Справа № 364/281/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/28/15 Доповідач у 2 інстанції Гайдай
Категорія 2 24.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, захисника та засудженого ОСОБА_8 на вирок Володарського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року, яким, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.3 ст.136 КК України та призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Зараховано ОСОБА_8 попереднє ув`язнення (з 03.05.2011 року по 21.05.2013 року) у строк відбування покарання і звільнено повністю від його відбування.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.06.2010 року Сквирським районним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України, звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та з покладенням обов`язку періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,

засуджено за ч.3 ст.136 КК України та призначено покарання 2 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання у виді 1 року позбавлення волі та остаточне покарання за сукупністю вироків призначено 3 роки позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 попереднє ув`язнення (з 03.05.2011 року по 03.06.2013 року) у строк відбування покарання та строк відбування призначеного покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судові витрати по 303 грн.91 коп. за проведення криміналістичної експертизи на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.
ВСТАНОВИЛА
За вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнанні винними та засуджені за те, що ввечері 30 квітня 2011 року в с. Великополовецьке Сквирського району Київської області вони зустрілися біля клубу, та домовились, що будуть йти додому разом, так як проживають неподалік один від одного. Під час розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що той має відвідати знайомого ОСОБА_10 , який хворіє. Приблизно о 00 годин 15 хвилин 01 травня 2011 року ОСОБА_7 підійшов до будинку АДРЕСА_1 , де в квартирі АДРЕСА_3 проживав ОСОБА_10 , біля під`їзду вищевказаного будинку сидів ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_11 , щоб той пропустив його пройти у під`їзд будинку, у відповідь ОСОБА_11 пригрозив йому і став підніматися на ноги. У цей момент ОСОБА_12 побачив у руках ОСОБА_11 ніж. На крик ОСОБА_7 підбіг ОСОБА_8 , якому ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_11 має ніж, попередивши його про небезпеку. ОСОБА_8 вибив з рук ОСОБА_11 ніж та відштовхнув ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_11 заспокоївся, ОСОБА_8 поклав відібраний у нього ніж в кишеню брюк ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_8 з ОСОБА_7 вирішили доставити ОСОБА_11 до знайомого ОСОБА_8 ОСОБА_13 , який в минулому працював дільничним інспектором міліції, і повідомити, що ОСОБА_11 носить при собі ніж. Коли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 підходили до повороту на вул. Кошова с. Великополовецьке ОСОБА_11 раптово вийняв з кишені ніж і мав намір нанести удар ОСОБА_8 в область шиї, внаслідок чого було пошкоджено светр, в який був одягнений ОСОБА_8 . Під час відібрання ножа ОСОБА_8 були заподіяні ушкодження на задній поверхні п`ятого пальця лівої кисті по ліктьовій поверхні. Окрім того судом доведено, що 01.05.2011 року в період часу з 00 год 15 хв. до 01 год 30 хв. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 після конфлікту з ОСОБА_11 та нанесення тілесних ушкоджень, привели останнього до ставу «Центральний» по вул. Жовтневій у с. Великополовецьке Сквирського району Київської області з метою вмити того, так як на обличчі в нього була кров, та в подальшому доставити його до колишнього дільничного інспектора міліції, в зв`язку з тим що потерпілий ОСОБА_11 їм погрожує ножем та намагався вдарити ножем ОСОБА_8 . Коли потерпілий ОСОБА_11 ввійшов у воду та вмився, вийшовши зі ставу на берег, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не втримавши рівновагу тіла впав з шести метрової бетонної греблі у воду. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , знаходячись поруч і знаючи, що потерпілий ОСОБА_11 зазнав тілесних ушкоджень, перебував в стані алкогольного сп`яніння та усвідомлюючи, що останній перебуває в небезпечному стані, а саме, на дні бетонної дамби ставу, після падіння з шестиметрової висоти на бетонне дно дамби, не поважаючи право людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному стані, залишили місце, не повідомили належних осіб і установи про перебування потерпілого в небезпечному стані. Внаслідок бездіяльності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 настала смерть ОСОБА_11 , адже він утопився. Таким чином підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили злочин, передбачений ст. 136 ч. 3 КК України, а саме, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу, або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, органами досудового розслідування, ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, але вироком Володарського районного суду Київської області від 19.11.2014 року, ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Не погоджуючись з вироком суду прокурор, захисник та засуджений ОСОБА_8 подали апеляції. Прокурор в апеляції не оспорюючи законності засудження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 136 КК України та правильності призначеного їм покарання за вказаний злочин, вважає виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, необґрунтованим, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ст. 121 ч.1, ст. 136 ч. 3 КК України, та призначити покарання згідно ст. 70 КК України 5 років позбавлення волі, визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, та призначити покарання за ст. 136 ч. 3 КК України 2 роки позбавлення волі, згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити 3 роки позбавлення волі. Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним і засудженим за ч. 3 ст. 136 КК України скасувати та постановити в цій частині виправдувальний вирок. Свою апеляцію обґрунтовує тим, що, ОСОБА_8 не знав достеменно про те, що ОСОБА_11 перебуває в небезпечному для життя стані, а також припускаючи що ОСОБА_11 може перебувати на дні дамби, намагався догукатися до потерпілого, та викликати йому допомогу, однак не мав для цього можливості, оскільки на вулиці була пізня пора доби, мобільний телефон у нього розрядився, охоронець АЗС йому не відчинив, а в селі не було жодної служби до якої можна було б звернутися особисто та покликати на допомогу. Засуджений ОСОБА_8 в апеляції просить, відповідно до ст.ст. 5, 6 п. 1, 2, ст. 334 КПК України закрити кримінальну справу. Свою апеляцію обґрунтовує тим, що вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим у зв`язку з необ`єктивністю, однобічністю та неповнотою судового розгляду. Зазначає, що суд кваліфікував його дії за ст. 136 ч. 3 КК України, як умисне уникнення від відповідальності з порятунку потерпілого при нещасному випадку і ненадання йому допомоги. Проте, в судовому засіданні та під час слідчої дії було приділено зовсім мало уваги на те, що: тіло перебувало в недоступному місці для надання допомоги; фізично він не міг врятувати життя ОСОБА_11 хоч і ризикував своїм життям обходячи не огороджену глибоку водостічну дамбу 8 метрової глибини (висоти) і не бачив вночі де знаходиться потерпілий, так як на крики він не реагував; неодноразово, він свідчив прокурору на рахунок своїх дій і говорив що шукав як повідомити правоохоронні органи, чергових на АЗС, з приводу його припущень про те, що потерпілий міг впасти в дамбу; вранці, він турбуючись за життя ОСОБА_11 поїхав до підполковника ОСОБА_13 і розповів йому про свої занепокоєння і був впевнений що він подзвонить в правоохоронні органи, але чому він цього не зробив не відомо. Зазначає, що все вищезазначене прямо вказує на однобічність, неповноту досудового та судового слідства, упередженість і зацікавленість з боку обвинувачення, фальсифікації матеріалів кримінальної справи при її дослідженні, веденні судового слідства і винесенні вироку який не відповідає фактичним обставинам справи. На апеляцію прокурора засуджений ОСОБА_8 подав заперечення в яких просить справу закрити та зняти з нього всі обвинувачення. На апеляцію засудженого ОСОБА_8 прокурор подав заперечення в яких просить повернути апеляцію засудженого до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст. 352, 354 КПК України (в редакції 1960 року). Свої заперечення обґрунтовує тим, що вказана апеляція не відповідає вимогам ст. 350 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки: апеляцію викладено російською мовою, чим порушено ст. 19 КПК України (в редакції 1960 року); апеляція ОСОБА_8 не містить, всупереч ч. 1 ст. 350 КПК України (в редакції 1960 року), зрозумілого прохання особи, яка подає апеляцію; не вказані в апеляції й підстави для скасування або зміни вироку, тобто не виконані належним чином вимоги п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України (в редакції 1960 року) щодо вказівки на те, в чому полягає незаконність вироку та доводів на її обґрунтування. На апеляцію захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 прокурор також подав заперечення в яких просить повернути апеляцію до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст. 352, 354 КПК України (в редакції 1960 року). Свої заперечення обґрунтовує тим, що апеляція всупереч ч. 2 ст. 350 КПК (в редакції 1960 року), не містить посилання на відповідні аркуші справи, а також в прохальній частині апеляції наявна пропозиція «скасувати вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_8 та постановити в цій частині виправдувальний вирок», проте, апеляційний суд не наділений такими повноваженнями згідно КПК України (в редакції 1960 року), тобто прохання особи, яка подає апеляцію (п. 5 ч. 1 ст. 350 КПК України в редакції 1960 року) сформульоване без врахування того, які рішення апеляційний суд вправі ухвалити та не ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального закону. Заслухавши доповідача, прокурора, котрий свою апеляцію підтримав, апеляції засудженого ОСОБА_8 та його захисника не підтримав, засудженого ОСОБА_8 , котрий свою апеляцію підтримав, захисника адвоката ОСОБА_6 , котрий підтримав свою апеляцію, ОСОБА_7 , котрий апеляцію прокурора не підтримав, апеляції засудженого ОСОБА_8 та його захисника підтримав, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України (в редакції 1960 р.), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирок є обґрунтованим, якщо він постановлений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно і повністю досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину, про винуватість або невинуватість підсудного у вчиненні злочину, з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Проте, як видно з матеріалів справи, суд належним чином не дослідив всіх наявних у справі доказів і не дав їм оцінки.

