У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Селівона
О.Ф.,

суддів

Пивовара В.Ф.,
Скотаря А.М.,

за участю прокурора

Волошиної
Т.Г.,

захисника і засуджених

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 23 жовтня 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3 і захисників ОСОБА_5. та ОСОБА_1 на
вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 14 травня 2008 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця смт. Велика Лепетиха
Великолепетихінського району Херсонської області, раніше не судимого,

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця с. Миколаївка Великолепетихін-

ського району Херсонської області, раніше не судимого,

та

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м. Кремінна Луганської області, раніше
не судимого,

визнано винними у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, з
призначенням кожному з них покарання:

- за ч. 4 ст. 187
КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю
кожного з них;

- за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України - 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
власністю кожного з них.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_2., ОСОБА_4. та ОСОБА_3. остаточно
призначено по 13 років позбавлення волі кожному з конфіскацією всього майна,
яке є власністю кожного з них.

Прийнято
рішення щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно
з вироком ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3
визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

8 листопада 2007 року, приблизно о 17 год., ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
прийшли до знайомого ОСОБА_6 у його АДРЕСА_1, де разом вживали спиртні напої.
Під час спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вступили
між собою у змову про розбійний напад на ОСОБА_6 та його умисне вбивство з
корисливих мотивів з метою заволодіння його телевізором.

Далі на реалізацію свого спільного умислу ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по
черзі стали наносити численні удари ногами у голову, грудну клітку та живіт
ОСОБА_6, який лежав на підлозі, внаслідок чого він отримав закриту тупу травму
грудної клітки з численними переломами ребер з пошкодженням плеври, переломом
грудини лівостороннім гемотораксом (180 мл), забиттям тканини лівої легені,
крововиливами у середостіння під зовнішню оболонку серця і під плевру легенів,
що ускладнилася розвитком травматичного шоку, від яких потерпілий помер на
місці.

Після того, як ОСОБА_6 припинив подавати ознаки життя, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 заволоділи телевізором «Електрон» вартістю 200 грн. та залишили місце
злочину.

У
касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_2 зазначає, що досудове слідство у справі проведено
однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, дійсні
обставини справи та його участі у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому не
з'ясовано, його винуватість не доведено, а покарання призначено без урахування
даних про його особу та обставин, які пом'якшують покарання, і воно є занадто
суворим. Просить вирок щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії з п. п.
6, 12 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із
застосуванням ст. 69 цього Кодексу. Також посилається на істотне порушення
вимог кримінально-процесуального закону, але свої доводи в цій частині не
конкретизує;

захисник ОСОБА_5 просить вирок щодо засудженого ОСОБА_2. змінити,
перекваліфікувати його дії з п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК
України, а за ч. 4 ст. 187 цього Кодексу - виправдати. Мотивує тим, що ОСОБА_2
не мав умислу на позбавлення життя потерпілого і не вступав у змову про
розбійний напад на нього з метою заволодіння його майном, хоча і брав участь у
побитті ОСОБА_6, а стосовно заволодіння його майном, він лише допоміг ОСОБА_4.
поставити телевізор на підвіконня, але заволодів ним ОСОБА_4 самостійно.
Вважає, що винуватість ОСОБА_2. у вчинені інкримінованих йому злочинів не
доведена, а покарання йому призначено занадто суворе без урахування даних про
його особу і усіх обставин, які пом'якшують покарання;

засуджений ОСОБА_3, посилаючись на неповноту, однобічність та упередженість
досудового і судового слідства у справі, а також на порушення його права на
захист, просить вирок щодо нього змінити в частині призначеного йому покарання
і застосувати ст. 69 КК України. Вважає, що судом не були з'ясовані всі дійсні
обставини справи, що вплинуло на визначення йому міри покарання;

засуджений ОСОБА_4 і в його інтересах захисник ОСОБА_1 зазначають, що
досудове та судове слідство у справі проведено неповно, однобічно і упереджено
з порушенням права ОСОБА_4на захист та на ознайомлення з матеріалами справи у
повному обсязі в порядку ст. 218 КПК України, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а винність ОСОБА_4у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, не доведено. Вважають, що судом не встановлено роль кожного із
засуджених у вчиненні злочину. Стверджують, що ОСОБА_4 наніс лише декілька
ударів ОСОБА_6 і забрав його телевізор, а тілесні ушкодження, від яких настала
смерть потерпілого, останньому заподіяли ОСОБА_3 та ОСОБА_2, об'єднані спільним
умислом на позбавлення його життя, про який ОСОБА_4 обізнаний не був. Тому
просять за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_4виправдати і
перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст.
187 на ч. 2 ст. 186 цього Кодексу, призначивши покарання в межах санкції цієї
статті.

