Справа № 645/774/15-к
Провадження № 1-кп/645/233/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2015 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
Неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, студента третього курсу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України,
Протягом січня-лютого 2015 року між неповнолітнім ОСОБА_8 та його однокласницею неповнолітньою ОСОБА_9 склалися стійкі неприязні відносини, що виражались у словесних конфліктах, про вказані конфлікти ОСОБА_9 неодноразово розповідала своєму знайомому ОСОБА_7 з яким підтримувала тісні стосунки. ОСОБА_7 з метою припинення конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вирішив з`ясувати відносини з неповнолітнім ОСОБА_8 , з цією метою 06.02.2015 року, приблизно 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 не ставлячи до відома ОСОБА_9 прийшов на територію гімназії №14, розташовану за адресою: м.Харків, вул.Корчагінців, 20, побачивши неповнолітнього ОСОБА_8 неподалік від центрального входу до будівлі школи, ОСОБА_7 підійшов до нього і маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, на ґрунті особистих неприязне них відносин, діючи умисно, знаходячись обличчям до обличчя з ОСОБА_8 на відстані кроку, наніс йому три удари головою в обличчя і один удар кулаком правої руки в область чола, чим спричинив легкі тілесні ушкодження згідно висновоку експерта №279-С/15 від 12 лютого 2015 року
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України, зазначивши, що він дійсно наніс потерпілому ОСОБА_8 три удари головою в обличчя і один удар кулаком правої руки в область чола, однак, на такі дії його спровокував сам потерпілий, який ображав його подругу ОСОБА_9 , цивільний позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.
Крім визнання своєї провини самими обвинуваченими, вина ОСОБА_7 підтверджується всією сукупністю наданих та досліджених судом доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що конфлікту з ОСОБА_9 у нього не було, а лише випадково забруднив її портфель. 06.02.2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв., після закінчення уроків, він та його друзі вийшли у двір гімназії, до нього підійшов хлопець ОСОБА_9 ОСОБА_10 і знаходячись напроти нього на відстані кроку, наніс три удари головою в область переносиці і чола, і потім наніс удар кулаком правої руки в область чола.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що з кінця січня 2015 року у неї почався конфлікт з ОСОБА_8 , який ображав її, про конфлікт вона розповіла своєму другу ОСОБА_11 , однак розмовляти чи наносити тілесні пошкодження ОСОБА_8 вона не просила. 06.02.2015 року вона повернулася зі школи і батько повідомив, що ОСОБА_10 наніс тілесні пошкодження ОСОБА_8 , саму бійку вона не бачила.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що її донька ОСОБА_9 розповідала, що у неї відбувався конфлікт з ОСОБА_13 , яки ображав її доньку.
Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що у його однокласників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 склалися конфліктні відносини. 06.02.2015 року, після уроків, він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вийшли на вулицю, підійшов хлопець ОСОБА_9 - ОСОБА_10 і три рази головою вдарив в голову ОСОБА_8 , а потім наніс ще один удар кулаком в голову ОСОБА_8 .
Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 надали суду аналогічні пояснення.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що вона є класним керівником ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про їхній конфлікт їй відомо, вживала заходів до їх примирення, після 06.02.2015 року ОСОБА_8 прийшов до школи з тілесними пошкодженнями
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Висновок експерта №279-С/15 від 12 лютого 2015 року, згідно якого синці на обличчі неповнолітнього ОСОБА_8 виникли від ударної дії тупих предметів, можливо, при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту. По ступеню тяжкості це легкі тілесні ушкодження. (а.п.40-41)
Протокол проведення слідчого експерименту, в ході якого 12.02.2015 року, ОСОБА_8 продемонстрував механізм нанесення йому ударів ОСОБА_18 (а.п. 35-38).
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_18 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, доведена повністю.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставиною, яка обтяжує покарання, що передбачено ст. 67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення у відношенні малолітнього .
Розділ ХV Кримінального кодексу України передбачає особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх, які обумовлені психофізичною незавершеністю процесу формування особи неповнолітнього, що призводить до його нездатності повною мірою (на рівні психофізичного розвитку дорослої особи) усвідомлювати фактичні ознаки і суспільну небезпечність такого складного соціального явища як злочин, адекватно оцінювати свої вчинки. Виокремлення в КК норм про кримінальну відповідальність та покарання неповнолітніх відповідає принципам справедливості, гуманізму, економії кримінальної репресії.
Враховуючи обставини скоєння кримінального правопорушення суд вважає за доцільне обрати покарання у виді громадських робіт. Відповідно до ст.100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
За ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній,який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості,може бути звільнений судом від покарання,якщо буде визнано,що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_18 у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, він раніше не засуджений, розкаявся у скоєному.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_18 можливе без застосування покарання, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне звільнити ОСОБА_18 від покарання, застосувавши до неповнолітнього. примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження, тобто осудження (осуд) суспільно небезпечної поведінки неповнолітнього, вимога припинити таку поведінку під погрозою застосування більш суворих заходів відповідальності.
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_18 від покарання суд враховує також відношення обвинуваченого до вчиненого, та наслідки вчиненого злочину, мотив, мету та спосіб вчинення злочинного діяння, визначене законом покарання за вчинене протиправне діяння, характеристики на обвинуваченого. ОСОБА_18 є студентом третього курсу Електромеханічного технікуму Харківського національного університету міського господарства ім О.М. Бекетова, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, не працює. Згідно повідомлення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №20», ОСОБА_7 має деформацію грудної клітини.
Також суд враховує віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , що на думку суду значно знижує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Моральна шкода підлягає стягнення з законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки в обвинуваченого відсутнє майно та заробіток, достатні для відшкодування, тому відповідний обов`язок суд покладає на матір обвинуваченого.
В частині відшкодування майнової шкоди суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки потерпілий не довів суду наявності такої шкоди, оскільки належних доказів такої шкоди всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України суду не надано.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарем рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
В обґрунтування заподіяної матеріальної шкоди, законним представником неповнолітнього потерпілого надані копії чеків на придбання ліків, однак, не надано суду доказів, що саме ці ліки були призначені лікарем.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк п`ятдесят годин.
Звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання застосувавши до ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , як законного представника потерпілого ОСОБА_8 , 1000 грн. (тисяча гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя