Справа № 462/9887/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/48/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0003309 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

та обвинуваченого ОСОБА_12

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_13 засуджений за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_13 тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 25 жовтня 2013 року часу його фактичного затримання.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь ОСОБА_15 2.012 грн. 73 коп. завданої матеріальної шкоди та 50.000 грн. моральної (немайнової) шкоди. В решті позову відмовлено.
Вирішено питання з речовими доказами.
Вироком суду ОСОБА_13 визнаний винуватим у тому що, він 24 жовтня 2013 року близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля входу у під`їзд АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_15 , тримаючи в руці невстановлений колото-ріжучий предмет схожий на ніж та, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, умисно наніс вказаним предметом один удар останньому в ділянку живота справа, заподіявши, згідно висновку експерта № 496/13 від 25 жовтня 2013 року, рану передньої черевної стінки справа від умовної середньої лінії та вище пупка, на висоті 106 см та від нижнього краю стопи, розташованого поперечно, довжиною 1,6 см, яка проникає в черевну порожнину, з пошкодженням правої частки печінки, стінки шлунка по малій кривизні з крововиливами у зв`язковий апарат печінки, з масивним крововиливом, об`ємом до 1.500,0 мл рідкої крові та згортків в черевній порожнині, яка утворилась від дії колото-ріжучого предмету та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Після чого ОСОБА_13 з метою доведення до кінця свого злочинного наміру, намагався нанести вказаним предметом неповнолітньому потерпілому ОСОБА_15 ще один удар у цю ж саму ділянку, однак свої злочинні дії до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки неповнолітній потерпілий ОСОБА_15 вчинив активний опір у відбитті даного удару.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_16 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та постановити новий виправдувальний у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення її підзахисним, однобічністю та неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, суд виклав у вироку обставини справи у відповідності з обвинувальним актом, які не відповідають дійсності і не підтвердилися в судовому засіданні. Зокрема, винуватість ОСОБА_13 не підтверджується показаннями свідків, які не бачили ні саму подію кримінального правопорушення, ні особи, яка вчинила його, а також не підтвердилася дослідженими в судовому засіданні документами та висновками експертів; що показаннями свідка ОСОБА_17 та інших, якими суд обґрунтовує доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не дана належна оцінка і такі не можуть бути належним доказом по справі; не зазначено, чому суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 , які не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 . Свою винуватість в інкримінованому правопорушенні ОСОБА_13 не визнає. При цьому суд не дав належної оцінки тому факту, що допитаний в судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_15 повідомив, що з обвинуваченим не був знайомий, у жодних відносинах не перебував. Так, як в момент вчинення посягання на його життя смеркалося, то обличчя нападника він не розгледів, а впізнав ОСОБА_13 , оскільки той схожий на нападника за зростом та сивим волоссям. Також обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомляв про особу, яка, на його думку, могла вчинити дане правопорушення. Вважає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження судом не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_13 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Обвинувачений ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що жодних доказів про вчинення ним будь-яких діянь, які б кваліфікувались як суспільно-небезпечне діяння, що містить склад кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним Кодексом України, слідством не надано. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що йому відома особа, яка, на його думку, могла вчинити дане кримінальне правопорушення. Просить у задоволенні заявлених цивільних позовів відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, думку його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 та його законного представника ОСОБА_14 про залишення вироку без змін, а апеляційних скарг без задоволення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження № 0003309 і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, всупереч доводам апелянтів, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_13 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, та призначив покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.
При цьому, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні зазначеного у вироку правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Заперечення ОСОБА_13 своєї вини у вчиненні згаданого кримінального правопорушення та покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_16 на недопустимість та недостовірність доказів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, які відтворюють реальну картину подій, які мали місце 24 жовтня 2013 року за участю ОСОБА_13 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 , та доводять винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Як достовірно встановлено в справі, ОСОБА_13 24 жовтня 2013 року біля 18 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля входу у під`їзд АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_15 , тримаючи в руці невстановлений колото-ріжучий предмет схожий на ніж та маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, умисно наніс вказаним предметом один удар останньому в ділянку живота справа, заподіявши тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Після чого, ОСОБА_13 з метою доведення до кінця свого злочинного наміру, намагався нанести вказаним предметом неповнолітньому потерпілому ОСОБА_15 ще один удар у цю ж саму ділянку, промовляючи: «Тєбє все одно капєц», однак свої злочинні дії до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки неповнолітній потерпілий ОСОБА_15 вчинив активний опір у відбитті даного удару.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений своєї винуватості у вчиненому не визнав. Заперечив звинувачення за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, пояснивши, що даного злочину не вчиняв, а докази його винуватості зібрані з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства; що 24 жовтня 2013 року близько 15 години пішов до знайомої ОСОБА_19 , яка мешкає по АДРЕСА_3 , підстригтись. Прийшовши до неї, остання підстригла його, трохи поспілкувалися і близько 18 години пішов до себе додому. По дорозі він ні з ким не спілкувався та не конфліктував. Крім того, вказав, що того дня був одягнений у білі кросівки, широкі сині джинси, сорочку світлого кольору та куртку темно-зеленого кольору, проте в цей день він також одягав спортивну куртку синього кольору, в якій саме з них був після 15 години він не пригадує. Пояснив, що умислу на вбивство іншої людини у нього не було та він цього не вчиняв. Цивільні позови законного представника в інтересах неповнолітнього потерпілого та прокурора в інтересах лікарні не визнає.
У сукупності з іншими зібраними у справі доказами суд першої інстанції належно оцінив такі показання ОСОБА_13 , ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності, та взяв за основу вироку показання потерпілого та свідків, які підтверджуються іншими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_17 , частково неповнолітній свідок ОСОБА_20 за участю законного представника матері ОСОБА_21 , показання яких всебічно перевірялись в судовому засіданні, чітко ствердили, що обвинувачений ОСОБА_13 є тією особою, який наніс неповнолітньому ОСОБА_15 ножове поранення, а свідки описали особу ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_22 у ході досудового слідства та в судовому засіданні вказав, що візуально знає обвинуваченого ОСОБА_13 та що 24 жовтня 2013 року у вечірню пору доби близько 18-19 години він з товаришем ОСОБА_23 ( ОСОБА_18 ) та іншими людьми сиділи у дворі біля будинку АДРЕСА_4 , де пили пиво, та бачив як пройшов знайомий ОСОБА_24 , якого він впізнав і знає, а за ним за кілька метрів молодий хлопець віком 15-16 років, тримаючись за живіт. Потерпілий кликав ОСОБА_13 , просив зупинитись, щоб поговорити, однак той відповів щось на зразок: «Когда приедут, тогда и поговорим» чи «Пусть догонят, тогда поговорим». Коли ОСОБА_13 проходив повз нього, він, ОСОБА_25 , запрошував обвинуваченого присісти і випити з ними, однак той пішов далі. Молодий хлопець сів на гойдалку, тримаючись за живіт, а потім впав. Коли він, ОСОБА_25 , з товаришем підійшли, то побачили у хлопця кров, пізніше приїхала швидка медична допомога, прийшов батько хлопця. Крім того, пояснив, що можливо обвинувачений ОСОБА_13 був в стані алкогольного сп`яніння та можливо він був одягнений у синю легку куртку і білих кросівках.
Висновки експертиз, проведених по справі, належно аргументовані, не суперечать іншим доказам по справі, а тому суд правильно поклав їх в основу обвинувального висновку.
Доводи ж апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, що даного злочину останній не вчиняв, є надуманими та недоведеним, його винуватість підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами по справі, які узгоджуються між собою і знаходяться у логічній послідовності.
Покликання в апеляційній скарзі обвинуваченого на особу, яка, на його думку, могла вчинити даний злочин, що живе по сусідству, проте прізвище такого йому невідоме , колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки такі нічим об`єктивно не підтверджені, є надуманими та недоведеними, розцінює як спосіб захисту ОСОБА_13 та з метою уникнення ним відповідальності за вчинене.
Як видно з матеріалів судового слідства, журналів судового засідання, органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому наведені захисником та обвинуваченим в апеляційних скаргах доводи про неповноту, однобічність та необ`єктивність при розслідувані справи та її розгляді в суді є необґрунтованими.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, спосіб його вчинення, особу обвинуваченого, який хоча раніше до кримінальної відповідальності не притягався, свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав; що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , судом не встановлені; що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_13 є вчинення ним правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому у вигляді 9 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування та виправдання обвинуваченого немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_26 .
Оригінал ухвали.