АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Тернопільської

області в складі:

головуючого: Декайла П.В.

суддів: Вавріва І.З., Стадника О.Б.

з участю прокурора Бурлаки Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі
кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м.
Тернополя та захисника ОСОБА_2, в інтересах засудженого
ОСОБА_1, на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 9 листопада 2006 року, яким
засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканцяАДРЕСА_1, українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не судимого в силу
ст.89 КК України

за ч.2 ст.189
КК України до 3 років позбавлення волі.

На Підставі
ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з

випробуванням із встановленням йому іспитового строку 2 роки б місяців

Цим вироком ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 22 червня 2005 року, дізнавшись
від своїх знайомих випускниць Тернопільського ВПУ № 1 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про прояви некоректної поведінки, вчинені відносно них викладачем
училища ОСОБА_5, переслідуючи корисливі мотиви, вирішив незаконно одержати гроші
належні ОСОБА_5, шляхом вимагання цих грошей, з погрозою розголошення
відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці, погрозою насильства над
потерпілим та з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

З цією метою ОСОБА_1 того ж дня зустрівся з потерпілим
ОСОБА_5 та, погрожуючи розголосити відомості стосовно некоректної поведінки
ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4, почав вимагати у потерпілого гроші в сумі 500 дол. США. В подальшому

Справа № 11-9 Головуючий у першій інстанції: Іващгнко О.Ю.

категорія:ст. 189 ч.2 КК України Доповідач: Ваєрів І.3.

ОСОБА_1 зменшив суму коштів, які він вимагав від ОСОБА_5 до 250 дол. США,
на що останній погодився за умови, що йому буде
надано час для того щоб зібрати необхідну суму.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1
з метою незаконного отримання грошей від ОСОБА_5, в період з 22 червня 2005 року до 8 липня 2005 року двічі телефонував та намагався
зайти до потерпілого до дому, погрожуючи при цьому
насильством та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Зокрема, погрожував потерпілому „зварити його в кип'ятку"
та „здерти з нього шкіру", а також розголосити відомості про його
відношення до учнів під час навчання, які
потерпілий бажав зберегти у таємниці і відомості про
те, що він домагається своїх учнів, які потерпілий бажав зберегти у
таємниці.

Внаслідок своїх умисних дій,
ОСОБА_1 8 липня 2006 року близько 14-00
год. поблизу ВПУ № 1, що
знаходиться на проспекті Ст. Бандери, 35
в м. Тернополі, одержав від ОСОБА_5 гроші в сумі 1 000 грн., які вимагав у останнього, після чого був затриманий
працівниками міліції.

В апеляції захисник ОСОБА_2, в інтересах засудженого ОСОБА_1, не погоджуючись з кваліфікацією дій
ОСОБА_1 за ч. 2 ст.189 КК України та призначеним йому покаранням, а також
вважаючи, що висновки суду викладені у вироку, не відповідають
фактичним обставинам справи в зв'язку з чим
суд неправильно застосував кримінальний закон і призначив надто суворе
покарання, просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії засудженого на
ч.1 ст.189 КК України та пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання.

В зміненій апеляції помічник прокурора м.
Тернополя, яка приймала участь у справі, просить вирок суду
змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 на ч.1 ст.189 КК України,
мотивуючи тим, що під час досудового та судового слідства не
доведено сприйняття потерпілим погроз засудженого заподіяти йому тяжкі тілесні
ушкодження як реальні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який
підтримав подану ним апеляцію і просить
перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_1 на ч.1 ст.189 КК України; перевіривши матеріали кримінальної справи та дослідивши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що
апеляцію прокурора слід задовольнити, а апеляція захисника ОСОБА_2, в
інтересах засудженого підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок суду
про доведеність обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні
злочину ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно
перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку
відповідно до вимог ст. 67
КК України.

Суд дійшов обґрунтованого
висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
вимагання грошей у потерпіло
ОСОБА_5,

повно і всебічно
перевіривши зібрані у справі докази. У вироку з належною мотивацією наведено
достатньо доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_1 у вимаганні грошей,
зокрема - показань
самого засудженого, який як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні
визнав факт вимагання грошей у потерпілого з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці, а
також показань потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9.

