АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Судове Провадження № 11кп/791/377/15 Головуючий в 1-й Інстанції
категорія: ст. 15 ч. 3, ст. 186 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2 УХВАЛА
15 квітня 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельці Республіки Молдова, громадянина України з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 03 березня 2000 року за ст.ст. 140 ч. 2, 193 ч. 3, 42 КК України на 3 роки позбавлення волі, з застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 2) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2001 року за ст. ст. 229-6 ч. 1, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 3) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 09 лютого 2006 року за ст. ст. 121 ч. 1, 309 ч. 2, 395, 70 КК України на 6 років позбавлення волі; 4) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 26 липня 2012 року за ст. 395 КК України до арешту на строк 3 місяці; 5) вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 жовтня 2013 року за ст. 309 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 6) вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 12 лютого 2014 року за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 3, ст. 186 ч. 2 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року,

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 3, ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 12 лютого 2014 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишений без зміни у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання обчислюється з 20 жовтня 2014 року.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

02.10.2014 року близько 11.00 години ОСОБА_9 знаходячись на перехресті вул. Миру та вул. І. Куліка у м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, відкрито, повторно, шляхом вільного доступу, намагався заволодіти чужим майном, належним ОСОБА_8 , а саме дитячими колготками в кількості 5 штук, загальною вартістю 175 гривень, однак свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та не отримав можливості розпорядитись викраденим майном, оскільки був затриманий ОСОБА_10 поряд з місцем скоєння злочину біля будинку АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації його дій судом посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував наявність у нього ряду невиліковних захворювань, а саме: СНІД 4 клінічної стадії, туберкульоз, гепатит С. У зв`язку з чим просить пом`якшити призначене йому судом покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без зміни, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Злочин, який скоїв ОСОБА_9 за ст. 15 ч. 3, ст. 186 ч. 2 КК України, як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, яке не доведено до кінця з причин, що не залежали від особи, яка не виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, кваліфіковано правильно та ніким не оспорюється.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про суворість призначеного йому судом покарання є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, які пом`якшують покарання: визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття у скоєному, а також ту обставину, що ОСОБА_9 має шість судимостей, які не зняті та не погашенні у встановленому законом порядку, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, обґрунтовано дали суду підстави для призначення покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначених санкцією статті 186 ч. 2 КК України.

У суду не було підстав для визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 ще й інші обставини.

На думку колегії суддів, у суду першої інстанції не було також підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки вище переліченні обставини лише пом`якшують покарання, але істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього ряду невиліковних хвороб не підтверджено жодним медичним документом, у зв`язку з чим також не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості є необґрунтованими і до уваги не приймаються. Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, та воно є необхідне та достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_3