У Х В а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 1 квітня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вироком Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 12 грудня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
неодноразово судимого, останній

раз 6
листопада 2002 року за ч. 3 ст. 185 КК

України
на п'ять років і три місяці позбавлення

волі,
звільненого 23 лютого 2006 року умовно -

достроково на один рік вісім місяців двадцять

три дні,

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк п'ять
років.

На підставі ст. 71 КК України
за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуту частину
покарання за попереднім вироком від 6 листопада 2002 року і ОСОБА_1 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років і шість
місяців.

Ухвалою апеляційного суду м.
Севастополя від 29 травня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому,
що він 12 липня 2006 року близько 14 год. 30 хв., перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння чужим майном проник у приміщення
кабінету ремонтно-експлуатаційного підприємства № 6, що на проспекті Жовтневої
революції 89 у м. Севастополі, де з жіночої сумки директора ОСОБА_2 таємно
викрав гроші в сумі 2.200 грн. Проте, при виході з кабінету був помічений
потерпілою, яка намагалася його затримати. Усвідомлюючи це, засуджений
відштовхнув її та з місця злочину втік.

У касаційній скарзі
засуджений ОСОБА_1 вказує на те, що суд необґрунтовано кваліфікував його дії за
ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки жодних дій, направлених на відкрите
викрадення майна потерпілої, він не вчиняв, а висновок суду ґрунтується на
суперечливих показаннях потерпілої, яка його обмовляє. Крім того, посилається
на неповноту досудового слідства й судового розгляду, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи. Зі змісту скарги вбачається, що засуджений
просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК
України та пом'якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні,
належно оцінених судом, і є обґрунтованим.

Так, потерпіла ОСОБА_2 як на
досудовому слідстві, так і під час судового розгляду стверджувала про те, що
бачила, як 12 липня 2006 року близько 14 год. 30 хв. засуджений виходив з її
кабінету та при цьому клав собі у кишеню гроші. Вона намагалася його затримати,
проте він її відштовхнув та вибіг з приміщення. З її сумочки було
викрадено 2.200 грн.

Свідок ОСОБА_3 підтвердила про
те, що 12 липня 2006 року вона разом з ОСОБА_2 намагалися затримати ОСОБА_1,
який викрав у потерпілої гроші у сумі 2.200 грн.

Згідно з показаннями свідка
ОСОБА_4 вона бачила, як засуджений вибігав з приміщення, а ОСОБА_2 його
наздоганяла. Після того вона викликала працівників міліції.

Ці показання повністю
узгоджуються з протоколом огляду місця події та висновком
судово-дактилоскопічної експертизи, згідно з яким відбиток пальця, вилучений
під час огляду місця від 12 липня 2006 року, залишений ОСОБА_1.

Крім того, під час проведення
впізнання від 20 липня 2006 року потерпіла ОСОБА_2 впізнала ОСОБА_1, як особу
яка з її кабінету викрала гроші у сумі 2.200 грн.

Дії ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Доводи касаційної скарги
засудженого про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 185 КК
України, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів
справи, дії ОСОБА_1 по заволодінню майном ОСОБА_2 були розпочаті як крадіжка,
але виявлені потерпілою і, незважаючи на це, продовжені засудженим з метою
заволодіння грошима. Тому його дії судом
кваліфіковані правильно.

Доводи касаційної скарги
засудженого про те, що умисел на вчинення викрадення майна потерпілої виник у
нього після того як він зайшов у її кабінет, є необґрунтованими і
спростовуються наведеними у вироку доказами, яким судом дано належну оцінку, з
чим погоджується й колегія суддів.

Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді
були встановлені й досліджені всі обставини, з'ясування яких мало істотне
значення для правильного вирішення справи.
Тому колегія суддів вважає, що доводи скарги засудженого про
однобічність та неповноту досудового слідства і судового розгляду, а також
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи також є
необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_1 призначено з
дотриманням вимог ст. 65 КК України, оскільки судом першої інстанції було
враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що обтяжують покарання,
дані про особу засудженого, і таке покарання є необхідним й достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для пом'якшення
покарання із застосуванням ст. 69 КК України, про що йдеться у касаційній
скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок при перевірці справи в касаційному порядку не виявлено.

Отже, передбачених законом підстав
для призначення даної справи до касаційного розгляду із повідомленням
зазначених у ст. 384 КПК України осіб, немає.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні
касаційної скарги ОСОБА_1, засудженого вироком Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 12 грудня 2006 року.

судді:

Паневін В.О. Коротких О.А. Гриців М.І.