Водночас
встановлені судом першої інстанції обставини події і сформульоване у вироку обвинувачення ОСОБА_1 у вимаганні майна в потерпілого
ОСОБА_5, а також
наведене судом обґрунтування юридичної кваліфікації дій винного не свідчать про
наявність в діях ОСОБА_1 ознак злочину, відповідальність за який передбачено
ч.2 ст.189 КК України.

Як вбачається з
матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 у процесі вимагання грошей у
потерпілого погрожував розголосити відомості, які останній бажав зберегти в
таємниці, а також погрожував застосувати насильство, яке відображено наступною
фразою „ну тоді тобі вили, я тобі таке зроблю, що шкіра злізить, я тебе в
кип'ятку зварю".

Відповідно до
закону дії винної особи кваліфікуються за ч.2 ст.189 КК України в тому разі,
коли вимагання було поєднане з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 25
грудня 1992 року № 12 „Про судову
практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності"
погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі
(словами, жестами, демонстрацією зброї, тощо), бажає, щоб у потерпілого
склалося враження, що якщо він буде протидіяти нападаючому або не виконає його
вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження
склалося.

Таким чином,
заподіяння тяжких тілесних ушкоджень в контексті диспозиції ч.2 ст.189 КК
України повинно узгоджуватися з реальністю погрози щодо таких наслідків.

З матеріалів
справи слідує, що ОСОБА_1 висловив погрозу в адресу потерпілого вже після того,
як останній погодився передати засудженому обумовлену ними суму коштів. При
цьому погроза зробити таке, „що шкіра злізить і зварити в кип'ятку" була
висловлена засудженим після запитання потерпілого, під час ініційованої ним з
метою запису на диктофон телефонної розмови, що з ним буде, якщо він не
передасть гроші (а. с,53). Такі обставини
висловлення погрози в адресу потерпілого, на думку колегії суддів,
свідчать про її необґрунтованість, а також про відсутність наміру у засудженого
її висловлювати, а отже і в подальшому застосовувати.

Про уявний
характер даної погрози свідчить також той факт, що потерпілий в судовому
засіданні ствердив, що реальних дій
щодо реалізації своєї погрози
відносно нього підсудний не вчиняв (а. с.220), а також те, що вона була
висловлена лише один раз за весь час спілкування потерпілого із засудженим і
лише після відповідного запитання потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_1 щодо можливих наслідків, якщо він не передасть йому гроші.

В матеріалах справи відсутні і в судовому засіданні не здобуто доказів, які
б свідчили про наявність обставин щодо реального сприйняття потерпілим
вищевказаної погрози.

Аналіз розмови між засудженим ОСОБА_1та потерпілим ОСОБА_5, яка останнім
була записана на диктофон, дає підстави колегії суддів зробити висновок, що
потерпілий після почутої погрози „зварити його в кип'ятку" залишався
спокійним та врівноваженим, продовжуючи задавати ОСОБА_1 уточнюючі питання на
предмет наступної передачі йому обумовленої ними суми грошей, що також не може
свідчити про реальність сприйняття ним висловленої в його адресу погрози.

Зважаючи на те, що потерпілий, пояснюючи реальність сприйняття погрози в
свою адресу, припускав можливість зі сторони засудженого облити його кип'ятком,
то такі уявні дії засудженого не можуть ще свідчити про можливість заподіяння
саме тяжких тілесних ушкоджень, які є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.189 КК
України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_1
слід перекваліфікувати на ч.1 ст.189 КК України, як вимога передачі чужого
майна з погрозою насильства над потерпілим та розголошення відомостей, які
потерпілий бажає зберегти в таємниці.

Що стосується призначеного судом покарання, то колегія суддів вважає, що
покарання ОСОБА_1 призначено судом відповідно до положень Загальної частини
Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст.65 КК України, з
урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про
особу винного, а також всіх обставин справи.

Визначене судом покарання у виді 3
років позбавлення волі з іспитовим строком два роки шість місяців є, на
думку колегії суддів, достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_1, в
зв'язку з чим апеляція захисника засудженого в частині пом'якшення призначеного
покарання до задоволення не підлягає.

Керуючись
ст.ст.365, 366, 367 КПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне подання помічника прокурора Тернопільського району -задовольнити.

Апеляцію
захисника ОСОБА_2, в інтересах засудженого ОСОБА_1, - задовольнити
частково.

Перекваліфікувати
дії ОСОБА_1 із ст.189 ч.2 КК України на ст.189 ч.1 КК України.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду від 9 листопада 2006 року відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.