Так, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, суд вказав, що неможливо встановити якої тяжкості тілесні ушкодження завдано ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 , а які отримано при падінні з шестиметрової висоти, що унеможливлює встановлення причинного зв`язку між діяннями винного і шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого.

Однак, згідно висновку експерта № 40/Д від 03.06.2011 року (т. 2 а.с. 97-98), ушкодження в області голови справа та в області підбородка, правової частини обличчя, правової тім`яної кістки, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виникли внаслідок з`їжджання по бетонній стіні дамби з послідуючим ударом головою об бетонну підлогу дамби.

Рана в області лівого тім`яного бугра та синець в області лівого вуха та завушної ділянки виник від дії тупого чи тупих предмету чи предметів і нерозривно зв`язані з черепно-мозковою травмою і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя. Тобто в ліву тім`яну ділянку (внаслідок чого і виникла рана з підритим верхнім краєм в області лівого тім`яного бугра) та ліву вискову ділянки було зроблено не менше чим по одному удару (тобто мається по одній точці прикладення сили) внаслідок чого і виникла закрита черепно-мозкова травма. Перелом ребра виник від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею і відноситься до категорії тілесних пошкоджень середньої ступені важкості. Всі інші тілесні пошкодження виникли від дії тупих предметів або при падінні на такі і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, експерт у висновку вказує що враховуючи виявлені тілесні пошкодження, дані протоколу допиту ОСОБА_8 від 04.05.2011 року («Два рази я його вдарив рукою в область голови, один раз в область тулуба біля будинку по вул. Жовтневій та чотири рази вдарив рукою його на дорозі в область голови і один раз ногою в область правового плеча») та відтворення обстановки та обставин події від 05.05.2011 року, дані протоколу допиту ОСОБА_7 від 12.05.2011 року дані тілесні пошкодження могли утворитися в часі та за обставин указаних в постанові. Тобто ОСОБА_11 було нанесено не менше одного удара в область обличчя біля будинку де він ударився лівою стороною голови об стіну внаслідок чого і виникла рана в області лівого тім`яного бугра із підритим верхнім краєм та закрита черепно-мозкова травма. Далі удари наносилися на дорозі в область обличчя та ногою в область грудної клітини внаслідок чого і виник перлом 5-го ребра зліва.

Як вбачається з протоколу судового засідання (т. 8 а.с. 17-54) підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінили свої показання і показали, що ОСОБА_8 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , проте суд їх показання в цій частині оцінив критично, врахувавши інші досліджені в судовому засіданні докази і фактично визнав, що ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_11 .

Разом з тим, суд не встановив, які конкретно тілесні ушкодження спричинив ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 .

Суд, виходячи з норм КПК України (в редакції 1960 року) мав можливість за власною ініціативою викликати та допитати в судовому засіданні експерта, котрий проводив судово-медичну експертизу, а у випадках необхідності призначити експертизу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд виправдав ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України передчасно, неповно дослідивши та оцінивши докази, які є у матеріалах справи, а тому вирок залишатися в силі не може і підлягає скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді суду необхідно усунути недоліки викладені в ухвалі, окрім того, звернути увагу на обвинувачення пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 136 КК України органами досудового слідства, а саме, щодо наслідків які наступили від їх неправомірних дій і в залежності від встановленого прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 365, ст. 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурора, засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Володарського районного суду Київської області від 19 листапада 2014 року щодо, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд іншим складом суддів.

СУДДІ: