АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/39/15 Справа № 2306/1964/12 Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

розглянула матеріали кримінальної справи за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та в їх інтересах апеляційною скаргою з доповненням адвоката ОСОБА_12 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 р., яким

ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу ст. 89 КК України

раніше не судимий,

засуджений за ст. 119 ч. 1 КК України на чотири роки п`ять місяців позбавлення волі.

За ст. 296 ч. 1 КК України ОСОБА_14 виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.

Із засудженого ОСОБА_14 стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі по 100000 грн. на кожну.

Вирішена доля речових доказів по справі.

За вироком суду ОСОБА_14 засуджений за те, що він, 15.08.2010 р., близько 03.00 год., перебуваючи на бетонному майданчику поблизу магазина «Сатурн», розташованого по вул. Корольова у с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, проявивши злочинну недбалість та не передбачивши тяжкі наслідки, наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_15 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у виді садна на верхній губі зліва, крововиливів у слизову оболонку губ зліва з розтріскуванням останньої, синців на повіках обох очей. Від нанесеного удару ОСОБА_15 втратив рівновагу та впав на бетонну плитку, отримавши тілесні ушкодження у виді: черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу в м`які покрови черепу в потиличній ділянці праворуч, перелому кісток склепіння та основи черепу в потиличній ділянці праворуч, забою головного мозку, крововиливу під оболонки останнього, а також саден в потиличній ділянці голови справа, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, після чого був доставлений до Золотоніської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 15.15 год. від отриманих травм помер.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ставлять питання про його скасування та винесення нового вироку із засудженням його за ст. 121 ч. 2 КК України.

При цьому посилаються на неповноту та однобічність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказують, що ОСОБА_14 був зроблений не поштовх в груди, а сильний удар в обличчя від чого на ньому утворилися сліди, що не може оцінюватися як необережність.

При цьому ним був порушений громадський порядок, тобто він вчинив хуліганство з особливою зухвалістю.

За наслідками ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

За поясненнями експерта ОСОБА_16 , удар був достатньої сили і потерпілий падав з прискоренням.

Суд ці обставини належним чином не виясняв і зіслався на свідків, що давали неправдиві покази, а покази свідків, що свідчили на їхню користь, до уваги не взяв.

Адвокат ОСОБА_12 , діючи в інтересах потерпілих, в апеляційній скарзі ставить питання про скасування цього судового рішення та постановлення нового, з визнанням його винним за ст. 121 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді дев`яти років позбавлення волі та за ст. 296 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді штрафу.

Також посилається на однобічність та неповноту судового розгляду.

Вказує на свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були очевидцями нанесення потерпілому ударів ОСОБА_19 та відсутність при цьому ОСОБА_20 , яку ніби за руки тягнув ОСОБА_21 .

Крім того, наносячи удар потерпілому ОСОБА_22 мав усвідомлювати можливість падіння потерпілого на бетонну плиту.

Вважає також безпідставним виправдання ОСОБА_23 по ст. 296 ч. 1 КК, оскільки дії ним вчинялися безпричинно та в громадському місті.

В доповненні до апеляції посилається на невідповідність вироку суду, згідно якого ОСОБА_24 на час вчинення злочину перебував у нетверезому стані та висновку судово-медичної експертизи, згідно якої в крові трупа ОСОБА_25 алкоголь не виявлений, що підтверджується і показами свідків.

Також має місце невідповідність формулювання викладеного у вироку у мотивувальній частині стосовно умислу на спричинення ОСОБА_26 тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, потерпілих та їх представника, підтримавших свої апеляційні скарги, засудженого та його захисників, які заперечували проти їх задоволення, прокурора, про залишення вироку без зміни та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до ст. 323 КПК 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, з обґрунтуванням тих доказів, що розглянуті в суді.

Проте перевіркою встановлено, що ці вимоги закону належним чином дотримані судом не були.

Так, визнаючи ОСОБА_14 винним у вчиненні вбивства з необережності суд у формулюванні вироку вказує, що він на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, проявивши злочинну недбалість, наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_15 .

Проте чим були викликані ці неприязні стосунки і за яких обставин це відбувалося, то про це у вироку не зазначено нічого.

За законом таке обвинувачення є неконкретним, оскільки мотив «раптово виниклі неприязні відносини» взаємно виключає «необережність».

В той же час із пояснень ОСОБА_14 як на слідстві так і в суді вбачається, що коли він підійшов до потерпілого, то той в цей час тягнув за руки ОСОБА_27 і на його заперечення стосовно цього той вдарив його, ОСОБА_14 , долонею по обличчю.

Він, в свою чергу, вдарив ОСОБА_15 лівою рукою в груди від чого той впав на бетонну плиту.

Таким чином, згідно цих показів, ними наносилися удари один одному і ОСОБА_27 в цей час перебувала біля них.

Проте згідно показів останньої в суді, ці події носили інший характер.

Вказує, що на той час ОСОБА_15 за руку її не тягнув, а лише взяв і про те, що той першим наніс удар ОСОБА_14 , не говорила.

