Ухвала

іменем україни

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_19,

суддів: ОСОБА_20, ОСОБА_21,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_22,

за участю прокурора ОСОБА_23,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 0000136 касаційні скарги прокурора та потерпілої на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Бабчинців Чернівецького району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 громадянина України, такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Органом досудового слідства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачено у підбурюванні ОСОБА_4 до замаху на давання хабара, у вчиненні щодо неї шахрайства за попередньою змовою групою осіб, а також у зловживанні владою та службовим становищем, вчиненому працівниками правоохоронного органу за таких обставин.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи службовими особами та представниками влади, права й обов'язки яких визначено Законом України «Про міліцію», будучи згідно з п. «д» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення, 19 грудня 2012 року близько 11.55 год. на перехресті вулиць Д. Нечая та Примакова у м. Вінниці, знаходячись в салоні автомобіля марки ВАЗ-2121 (реєстр. № НОМЕР_1), умисно за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів та всупереч інтересам служби ввели в оману ОСОБА_4 щодо своїх можливостей сприяти непритягненню до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та поверненню його речей, вилучених під час проведення обшуку в гаражах, які належали останньому, хоча не мали жодного реального впливу на хід розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_6, за що отримали від ОСОБА_4, яка їм повірила, в якості хабара 7000 грн та 500 дол. CШA. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не збиралися передавати будь-кому вказані гроші в якості хабара, а хотіли заволодіти ними самі.

Виправдовуючи ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях обвинувачених відсутній склад кримінальних правопорушень, інкримінованих їм, оскільки частина зібраних у кримінальному провадженні доказів є недопустими, адже, як визначив суд, їх отримано з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У касаційних скаргах прокурор та потерпіла просять скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважають, що суд першої інстанції безпідставно відкинув докази обвинувачення і неправильно визнав деякі з них недопустимими, що залишилося поза увагою апеляційного суду, який порушив вимоги ст. 419 КПК, оскільки не дав належної вмотивованої оцінки апеляційним доводам прокурора та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційні скарги частково і просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у цьому суді, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції повинні зазначатись узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, та положення закону, якими він керувався. Також при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вищевказаного суду має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скарги визнано необгрунтованою.

Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, апеляційний суд належно не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, ухвала апеляційного суду не містить узагальнених доводів осіб, котрі подали апеляційні скарги, тобто з ухвали не убачається, в яких межах переглядалося кримінальне провадження.

Крім того, оспорюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, прокурор та представник потерпілої в апеляційних скаргах навели доводи про те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 374 КПК, оскільки не взяв до уваги доказів винуватості виправданих осіб, наданих стороною обвинувачення: показань потерпілої ОСОБА_4, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, яких було допитано безпосередньо судом, а також висновків судово-одорологічної експертизи та експертизи спеціальних хімічних речовин.

Між тим, цих доводів апеляційний суд не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстав, через які вважає їх необгрунтованими, а лише обмежився перевіркою того, чи правильно місцевий суд визнав недопустимими доказами протоколи огляду речей, місця події, а також результати аудіоконтролю ОСОБА_3

При цьому поза увагою апеляційного суду (а також місцевого) залишилося те, що визнання недопустимими доказами вказаних протоколів слідчих дій ще не свідчить про недостовірність показань потерпілої та свідків сторони обвинувачення, висновків судових експертиз. Умотивованого висновку про недопустимість цих доказів вирок та ухвала не містять.

Суди нижчих інстанцій не врахували того, що згідно з ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 94 КПК процесуальним джерелами доказів, крім іншого, є показання відповідних осіб та висновки експертів і жоден доказ не має наперед установленої сили.

У виправдувальному вироку та ухвалі всупереч вимогам ч. 1 ст. 94 КПК відсутні переконливі мотиви, чому сукупності зібраних під час судового провадження доказів винуватості виправданих недостатньо.

З протоколу огляду місця події від 19 грудня 2012 року убачається, що полімерний файл із грошима та рукавицю було знайдено і вилучено з-під автомобіля (за його межами) ОСОБА_3, для чого жодного спеціального дозволу чи згоди власника транспортного засобу законодавство України не вимагає. Чому в цій частині протокол визнано недопустимим доказом, у рішеннях судів обґрунтованих мотивів немає. А між тим, згодом у висновках відповідних експертиз було зафіксовано, що на цих грошах та на рукавиці, а також на змивах з рук ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наявний люмінофор, а на рукавиці - ще й запахові сліди, належні ОСОБА_3

Що стосується посилання у судових рішеннях на заперечення свідка ОСОБА_18, що він підписував цей протокол огляду, то від цього показання зазначеного свідка (про те, що він був запрошений як понятий і спостерігав за подіями, які відбувалися навколо автомобіля ОСОБА_3) в суді не стають недостовірними й неналежними як доказ.

Поза увагою апеляційного суду залишилося також те, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 містить істотні суперечності.

Так, у мотивувальній частині вироку місцевий суд дійшов висновку, що достатніх допустимих доказів вчинення вищевказаними особами інкримінованих їм злочинів не встановлено. Такий висновок повинен мати своїм наслідком виправдання особи у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачується (п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК). Між тим, згідно з резолютивною частиною вироку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було виправдано за відсутності складу злочину (навіть не за недоведеності наявності в діянні складу злочину).

У зв'язку з цим залишилася невизначеною остаточна підстава виправдання вказаних осіб.

Таким чином, ухвала апеляційного суду як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що вплинуло на правильність застосування і закону про кримінальну відповідальність, на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, якому під час цього розгляду належить урахувати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах (з урахуванням доводів у касаційних скаргах), і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

З урахуванням викладеного касаційні скарги підлягають лише частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

У х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілої задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21