Справа № 317/1031/15-к
Провадження № 1-кп/317/139/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
адвоката: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоданилівка Якимівського району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово не працюючого, з 25 квітня 2014 року військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старшого механіка взводу зв`язку, старшого солдата, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту встановлено наступне:
відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 25 квітня 2014 року ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу у зв`язку із мобілізацією.
З того ж дня ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_1 , на посаду старшого механіка взводу зв`язку.
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Встановлено, що 06 жовтня 2014 року командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 надана відпустка строком на 10 діб з виїздом до місця проживання: АДРЕСА_1 , з терміном прибуття до військової частини 16 жовтня 2014 року.
Під час перебування у вищевказаній відпустці за межами місця проходження служби у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу.
В подальшому, 16 жовтня 2014 року діючи навмисно, всупереч вимогам чинного законодавства та покладених на нього обов`язків військової служби, старший солдат ОСОБА_5 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби не з`явився вчасно з відпустки та не прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Після виявлення відсутності старшого солдата ОСОБА_5 у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 вжитими розшуковими заходами встановити його місцезнаходження не передбачалося можливим.
За повідомленням тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_7 12 березня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомив про себе.
З пояснень ОСОБА_5 наданих у Запорізькому зональному відділенні військової служби правопорядку вбачається, що він не повернувся з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та ухилявся від військової служби до 12 березня 2015 року перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де з його слів проходив лікування на дому до 1 листопада 2014 року та після цього проводив час на власний розсуд.
При цьому, поважних причин для нез`явлення на службу та перешкод для прибуття до військової частини старший солдат ОСОБА_5 не мав. Також у зазначений період члени сім`ї ОСОБА_5 не хворіли та не помирали. Пожежі за його місцем проживання, його близьких родичів не було та обставин непереборної сили не існувало.
Протягом періоду нез`явлення на службу, старший солдат ОСОБА_5 підтверджуючих документів до командування військової частини не надавав, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтися на службу без поважних причин до 12 березня 2015 року.
Згідно висновку військово-лікарської комісії від 18 березня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 визнаний придатним для проходження військової служби.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби ).
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди було узгоджено покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_5 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, із звільненням його від відбування основного покарання строком на 1 рік з покладенням наступних обов`язків:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, а для військовослужбовців командира військової частини;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, а для військовослужбовців командира військової частини.
В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості. З наслідками її затвердження ознайомлений.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Вважає, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК та КК України.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесене до злочину середньої тяжкості, внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину шкода завдана лише державним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачений та прокурор, визначена в межах санкцій ч. 3 ст. 407 КК України, угода не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладення такої угоди судом не встановлено.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст. ст. 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч. 5 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України. Укладання угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується з призначенням судом узгодженого покарання.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено і йому зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст.476 КПК України.
Запобіжні заходи відносно ОСОБА_5 на досудовому слідстві не обиралися., речових доказів у даному кримінальному провадженні нема.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 473, 474, 476 КПК України, суд -
П Р И С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання строком на 1 рік з покладенням наступних обов`язків згідно ст. 76 КК України:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, а для військовослужбовців командира військової частини;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, а для військовослужбовців командира військової частини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суду Запорізької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1