Ухвала

іменем україни

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Харкова, який проживає АДРЕСА_1, раніше не судимого,

Засуджено :

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки;

за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року цей вирок залишено без змін.

За вироком ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 06 вересня 2014 року о 23.26 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував транспортним засобом «Шкода Октавія», рухаючись по просп. М. Жукова у м. Харкові зі сторони просп. Московському в напрямку вул. Танкопія зі швидкістю 100 км/год, в районі буд. №4-б грубо порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.4, 18.1, 18.4 ПДР України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5, яка переходила проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході.

Після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не зупинився, не переконався чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а залишив її в небезпеці та з місця події зник.

Через отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження потерпіла померла у лікарні.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікацію його дій, просить змінити постановлені щодо нього судові рішення. Посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить зменшити строк покарання, зазначивши, що судом не дано належної оцінки тому, що він утримує неповнолітню дитину, має батьків похилого віку, а також страждає на ряд захворювань.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги і долучені до неї копії судових рішень, судова колегія дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України в касаційному порядку засудженим не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів покарання.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, їх обставини, дані про його особу, а саме - що він ніде не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатних батьків, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. При цьому судом враховано і обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття, а також ті, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Врахувавши наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що покарання ОСОБА_4 має бути призначено у виді реального позбавлення волі в межах санкції, що входить у сукупність, більш тяжкого злочину.

Апеляційний суд, за апеляцією обвинуваченого, яка за своїм змістом та вимогами аналогічна його касаційній скарзі, перевірив вирок районного суду, залишив його без зміни, навівши відповідні обґрунтування, з якими колегія суддів погоджується.

У касаційній скарзі засудженого відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене покарання явно несправедливим.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає, а тому відсутні й підстави для відкриття касаційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8