У запереченнях на касаційні скарги засудженого ОСОБА_4та в його інтересах
захисника ОСОБА_1 засуджений ОСОБА_2 зазначає, що їх доводи є надуманими, а
виклад ними фактичних обставин вчинених щодо ОСОБА_6 злочинів не відповідає
дійсності.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, пояснення захисника ОСОБА_1 і
засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3, які підтримали свої касаційні скарги,
думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, а вироку
апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Винність ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм злочинів
підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку
доказами, які узгоджуються між собою і яким суд надав належну оцінку.

Так, під час розгляду справи в суді ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнаючи
себе винними частково, не заперечували факту побиття ними потерпілого ОСОБА_6
При цьому вони дали аналогічні показання про те, що першим удар ліктем в
область голови ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4, від чого потерпілий упав зі стільця, а
ОСОБА_4 наніс йому кілька ударів в область грудної клітки, після чого до
ОСОБА_6, який вже лежав на підлозі, підбіг ОСОБА_2 і також наніс ногами
декілька ударів в область грудної клітки, а потім ОСОБА_3, відштовхнувши
ОСОБА_4та ОСОБА_2. в різні боки, став наносити удари ногою по тілу ОСОБА_6
Також з показань засуджених в суді убачається, що в той момент, коли ОСОБА_3
наносив удари ОСОБА_6, ОСОБА_4 за допомогою ОСОБА_2. виносив з квартири
потерпілого телевізор. Після того, як засуджені залишили квартиру ОСОБА_6,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повернулися туди на деякий час, а потім разом із ОСОБА_4.,
який чекав на них на вулиці, перевезли телевізор у гуртожиток, де усі троє
проживали. При цьому ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заперечували існування між
ними змови про розбійний напад на потерпілого ОСОБА_6 з метою заволодіння його телевізором
та умислу на його вбивство з корисливих мотивів, а також намагалися зменшити
кожен свою роль у вчиненні цих злочинів.

Такою ж є позиція засуджених та захисників, висловлена в їх касаційних
скаргах.

Проте, згідно з показаннями ОСОБА_4, даними ним під час досудового
слідства, в тому числі за участю захисника, які він підтвердив при відтворенні
обстановки та обставин події та на очних ставках з ОСОБА_3. та ОСОБА_2, він
запропонував останнім заволодіти телевізором ОСОБА_6, на що вони погодились. Далі,
коли він наносив удари ногами по тілу потерпілого, у нього відклеїлись підошви
на кросівках.

З даних протоколу огляду кросівок, вилучених у ОСОБА_4, убачається, що вони
мають пошкодження у своїх передніх частинах у виді відставання підошви від
верхніх частин в області носків, що говорить про нанесення ним не одного, а
численних ударів значної сили по тілу потерпілого.

Аналогічними з цього приводу є показання під час досудового слідства
ОСОБА_3, в тому числі дані за участю захисника, які він підтвердив при відтворенні обстановки та обставин події
та на очних ставках з ОСОБА_4. та ОСОБА_2 При цьому розповів, що ОСОБА_4 наніс
не один, а численні удари ногою ОСОБА_6, від чого у нього відклеїлись підошви
на кросівках, а коли вони залишили квартиру потерпілого, ОСОБА_2 запропонував
повернутися туди, щоб пересвідчитись, чи той ще живий, бо в такому разі може їх
видати. Тоді вони вдвох повернулися на місце події, де ОСОБА_2 стрибнув ногами
на тіло потерпілого і наніс йому декілька ударів по голові.

ОСОБА_2, будучи допитаним під час досудового слідства, в тому числі за
участю захисника, а також при відтворенні обстановки та обставин події та на
очних ставках з ОСОБА_4. та ОСОБА_3. підтвердив, що дійсно повертався з
останнім у квартиру потерпілого, якому наніс декілька ударів ногою в область
голови.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не змогли пояснити
причину, з якої змінили свої попередні показання, дані ними під час досудового
слідства, а слідчий Захаров Б.О. з цього приводу показав, що вони давали їх
добровільно, підтверджували під час відтворення обстановки і обставин поді та
на очних ставках один з одним, при цьому будь-яких недозволених методів
слідства до них не застосовувалось, що було підтверджено в суді самими
засудженими.

За таких обставин суд вірно оцінив зміну показань ОСОБА_2., ОСОБА_4та
ОСОБА_3 як спробу приховати спільний умисел і змову про розбійний напад на
ОСОБА_6 з метою заволодіння його телевізором та вбивство потерпілого з
корисливих мотивів.

