порушив правила охорони вод, встановлені ст. 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, порядок затвердження та видачі дозволу на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321.

Внаслідок його дій, а саме по водозабору, були спричинені тяжкі наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди державі на загальну суму 14489125 гривень. Та його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 242 КК України. На підставі хвали від 14.08.2013 року кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України закрито у звязку з відмовою прокурора від державного обвинувачення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна від 23.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_8 і Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, обвинувачений, використовуючи насосну станцію № 1, 2 з мережами та обладнанням, здійснював в період часу з 26.04.2012 року по 08.08.2012 року водозабір з річки Дніпро без дозволу на спеціальне водокористування, яке передбачено ст.ст. 48, 49 Водного кодексу України, порядком затвердження та видачі дозволу на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321.

ОСОБА_8 ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заперечував вказаних обставин. З ними погоджуються сторони та вони підтверджені дослідженими в суді першої інстанції належними і допустимими доказами.

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , підтвердили, що ОСОБА_8 , як фізична особа- підприємець уклав договір оренди насосної станції № 1,2 з мережами та обладнанням, та вказані насосні станції забезпечували постачання технічної води з р. Дніпро води з травня по серпень 2012 року, за договором, який був укладений з ФОП ОСОБА_8 Про наявність у ОСОБА_8 дозволу на спеціальне водокористування їм не відомо.

Відповідно до показань у суді першої інстанції свідка ОСОБА_20 , яка є працівником Державного управління охорони довколишнього природного середовища в Запорізькій області, станом на 18.10.2012 року матеріалів клопотання на видачу дозволу на спеціальне водокористування від ФОП ОСОБА_8 не надходило.

Відповідно до показань у суді першої інстанції свідка ОСОБА_21 , яка працювала на посаді провідного гідролога відділу звіту використання водних ресурсів Запорізького регіонального управління водних ресурсів, 12.04.2012 року ОСОБА_8 звертався до дозвільного центру із заявою на узгодження клопотання для отримання дозволу на спеціальне водокористування. Оскільки ОСОБА_8 надав усі необхідні документи, Запорізьке РУВР погодило лист -узгодження клопотання на отримання дозволу на отримання спеціального водокористування та передало його до дозвільного центру з усіма матеріалами. Реєстрацію в дозвільному центрі лист- узгодження пройшов 19.04 2012 року. Процедура може тривати півтора місяця, на 18.10.2012 року ОСОБА_8 дозвіл на спеціальне водокористування не отримав.

Згідно з показаннями у суді першої інстанції свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які працювали Державними інспекторами відділу екологічного контролю та водних ресурсів Державної екологічної інспекції та при інспектуванні субєктів господарської діяльності з приводу дотримання водоохоронного законодавства, ними було встановлено, що відбувається забір води з Дніпра без спеціального дозволу. ОСОБА_8 їм пояснив, що дозволу на спеціальне водокористування не має, документи не надав. За результатами перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 08.08.2012 року та зроблено розрахунок розміру завданих збитків, яка складає 14 489 125, 00 грн.

Відповідно до показань цих свідків у суді першої інстанції, їм не відомо, чи завдали дії ОСОБА_8 яку-небудь шкоду водному обєкту, яка б полягала у забрудненні поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, виснаження водного джерела, чи створило небезпеку для довкілля, оскільки такі перевірки взагалі не проводились.

За таких обставин, у судової колегії немає сумнівів щодо визначення дій ОСОБА_8 , які полягали у тому, що він, без дозволу на спеціальне водокористування, здійснював в період часу з 26.04 2012 року по 08.08.2012 року водозабір.

Разом з тим, судова колегія дійшла висновку про те, що в зазначених діяннях ОСОБА_8 , які встановлені при розгляді справи у суді першої інстанції, відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.242 КК України, об`єктивна сторона, якого складається з діяння- порушення правил охорони вод, яке спричинило наслідки, зазначені у ч.1 та ч.2 диспозиції кримінального закону, та наявність причинового звязку між діянням та наслідками.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення правової позиції, засобами, передбаченими КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 не висувалось обвинувачення щодо порушення ним правил охорони вод (водних об`єктів), яке б спричинило забруднення поверхневих чи підземних вод і водоносних горизонтів, джерел питних, лікувальних вод або зміну їхніх природних властивостей, або виснаження водних джерел, а тяжкі наслідки сформульовані, як незаконний забір 507 500 куб. м води , що спричинило матеріальну шкоду на суму 14 489 125 грн.