В той же час під час допиту її в якості свідка т. 1 а.с. 45, вона вказує, що при появі біля магазину ОСОБА_14 , до нього підійшов ОСОБА_15 , замахнувся та вдарив того в область шиї.

Після цього ОСОБА_14 штовхнув потерпілого від чого той упав і більше не підводився.

Таким чином, в показах ОСОБА_27 стосовно тих подій мають місце протиріччя, які судом не були спростовані і які мають суттєве значення для правильної кваліфікації дій ОСОБА_14 .

Згідно показів свідка ОСОБА_28 , яка також там перебувала, до ОСОБА_15 підійшов ОСОБА_14 і нічого не пояснюючи, наніс йому з великою силою удар кулаком в обличчя від чого він впав. Перебувала вона в цей час від них за крок.

Про те, що удар потерпілому наніс ОСОБА_14 , нічого не пояснюючи і з великою силою, підтвердив і свідок ОСОБА_29 .

За показами свідка ОСОБА_30 , при підході її зі ОСОБА_14 до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » звідки чулися крики, тобто мав місце конфлікт.

Туди і побіг ОСОБА_14 .

Підійшовши сама туди вона побачила лежачого чоловіка, це був ОСОБА_15 .

Згідно показів свідка ОСОБА_31 сина ОСОБА_27 , він був на місці тих подій і бачив як до ОСОБА_14 першим підійшов ОСОБА_32 і вдарив його в область шиї.

Після цього той відштовхнув його від чого він, ОСОБА_15 , впав.

Таким чином, суд у вироку стосовно обставин тих подій виклав суперечливі докази, проте належного аналізу їм не дав.

При цьому мають місце покази про нанесення першим удару чи поштовху потерпілим засудженому і в той же час інші покази про безпосереднє нанесення сильного удару кулаком чи поштовху ОСОБА_14 в обличчя потерпілому.

Крім того, згідно одних показів тілесні ушкодження ним наносилися з метою захисту ОСОБА_27 , а згідно інших безпричинно.

Проте суд, виклавши ці суперечливі покази у вироку не зазначив, чому він дійшов до висновку про об`єктивність одних і таких, що не заслуговують на увагу, інших.

Цим суперечливим доказам орган досудового слідства також не дав належної оцінки і без належного аналізу пред`явив обвинувачення ОСОБА_14 за ст. 121 ч. 2 КК України.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції відносно ОСОБА_14 ВССУ в своїй ухвалі від 13.03.2014 р. зазначив, що суд не дав належної оцінки доводам ОСОБА_14 та захисника про те, що він діяв не з хуліганських мотивів.

При цьому вказав, що при новому розгляді суд повинен всебічно дослідити обставини справи і винести рішення, що відповідатиме вимогам КПК.

Проте, на думку колегії суддів, ці вказівки суду касаційної інстанції виконані не були.

Неповне з`ясування всіх обставин справи позбавляє суд апеляційної інстанції дійти до висновку про законність та обґрунтованість цього судового рішення.

Крім того, органом досудового слідства після проведення слідчих ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого.

При цьому вчинення хуліганських дій, передбачених ст. 296 КК України у вину йому не вмінялося.

В той же час, під час розгляду справи по суті, прокурор у справі 27.03.2013 р. надав суду постанову про зміну відносно ОСОБА_14 обвинувачення і вказав на додаткову кваліфікацію його дій за ст. 296 ч. 1 КК України хуліганство, тобто грубе порушення ним громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Відповідно до ст. 277 КПК 1960 року, під час судового розгляду до закінчення судового слідства, прокурор вправі змінити пред`явлене обвинувачення за умови якщо цим не будуть порушені правила про підсудність чи обов`язковість проведення досудового слідства.

Колегія суддів вважає, що постанова про зміну обвинувачення в суді прокурора не відповідає вимогам ст. 277 КПК, оскільки в даному випадку порушене право ОСОБА_14 на захист.

В разі наявності на думку прокурора в діях підсудного ознак хуліганства він зобов`язаний звернутися до суду із клопотанням про повернення справи на додаткове розслідування.

Проте цього зроблено не було, слідчі дії не проводилися і ОСОБА_14 був позбавлений права захисту від пред`явленого звинувачення.

Таким чином, залишилися неперевіреними доводи прокурора про наявність в діях підсудного ознак хуліганства.

Вказана неповнота відповідно до ст. 281 КПК є підставою для скасування вироку суду і направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування під час якого необхідно шляхом проведення відповідних слідчих дій вірно встановити фактичні обставини справи та правильно кваліфікувати дії ОСОБА_14 за умови доведеності його вини.

За таких обставин апеляційні скарги потерпілих та їх представника підлягають до задоволення частково, вирок до скасування з направленням справи прокурору для проведення додаткового розслідування.

Керуючись ст.ст. 362, 365-366 КПК України 1960 року, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та апеляційну скаргу з доповненням в їх інтересах адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду від 24.12.2014 р. відносно ОСОБА_14 скасувати і справу направити прокурору для проведення додаткового розслідування.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_14 залишити попередню підписку про невиїзд.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :