Справа № 190/870/15-к
Провадження №1-в/190/128/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконферензв`язку клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Маньківка Черкаської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 12.08.1997 р. Маньківським районним судом Черкаської області за ст.ст. 17, 81 ч. 3, 81 ч. 3 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, 2) 28.07.1998 р. за ст.ст. 102, 43 КК України (1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 3) 28.04.2005 р. Апеляційним судом Черкаської області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 4, 9, 187 ч. 3, 185 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 296 ч. 1, 70 КК України до 15 років позбавлення волі, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
02.06.2015 р. ОСОБА_5 звернувся до П`ятихатського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, обґрунтовуючи його тим, що він відбуває покарання в П`ятихатській ВК-122 і на цей час відбув 2/3 строку призначеного покарання. Адміністрація установи штучно створює обставини, направлені на незастосування до нього пільг, заохочень, за відсутності яких відмовляє у застосуванні умовно-дострокового звільнення. Вважає, що він виправився і заслуговує на звільнення. За час відбування покарання мав стягнення, які погашені, заохочення застосовувалися у 2014 р., але вважає, що заохочення не є вирішальним для застосування ст. 81 КК України, адже за час відбування покарання він характеризується позитивно, порушень режиму утримання не допускає, належно виконує вказівки адміністрації установи.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Представник установи ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, пославшись на те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі характеризується добре, у 2014 р. двічі заохочувався, стягнення погашені у встановленому порядку, однак не довів своє виправлення.

Спостережна комісія П`ятихатської районної державної адміністрації про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила, а подала клопотання про можливість розгляду справи у його відсутність.

Вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, представника установи, пояснення засудженого, вивчивши матеріали особової справи ОСОБА_5 суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2005 р. засуджений за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 4, 9, 187 ч. 3, 185 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 296 ч. 1, 70 КК України до 15 років позбавлення волі. З 17.03.2004 р. ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі, а в П`ятихатській ВК-122 з 05.03.2008 року.

Згідно характеристики під час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122 ОСОБА_5 характеризується добре, заохочувався, стягнення погашені. На виробництві установи працевлаштований до швейного цеху, до роботи ставиться добре, контролю з боку представників адміністрації не потребує, поставлені завдання виконує і дбайливо ставиться до виробничого обладнання. До представників адміністрації ставиться ввічливо і тактовно, не конфліктний, дотримується правил взаємостосунків із засудженими, з якими підтримує дружні стосунки. ОСОБА_5 приймає участь у виховних заходах, на які реагує задовільно, робить для себе правильні висновки. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Згідно витягу з протоколу засідання адміністративної комісії П`ятихатської ВК-122 № 10 від 28.05.2015 р. ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Посилання засудженого на необхідність застосування до нього положень ст. 81 КК України через тяжкий стан здоров`я і матеріальний стан його рідних є хибним і необґрунтованим, оскільки у особовій справі відсутні будь-які документи щодо цього. При цьому суд звертає увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначене статтею 81 КК України і не передбачає звільнення від покарання за хворобою засудженого чи близьких та родичів засудженого. Питання звільнення від покарання за хворобою вирішуються відповідно до ст. 84 цього Кодексу, мають інші підстави і наслідки для такого звільнення.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки заохочення з грудня 2014 р. відсутні, відбуває покарання за злочин, віднесений відповідно до ст. 12 ч. 5 КК України до особливо тяжких злочинів, вчинений відносно малолітньої дитини з особливою жорстокістю, а також щодо особи похилого віку, тривалий час не має заохочень, готовності до самокерованої поведінки в умовах обмеженого нагляду та ізоляції не висловлює і не проявляє, вину у скоєному злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку вчинених ним діянь, тому не довів своє виправлення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1