Ухвала іменем україни 02 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_11
суддів:ОСОБА_12 ОСОБА_13

при секретарі ОСОБА_14

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000857, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Киякон, Шерабадського району, Сурхандар'їнської області, Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_15

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій останнього, просить вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року змінити, призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України. Вказує на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, при винесенні рішень не у повній мірі враховано ряд пом'якшуючих обставин, а саме: що ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся; що її підзахисний має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та матір похилого віку.

Також, судами не було враховано того, що ОСОБА_5 вчинив злочин внаслідок провокації; незадовільний стан здоров'я засудженого - легка розумова відсталість; роботу ОСОБА_5 по найму; наявність постійного місця проживання разом із сім'єю, де він характеризується позитивно; відсутність тяжких наслідків від незаконних дій ОСОБА_5; а також невеликі розміри наркотичних засобів.

Крім того, захисник просить не застосовувати до ОСОБА_5 додаткову міру покарання - конфіскацію всього належного йому майна, так як на праві власності у нього є земельна ділянка, яка для останнього є єдиною майновою цінністю та джерелом отримання прибутку його сім'ї.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років і 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8, судові рішення стосовно яких в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком вирішено питання про стягнення судових витрат та щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 24 грудня 2013 року в денний час, за попередньою домовленістю, перебуваючи біля автовокзалу у м. Баштанка, Миколаївської області, навмисно, незаконно за 600 грн. збули ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб - «канабіс» масою 10,77 г, який цього ж дня був придбаний ОСОБА_7 у невстановленої особи.

05 лютого 2014 року близько 13 год. 05 хв. ОСОБА_8, знаходячись біля автовокзалу по вул. Перше Травня в смт. Березнегувате, шляхом передачі через ОСОБА_10, який не усвідомлював протиправний характер своїх дій, а потім через ОСОБА_5, навмисно, незаконно, повторно збув, разом з останнім, ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб - «канабіс» масою 36,85 г за 1 200,00 грн. З отриманих від ОСОБА_9 коштів, 400 грн. ОСОБА_5 залишив собі, а решту передав ОСОБА_8 через ОСОБА_10

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, відсутність обставин, які обтяжують або пом'якшують покарання, а також дані про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, працює за домовленістю, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, та з дитинства страждає легкою розумовою відсталістю.

Не погоджуючись з вироком, захисником була подана апеляційна скарга, в якій наводились доводи, аналогічні викладеним в касаційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Апеляційним судом наведені вимоги закону виконані належним чином. Так, розглядаючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив усі доводи апеляційної скарги захисника та дійшов обґрунтованого висновку про відповідність призначеного покарання вимогам ст. 65 КК України. Мотиви прийнятого рішення викладені в ухвалі суду з дотриманням положень кримінального процесуального закону.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання матиме превентивне значення як для засудженого, так і для інших осіб.

Обставини, викладені захисником у касаційній скарзі, які, на думку захисника, не були враховані судом при винесенні вироку, а саме, визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину та щире каяття, утримання чотирьох малолітніх дітей, дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та матір похилого віку, незадовільний стан здоров'я засудженого, роботу ОСОБА_5 по найму, наявність постійного місця проживання разом із сім'єю, де він характеризується позитивно, відсутність тяжких наслідків від його незаконних дій та невеликі розміри наркотичних засобів, не відповідають дійсності, так як вони в достатній мірі були враховані судом.

Таким чином, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для пом'якшення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону, в тому числі вчинення злочину внаслідок провокації, на що посилається захисник у касаційній скарзі, при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13