Таким чином, у своїх показаннях під час досудового слідства та в суді
засуджені викривають один одного у вчиненні злочинів щодо потерпілого ОСОБА_6

З даних висновку судово-медичної експертизи убачається, що на тілі трупа
ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження в області грудної клітки з численними
переломами ребер, численні синці і садна обличчя, синці підборідної області
ліворуч, обох вушних раковин, тильної поверхні лівої кисті, передньої поверхні
обох гомілок, крововиливи у м'які тканини голови, обличчя, лівої половини шиї,
під м'які мозкові оболонки, багатоосколковий перелом кісток носа, перелом
лівого ріжка під'язикової кістки, які є прижиттєвими, тяжкими, небезпечними для
життя. Причиною смерті ОСОБА_6 виявилась закрита тупа травма грудної клітки з
численними переломами ребер з пошкодженням плеври, переломом грудини,
лівостороннім гемотораксом (180 мл), забиттям тканини лівої легені,
крововиливами у середостіння під зовнішню оболонку серця і під плевру легенів,
що ускладнилася розвитком травматичного шоку.

За показаннями в суді судово-медичного експерта Курча А.М. під час розтину
трупа ОСОБА_6 на його тілі було виявлено численні тілесні ушкодження в області
голови і грудної клітки з переломами ребер. Усі тілесні ушкодження зажиттєві,
удари наносились зі значною силою в область розташування життєво важливих
органів і є несумісними із життям. Усього потерпілому нанесено не менше 10-12
ударів в область грудей, можливо більше, і не менше 8 ударів в область голови.
Смерть потерпілого була неминучою навіть у разі своєчасного надання медичної допомоги.

Проаналізувавши ці та інші докази у справі, надавши їм оцінку у сукупності,
суд дійшов правильного висновку про те, що узгоджений та цілеспрямований
характер дій засуджених, які по черзі зі значною силою нанесли численні удари
ногами ОСОБА_6 в область розташування життєво важливих органів, заподіяли
тілесні ушкодження, несумісні із життям, та заволоділи його майном, свідчать
про існування між ними попередньої змови та єдиного умислу на позбавлення життя
потерпілого з корисливих мотивів.

Дії ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115
КК України кваліфіковано правильно.

При призначенні покарання кожному із засуджених суд відповідно до вимог ст.
65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані про особу
кожного з них та конкретні обставини справи. Підстав для пом'якшення
призначеного ОСОБА_2., ОСОБА_4. та ОСОБА_3. покарання і застосування ст. 69 КК
України не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути
підставою для зміни або скасування постановленого у даній справі вироку
апеляційного суду, не встановлено.

Посилання у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_3 на порушення під час
досудового слідства його права на захист є необґрунтованими. З матеріалів
справи убачається, що ОСОБА_3. як підозрюваному та обвинуваченому
роз'яснювались його процесуальні права, в тому числі й право мати захисника,
проте він відмовився від допомоги останнього і виявив бажання здійснювати
захист своїх інтересів протягом досудового слідства самостійно. Кримінальну
справу щодо ОСОБА_3 було порушено за ч. 2 ст. 121 КК України. Оскільки згідно з
вимогами ст. 45 КПК України участь захисника при провадженні дізнання,
досудового слідства у справах зазначеної категорії не є обов'язковою, відмову
ОСОБА_3 від участі у справі захисника було прийнято. Після порушення щодо
ОСОБА_3 кримінальної справи за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція
якої передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі і при розслідуванні
якої участь захисника є обов'язковою, ОСОБА_3. постановою органу досудового
слідства було призначено захисника - адвоката ОСОБА_7, який також здійснював
захист його інтересів під час розгляду справи в суді.

Так само після роз'яснення ОСОБА_4. його процесуальних прав як підозрюваному
органом досудового слідства було прийнято його відмову від участі у справі
захисника, оскільки він не побажав скористатися допомогою такого. Згодом для
захисту інтересів ОСОБА_4під час досудового слідства було допущено захисника -
адвоката ОСОБА_1, з якою мати ОСОБА_4уклала відповідну угоду. Отже, твердження
у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_4та в його інтересах захисника ОСОБА_1
про порушення під час досудового слідства права ОСОБА_4на захист є
безпідставними.

Стосовно доводів у скаргах ОСОБА_4та захисника ОСОБА_1 щодо обмеження їх
права на ознайомлення з матеріалами справи в порядку ст. 218 КПК України та
порушення вимог цієї статті щодо належного оформлення матеріалів, які
пред'являються для ознайомлення, то з протоколу цієї слідчої дії убачається, що
жодних зауважень з цього приводу від ОСОБА_4та його захисника під час
ознайомлення не надійшло. Клопотань про ознайомлення з матеріалами справи до
початку її розгляду в суді ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_1 за даними протоколу
судового засідання не заявляли.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні
скарги засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_4та ОСОБА_3 і захисників ОСОБА_5. та ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 14 травня 2008 року щодо ОСОБА_2,ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - без зміни.

Судді:

Селівон О.Ф. Пивовар
В.Ф. Скотарь
А.М.