Таким чином, відсутність вищезазначених кваліфікуючих ознак зумовлює відсутність в діях ОСОБА_8 складу самого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 242 КК України.

Посилання обвинувачення в апеляційній скарзі на те, що відсутність у ОСОБА_8 , передбаченого ст.ст. 48, 49 ВК України дозволу на спеціальне водокористування, порядок отримання якого передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 321 і заподіяння, тим самим, матеріальної шкоди в розмірі 14 489 125 гривень і це складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 242 КК України, на погляд колегії суддів, суперечить змісту ст. 242 КК України.

Відповідно до ст. 110 ВК України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законодавством України.

Відповідальність за порушення водного законодавства згідно даної норми несуть особи, винні, зокрема, у забрудненні та засміченні вод (п.2 ч.3), а також порушенні правил спеціального водокористування (п.6 ч.3).

За забруднення та засмічення вод за певних обставин передбачено кримінальну відповідальність за ст. 242 КК України.

За самовільне водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, тобто за порушення правил спеціального водокористування, передбачено адміністративну відповідальність за ст. 48 КУпАП Порушення права державної власності на води незалежно від обсягу і вартості самовільно використаної води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно ч.3 ст.111 ВК України, притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності (в тому числі й до адміністративної) не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

В обґрунтування доводів в апеляційній скарзі зі змінами, прокурор посилається на п.5 Постанови Пленуму ВСУ №17 від 10.12.2004 року Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля, де вказано, що під тяжкими наслідками в справах даної категорії слід розуміти, крім іншого, й заподіяння матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Проте, судова колегія не погоджується з таким твердженням прокурора, бо вважає, що за змістом ч.2 ст. 242 КК України, інші тяжкі наслідки, пов`язані з іншою шкодою, в тому числі і з матеріальною, необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 242 КК України лише зі встановленням причинного зв`язку із забрудненням та засміченням водних джерел, зміну їхніх природних властивостей або виснаження, в чому ОСОБА_8 не обвинувачувався.

Крім того, в обвинувальному акті (т.2 а.с. 46) ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення щодо спричинення останнім тяжких наслідків у вигляді матеріальної шкоди, а не заподіяння матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, як це зазначено в зазначеній Постанові Пленуму ВСУ.

Щодо посилання в апеляції прокурора на наявність розрахунку матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок дій ОСОБА_8 у розмірі 14 489 125 гривен, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до пояснень у суді першої інстанції свідка ОСОБА_23 , нею був зроблений розрахунок збитку розмірів відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у відповідності до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року, який був здійснений з штрафним коефіцієнтом 100.

Відповідно до пояснень цього свідка та обвинуваченого ОСОБА_8 , останнім було надано 3 довідки про обсяг забраної води, які складались на підставі даних які вносилися до Журналу обліку водопостачання, але при розрахунку взято до уваги дані, відповідно до яких забрано 507 500 куб. м. води, а інші до уваги не приймались. Свідок ОСОБА_23 у суді першої інстанції пояснила, що надані ОСОБА_8 журнали обліку забраної води та довідки, складені на їх підставі ніким не перевірялись, а також не було встановлено фактичну спроможність насосів здійснювати забір вказаних обємів води.

На думку колегії суддів, це дає підстави для висновку, що пряма дійсна шкода щодо використання води без дозволу не встановлена, а також неможливо ототожнювати пряму дійсну шкоду і збитки, що підлягають відшкодуванню внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування).

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Отже, за наведених обставин, позов прокурора підлягає залишенню без розгляду не через його недоведеність, як зазначив суд першої інстанції, а через відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції із змінами, внесеними процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 242 КК України.

Позов прокурора залишити без розгляду через виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: 1 2 3