Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду від 2 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0000006 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубище Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Костопільського районного суду від 2 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджений: за ч.2 ст. 191 КК України до позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на один рік і шість місяців; за ч. 1 ст. 366 КК України до обмеження волі на строк один рік і шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк один рік. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк один рік і шість місяців, відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік та покладено обов`язки згідно ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 13 серпня 2013 року призначений на посаду ліквідатора Костопільського військового лісгоспу та виконував обов`язки директора цього лісгоспу згідно наказу виконувача обов`язків директора державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» №255 та із 31 жовтня 2013 року по 16.06.2014 р. відповідно до наказу директора державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» № 327 від 31 жовтня 2013 року обіймав посаду директора Костопільського лісгоспу.

Будучи службовою особою, на яку покладалися організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки ліквідатора (керівника) Костопільського військового лісгоспу Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» ОСОБА_5 , всупереч інтересів служби, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, 9 жовтня 2013 року в приміщенні Приватного підприємства «Нордік моторс» за адресою вул. Київська, 101 А, в м. Рівне, заволодів чужим майном - належною Костопільському військовому лісгоспу акумуляторною батарею V-0А вартістю 2322,28 грн., яку незаконно та безоплатно обернув на власну користь і до 21 лютого 2014 року використовував їїв особистих цілях.

ОСОБА_5 , будучи директором Костопільського лісгоспу Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», діючи з єдиним злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 31 жовтня 2013 року в приміщенні Костопільського лісгоспу за адресою вул. Рівненська, 70, м. Костопіль, Рівненська область, за участю механіка Костопільського лісгоспу ОСОБА_8 склав завідомо неправдивий офіційний документ - акт на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються від 31 жовтня 2013 року № 9 із завідомо неправдивими відомостями про списання в утиль акумуляторної батареї V-0А на підставі непридатності її у використанні, що повністю не відповідає дійсності, затвердив його особистим підписом, надавши статус офіційного документу.

В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання: за ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських чи організаційно розпорядчих обов`язків строком на 3 роки; за ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, що полягають у виконанні організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Згідно ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, що полягають у виконанні організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Вказує, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не врахував тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та належним чином не мотивував своє рішення у цій частині.

- обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник- адвокат ОСОБА_6 просять вирок місцевого суду скасувати і закрити кримінальне провадження. Доводять, що у кримінальному провадженні №000006, за яким був засуджений ОСОБА_5 , останній про підозру повідомлений не був, що суперечить визначеному КПК порядку притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зазначають, що викладені в обвинувальному акті дії ОСОБА_5 вказують на тимчасове запозичення акумуляторної батареї останнім для тимчасового користування з подальшим поверненням, що виключає кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 191 КК України. В обгрунтування своїх вимог зазначають, що суд невірно оцінив докази з точки зору їх допустимості, а саме: протоколу огляду речового доказу- акумуляторної батареї від 24.03.2014 р. та протоколу огляду речового доказу акта № 9 від 31.10.2013 р. Вказують, що під час судового слідства суд належним чином не перевірив і не дав належної оцінки показам ОСОБА_5 , а викладені у вироку покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідають показам, що надавалися останніми в судовому засіданні. Зазначають, що висновок суду про те, що ОСОБА_5 міг і мав можливість привласнити акумуляторну батарею грунтується на припущеннх і не підтверджується жодними доказами. Вказують, що судом проігноровано клопотання сторони захисту про витребування та дослідження в судовому засіданні книги Костопільського лісгоспу «Акти списання матеріалів за 2013 рік», що спричинило неповноту судового слідства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання: за ч.2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки; за ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, що полягають у виконанні організаційно-розпорядчих обов`язків строком на 3 роки. Згідно ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, що полягають у виконанні організаційно-розпорядчих обов`язків строком на 3 роки; пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 , які просять вирок місцевого суду скасувати і закрити кримінальне провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України прокурором не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджені всі докази обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, допитаний в ході судового розгляду судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 показав, що працює механіком Костопільського лісгоспу. В жовтні 2013 року директор лісгоспу ОСОБА_5 сказав йому поїхати в ПП «Нордік Моторс» в м. Рівне та забрати документи щодо отримання лісгоспом акумуляторної батареї. Він взяв довіреність на отримання акумуляторної батареї однак особисто акумуляторну батарею не отримував, до складу лісгоспу не відносив, на жоден із автомобілів лісгоспу не встановлював. В кінці жовтня 2013 року за вказівкою ОСОБА_5 він склав акт на списання малоцінних та швидкозношуваних предметів, куди включив акумуляторну батарею. Акумуляторну батарею йому було передано ОСОБА_5 у лютому 2014 року. Потреби у закупівлі саме такої акумуляторної батареї у лісгоспі не було і він як механік заявки про необхідність закупівлі саме такої акумуляторної батареї не давав. На службовий автомобіль «Волга» закуплена акумуляторна батарея не могла поміститися на місце, де ставиться акумулятор, оскільки є більшою за розміром.

