Справа № 11-308/11 Головуючий у І інстанції Самусь Л.В.
Категорія - ст.121 ч.1 КК Доповідач Антипець В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів: Широян Т. А. Мельниченка Ю. В.

з участю прокурора Воруши Т. М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, непрацюючий, раніше судимий в силу ст. 89 КК України.

Засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України на пять років позбавлення волі.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 1000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, а всього 4000 грн.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_2 в дохід фінансового відділу Чернігівської міської ради 1616 грн. 80 коп.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, 27 вересня 2010 року, приблизно о 23 годині 30 хв., на вулиці Стрілецькій м. Чернігова, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, поблизу зупинки громадського транспорту, наздогнав потерпілого ОСОБА_3, якому навмисно завдав проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду змінити, виключити як обставину, що помякшує покарання, щире каяття ОСОБА_2, якого в дійсності з боку винної особи не було, а рішення суду в цій частині, не вмотивоване.

Засуджений ОСОБА_2 в апеляції просить вирок суду скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування, вказуючи, що він зізнався в спричиненні поранення потерпілого під тиском працівників міліції, прокурорська перевірка по факту тиску на нього з боку оперативних працівників, була проведена поверхово. Знаряддя злочину у нього не знайшли. Дівчина, яку проводжав потерпілий, ножа в його руках не бачила. З потерпілим у нього відбувся конфлікт, під час якого він ударив рукою в груди. Вважає, що потерпілий був поранений в іншому місці, чого ні органи досудового слідства, ні суд не перевірили, судово-імунна експертиза на предмет належності крові, виявленої в нього на брюках, потерпілому, проведена не була. Висновки про його винуватість в пораненні потерпілого ґрунтуються на сумнівних доказах.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію і заперечував проти апеляції засудженого, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає апеляцію засудженого залишити без задоволення, апеляцію прокурора задовольнити, вирок суду в частині стягнення витрат за лікування потерпілого змінити в порядку ст. 365 ч. 2 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2010 року, приблизно о 23 годині 30 хв., потерпілий ОСОБА_3 проводжав додому свою знайому ОСОБА_4, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4. Коли вони проходили між будинками, біля столика стояв чоловік з розбитим обличчям, як потім зясувалося ОСОБА_2 На питання потерпілого, що трапилося і чи потрібна допомога, останній відповів нецензурною лайкою, у відповідь потерпілий сказав ОСОБА_2, що тому мало дісталося і він зможе додати.

Потерпілий ОСОБА_3 пішов з дівчиною далі, біля памятника „Літак їх наздогнав ОСОБА_2 та штовхнув рукою в лівий бік потерпілому. Відразу, в тому місці, де був поштовх, пішла кров. Потерпілий став тікати від нападника, те ж саме зробила і ОСОБА_4, яка була очевидцем подій.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, мало місце тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, лівобічного гемопневмотораксу, які могли виникнути 27. 09. 2010 року від дії колото-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Потерпілий ОСОБА_3, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні послідовно пояснював, що йому завдав ножового поранення саме ОСОБА_2, а не інша особа. Перед цим він бачив ОСОБА_2 на подвірї, біля столу, пропонував свою допомогу, враховуючи те, що у ОСОБА_2 було розбите обличчя, у крові. Останній пропозицію про допомогу відхилив в грубій формі, на що потерпілий відповів намірами додати ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, проте жодних дій не вчинив і пішов далі з дівчиною.

Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що саме ОСОБА_2 наздогнав потерпілого ОСОБА_3 та завдав удару в лівий бік. До цього у потерпілого конфлікті ні з ким не виникало і тілесних ушкоджень йому не спричиняли.

Посилання засудженого на те, що не знайшли знаряддя злочину і потерпілий та свідок не бачили в його руках ножа, не виправдовують його в інкримінованих злочинах.

Судово-медичні данні свідчать про те, що у потерпілого малось колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки. Потерпілий ОСОБА_3 не бачив у засудженого ОСОБА_2 ножа, проте після удару, завданого ним, відчув кровотечу та сказав свідку ОСОБА_4, щоб тікала.

На брюках, вилучених у засудженого, згідно з висновками судово-імунологічної експертизи № 229 від 02.11. 2010 року була виявлена кров людини, походження якої не виключено від змішування крові потерпілого ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_2

Засуджений ОСОБА_2 в день вчинення злочину, під час конфлікту із своєю дівчиною, розбив на собі скляну пляшку, в нього було розбите обличчя, а тому змішуванні його крові із кровю потерпілого, є цілком вірогідним.

За підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_2 був затриманий 8 жовтня 2010 року, а тому мав достатньо часу для знищення знаряддя злочину чи його схову.

Отже, посилання засудженого на необєктивне дослідження обставин події злочину та умисне формування проти нього доказової бази обвинувачення, безпідставні. Навпаки, всі докази мають процесуальні джерела і досліджувалися судом відповідно до вимог закону.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_2 визнавав факт навмисного заподіяння ним ножового поранення потерпілому ОСОБА_3. Зміна ним показань під час судового засідання правильно розцінена судом як намір уникнути відповідальності за свої дії.

Призначаючи покарання засудженому, суд вказав на його щире каяття в тому, що визнав нанесення удару кулаком, тоді як ОСОБА_2 предявлене обвинувачення і він засуджений за навмисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження у вигляді ножового поранення, в чому своєї вини не визнав, що підтверджується його показаннями як під час судового засідання, так і доводами, викладеними в апеляції.

Тому, апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, про зміну вироку та виключення як обставину, що помякшує покарання, щире каяття ОСОБА_2, є цілком обґрунтованою.

В порядку ст. 365 ч. 2 КПК України вирок суду також підлягає зміні, в частині стягнення витрат закладу охорони здоровя за лікування потерпілого.

Відповідно до ст. 1206 Цивільного Кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування, зараховуються до відповідного бюджету.

Потерпілий ОСОБА_3, у звязку із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень засудженим ОСОБА_2, перебував на лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 з 28. 09. 10 року по 08. 10. 10 року, на його лікування затрачено 1 616 грн. 80 коп., що підтверджується довідкою на а. с. 130.

Міська лікарня № 2 є державним закладом охорони здоровя, відповідно кошти повинні стягуватися в місцевий бюджет міста, а не на користь фінансового відділу Чернігівської міської ради, як вирішив суд.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 лютого 2011 року щодо ОСОБА_2 змінити, виключити з вироку посилання як обставину, що помякшує покарання, щире каяття ОСОБА_2

В порядку ч. 2 ст. 365 КПК України змінити одержувача витрат за лікування потерпілого.

Стягнути із засудженого ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 1616 грн. 80 коп. витрат за лікування потерпілого ОСОБА_3 в Чернігівській міській лікарні № 2.

В решті цей же вирок залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6