Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/194/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0008066 за апеляційними скаргами прокурора та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, не працюючого, із середньо - спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

· 13.09.2001 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 46-1 КК України відкласти виконання покарання на 2 роки, штраф 680 грн.;

· 04.06.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 26.08.2003 умовно-достроково;

· 29.03.2004 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років звільненого 04.12.2009 по відбуттю строку покарання;

· 22.03.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 міс.;

· 19.12.2011 року Куйбишевським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 08.05.2014 умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 27 днів,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19.12.2011 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та п`ять місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 340 грн. 40 коп.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ТОВ «Стиль Д» 899 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за таких обставин.

26.09.2014, о 17 год. 10 хв. знаходячись в магазині «Простор», за адресою: м. Кіровоград, вул. В. Перспективна, 48 діючи умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно, повторно викрав парфуми «Gіvenchy Homme Blue Label», належні ТОВ «Стиль Д», вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1743 від 07.10.2014 складає 873 грн., з місця вчинення злочину із викраденим зник, спричинивши ТОВ «Стиль Д» матеріальну шкоду на загальну суму 873 грн.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження по суті прокурор відкликав подану апеляційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та застосувати до її підзахисного положення ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що судом не прийнято до уваги стан здоров`я обвинуваченого, а саме те, що він знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» з приводу залежності внаслідок вживання опіоїдів з 2011 року та має захворювання туберкульоз легенів категорії 5.1. Також зазначає, що судом не дано належної оцінки та не враховано, що її підзахисний позитивно характеризується по місцю проживанню. Разом з тим, посилається на те, що ОСОБА_9 у вчиненому щиро розкаявся, вину визнав, завдану потерпілому майнову шкоду у сумі 899 визнав повністю. У зв`язку з наведеним, вважає, що зазначені обставини вказують на підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж передбачено в санкції статті обвинувачення.

Заслухавши доповідача, у дебатах захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила вирок районного суду стосовно ОСОБА_9 змінити та застосувавши до нього положення ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, прокурора, який заперечив проти апеляційних доводів захисника та просив вирок суду залишити без змін, представника потерпілого ОСОБА_7 , яка віднесла вирішення даного питання на розсуд колегії суддів, вказавши, що цивільний позов в сумі 899 грн. обвинувачений до цього часу не відшкодував, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та ніким не оскаржено.

З огляду на викладене та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів не входить в обговорення доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та вважає, що його вина доведена повністю, а дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 районний суд відповідно до ст. 65 КК України належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Характеризуючи особу обвинуваченого судом враховано, що останній не перебуває на обліку у лікаря психіатра, а знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» з діагнозом синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів з 2011 року. Також враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я хворіє на туберкульоз легенів категорії 5.1, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, востаннє 19.12.2011 Куйбишевським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 08.05.2014 умовно-достроково, невідбутий строк покарання - 1 рік 2 місяці 27 днів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_9 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства,та призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, оскільки нове кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_9 в період умовно дострокового звільнення, суд вірно застосував вимоги ст. 71 КК України, та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання, за вказаних обставин кримінального провадження, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання.

Що стосується апеляційних доводів захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 з приводу можливості застосування до її підзахисного вимог ст. 69 КК України, то колегія судів погодитись з ними не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) обвинувачення.

Частиною 2 ст. 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року при призначенні ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції в достатній мірі враховано всі обставини кримінального провадження, а саме стан здоров`я обвинуваченого, його вік, позитивну характеристику за місцем проживання, визнавши обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений не відшкодував заподіяну кримінальним правопорушенням майнову шкоду ТОВ «Стиль Д» на суму 899 грн.

Необґрунтованими, з огляду на вище викладене, колегія суддів не визнає доводи захисника про необхідність врахування обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що своїми діями ОСОБА_9 надавав допомогу правоохоронним органам у розкритті злочину.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі кримінальні правопорушення, за які засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення в період умовно дострокового звільнення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, а тому апеляційну скаргу сторони захисту залишає без задоволення, а вирок районного суду стосовно нього - без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2