Згідно показів свідка ОСОБА_10 - головного бухгалтера Костопільського лісгоспу, у жовтні 2013 року лісгоспом дійсно була закуплена акумуляторна батарея у ПП «Нордік Моторс». За усною вказівкою ОСОБА_5 було виготовлено платіжне доручення та оплачено вартість вказаної батареї через банк. Платіжне доручення підписувалося ОСОБА_5 . Пізніше в бухгалтерію поступив акт №9 від 31 жовтня 2013 року на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються, який є підставою для списання матеріальних цінностей із бухгалтерського обліку, який був затверджений ОСОБА_5 .

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_9 - бухгалтера Костопільського лісгоспу, в коло її службових обов`язків входить облік матеріальних цінностей лісгоспу. Згідно видаткової накладної №171 від 10 жовтня 2013 року лісгоспом отримано та поставлено на облік акумуляторну батарею V- 0А вартістю 1935 грн. 23 коп. без ПДВ., яка була закуплена у ПП «Нордік Моторс». Ця батарея рахувалася за механіком гаража ОСОБА_8 і була списана згідно акту № 9 від 31 жовтня 2013 року на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються, затвердженого ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 показав, що за наказом директора державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» у лютому 2014 року проводив службове розслідування за фактом витрачання коштів у Костопільському лісгоспі на закупівлю запчастин до автомобільної техніки. Під час розслідування було виявлено відсутність акумуляторної батареї, яка була придбана у жовтні 2013 року. Матеріально-відповідальна особа механік ОСОБА_8 із приводу відсутності такої батареї пояснив, що директор лісгоспу ОСОБА_5 поставив закуплену акумуляторну батарею свій автомобіль «Вольво». Пояснення ОСОБА_8 були долучені до матеріалів службового розслідування.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_12 , вона перебувала в складі комісії яка у лютому 2014 року проводила службове розслідування за фактом витрачання коштів у Костопільському лісгоспі на закупівлю запчастин до автомобільної техніки. З оглянутих під час перевірки бухгалтерських документів вона зробила висновок,що акумуляторну батарею списано.

Свідок ОСОБА_13 показав, що з 20 січня 2014 року виконував обов`язки директора лісгоспу замість ОСОБА_5 , який перебував на лікарняному. При цьому передачі матеріальних цінностей не було і ключів від сейфа йому не було надано. Де в цей час знаходилася акумуляторна батарея йому невідомо. Автомобіль «Волга» в цей період не їздив і знаходився в гаражі.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , який працює у Костопільському лісгоспі водієм, за ним закріплений службовий автомобіль «Волга» НОМЕР_1 . Акумуляторну батарею для встановлення на автомобіль «Волга» він не отримував та не встановлював. Акт №9 на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються від 31 жовтня 2013 року він підписував, однак, не звертав увагу про те, що в ньому написано.

Свідок ОСОБА_15 показав, що працює на посаді директора у ПП «Нордік-Моторс» - салон «Вольво» у м. Рівне. В жовтні 2013 року Костопільким лісгоспом було придбано акумуляторну батарею із салону. Він вказав, що пізнає особу, яка особисто забирала акумуляторну батарею із салону жовтні 2013 року і вказав на ОСОБА_5 . Закуплена акумуляторна батарея була видана в паперовій упаковці.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_16 , який працює на посаді прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону, 16 лютого 2014 року надійшло повідомлення про те, що під час інвентаризації було виявлено відсутність акумуляторної батареї. Під час розмови з ОСОБА_5 в приміщенні військової прокуратури, останній сказав, що акумуляторна батарея знаходиться на його автомобілі і він її поверне.

Згідно протоколу огляду речового доказу- акумуляторної батареї від 24 березня 2014 року встановлено, що на батареї наявні сліди її використання - відсутні захисні ковпачки на клемах та наявні сліди пошкоджень у вигляді подряпин на клемах (т.1 а.с. 83-84).

Відповідно до протоколу огляду від 02 квітня 2014 року речового доказу - акту № 9 від 31 жовтня 2013 року на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються, огляду вказаного документу в судому засіданні, вбачається, що він представляє собою документ, який складається із таблички. У стовбці вид операції вказано -«списання», у стовбці склад - «автогараж», у графі ділянка, об`єкт «Волга 31105 ОСОБА_14 ». Нижче у табличці наявні записи «батарея акумуляторна 1 шт. 1935,23 утиль, обслуговування». В правому верхньому куті наявний підпис біля тексту «ЗАТВЕРДЖУЮ» та поставлено дату «31 жовтня 2013 року». В кінці акту наявні підписи голови комісії ОСОБА_17 , членів комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_14 (т.1 а.с. 52-53).

Як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу, на службовому автомобілі «Волга», який належить Костопільському лісгоспу, встановлена акумуляторна батарея марки «ВЕСТА». Інших акумуляторних батарей у в автомобілі не виявлено (т.1 а.с. 63-64).

Згідно протоколу огляду від 10 квітня 2014 року оглянуто оборотну відомість. На аркушах 26, 36 вказаної відомості наявні записи про прихід та списання акумуляторної батареї 1 шт. вартістю 1935,23 із матеріально- відповідальної особи ОСОБА_8 (т.1 а.с. 221-224).

Суд вірно визнав вказані докази допустимими і такими, що вказують на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що в Костопільському лісгоспі відсутній автомобіль, на який можна було б встановити акумуляторну батарею V-0А. Разом з тим, дана акумуляторна батарея підходить до автомобіля, яким користувався обвинувачений.

З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що акумуляторну батарею обвинуваченому було передано в паперовій упаковці, проте, механіку ОСОБА_8 її було повернуто без упаковки і з слідами її використання - без захисних ковпачків на клемах та слідами пошкоджень на клемах.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , перший разом із ОСОБА_5 привезли акумуляторну батарею в лісгосп і поставили її в сейф директора лісгоспу, а в лютому 2014 року ОСОБА_5 із сейфа вийняв батарею, яку пізніше віддали механіку лісгоспу. Разом із тим, жоден з цих свідків не ствердив, що акумуляторна батарея у період із 10 жовтня 2013 року по 21 лютого 2014 року зберігалася у сейфі.

Згідно акту №9 від 31 жовтня 2013 року на списання малоцінних предметів та таких, що швидко зношуються, а саме з його тексту вбачається, що він є саме актом на списання акумуляторної батареї в утиль, а не передачі її зі складу в експлуатацію на автомобіль «Волга».

Доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що акт на списання малоцінних предметів №9 являється документом на експлуатацію акумуляторної батареї, а не на її списання є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Не можна вважати обгрунтованими доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що акумуляторну батарею ОСОБА_5 зберігав у сейфі, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000006, 23 квітня 2014 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України (а.с.1-5 т.2), а тому колегія суддів вважає, що твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження вказаного повідомлення про підозру є безпідставними та на увагу не заслуговують.

На думку колегії суддів, не можна вважати обгрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 про те, що дії ОСОБА_5 спрямовані на тимчасове запозичення акумуляторної батареї останнім для тимчасового користування з подальшим поверненням та спростовуються показами свідків, протоколами огляду речових доказів та актом на списання малоцінних предметів.

Покази свідків узгоджуються між собою та матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що протокол огляду речового доказу- акумуляторної батареї від 24.03.2014 р. та протокол огляду речового доказу акта № 9 від 31.10.2013 р. вірно взято до уваги місцевим судом як доказ вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих правопорушень як такі, що є належними та допустимими.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які фактично займалися обліком матеріальних цінностей, акумуляторна батарея V-0А дійсно була списана із бухгалтерського обліку, що на думку колегії суддів спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 щодо невідповідності викладених у вироку показів вказаних свідків показам, наданим безпосередньо в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 про те, що судом проігноровано клопотання сторони захисту про витребування та дослідження в судовому засіданні книги Костопільського лісгоспу «Акти списання матеріалів за 2013 рік», що спричинило неповноту судового слідства, на думку колегії суддів, не можна вважати такими, що заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження вказаного клопотання не містять.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк установлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Суд при призначенні покарання врахував всі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 : наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей і обґрунтовано призначив покарання зі звільненням останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків згідно п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Враховуючи особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, його вік, відсутність шкідливих наслідків від вчинення кримінального правопорушення і відсутність обставин, що обтяжують покарання місцевий суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання суд дослідив обставини, які пом`якшують покарання винного та дав їм належну оцінку, тому, з огляду на відсутність обтяжуючих обставин, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 більш суворого покаранн не заслуговують на увагу.

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.407, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Костопільського районного суду від 2 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3