Справа № 11-1156/11 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Доповідач : Марітчак Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоМарітчака Т.М.,
суддів апеляційного судуГалина В.П. та Вовка А.С.,
за участю прокурораШахрайчук Н.І.,
законного представника потерпілогоОСОБА_5,
представника потерпілогоОСОБА_6,
засудженогоОСОБА_7
та його захисниківКамянського А.І. і ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляцію захисника засудженого ОСОБА_7 -адвоката А. Камянського на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2011 року, яким -

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовозобов'язаного, працюючого охоронцем ТзОВ "Барвінок", без судимості,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 15 -п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обрану -взяття під варту.

Вироком суду встановлено строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з часу його фактичного затримання -18 грудня 2010 року, а не з часу оформлення протоколу про затримання -19 грудня 2010 року.

Цивільний позов залишено без розгляду, а долю речових доказів вирішено відповідно до вимог чинного законодавства.

Вироком суду також вирішено питання про судові витрати і стягнуто з засудженого ОСОБА_7 в користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області судові витрати за проведення експертизи в сумі 825,60 грн.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 18 грудня 2010 року близько 17.10 год. в квартирі за АДРЕСА_2, з метою помсти, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 шість ударів у різні частини тіла ножем, який приготував заздалегідь та приніс із собою, чим заподіяв потерпілому різного ступеня тілесні ушкодження у вигляді: поранення на обличчі зліва, поранення у верхній частині правого плеча, поранення по нігтьових фалангах 2, 3, 4, 5 пальців правої кисті, поранення по тильній поверхні лівої кисті, які є різаними, проходили в м'яких тканинах і кожне з них відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а також проникаюче поранення на попереку більше справа з ушкодженням правої нирки, наскрізне поранення жовчного міхура та його артерії і поранення печінки, що супроводжувалось значною внутрішньочеревною кровотечею та тяжким травматичним шоком III ступеню, проникаюче поранення на попереку по хребтовій лінії справа, в спинно-мозковий канал з ушкодженням твердої мозкової оболонки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час нанесення даних ножових ран зволікав проханнями потерпілого ОСОБА_10 не вбивати його, наносив ножем проникаючі удари, при чому повільно, надаючи потерпілому можливість рухатися, знущаючись над ним усім своїм зухвалим виглядом і поведінкою, а також говорячи "що светр - це останнє в твоєму житті, що ти бачиш", наказував йти закривати двері, при цьому продовжуючи глумитись над ним і мучити, знущатись, наносячи надалі ножові удари у життєво важливі органи безжально, таким чином усвідомлюючи, що завдає потерпілому особливі фізичні і моральні страждання.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 свого злочинного умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10, з особливою жорстокістю, до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілому вдалося вибігти з квартири та покликати на допомогу сусідів, у зв'язку з чим обвинувачений з місця вчинення злочину втік, однак цього ж дня підсудний був затриманий працівниками міліції.

В апеляції, захисник засудженого -адвокат А. Камянський просить вирок Сихівськогго районного суду м. Львова від 2 червня 2011 року частково скасувати, а ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляції, захисник покликається на те, що у момент скоєння злочину ОСОБА_7 перебував у стані тяжкого нервового розладу. Хоч експертиза не визнає це фізіологічним афектом, але його стан об'єктивно позбавляв можливості усвідомлювати, що він заподіє ножові ушкодження у життєво важливі органи.

Апелянт також зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_7 свій злочинний умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 до кінця не довів з причини, які не залежали від його волі, так як потерпілому вдалося вибігти з квартири, не заслуговують на увагу. Сам потерпілий ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 запропонував йому вийти в коридор і закрити квартиру. Якщо б ОСОБА_7 мав реальний намір позбавити життя потерпілого ОСОБА_10, то він не надав би потерпілому реальної можливості втекти з квартири. Обвинувечений ОСОБА_7 з цього приводу показав, що не мав наміру позбавляти життя потерпілому ОСОБА_10.

Крім того, вина ОСОБА_7 в тому, що він мав намір позбавити життя потерпілому ОСОБА_10 судом не доведена і побудована на припущеннях. Тому згідно ст. 62 Конституції України і Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"за № 9 від 01.11.1996 року "всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього". Зазначена стаття Конституції України і п. 19 Постанови ПВС України наголошують, що слід мати на увазі, що "на припущеннях не може ґрунтуватись обвинувачення".

На думку апелянта, поведінка ОСОБА_7 не свідчать про те, що він передбачав настання смерті потерпілого. Тому за відсутністю даних про прямий умисел на вбивство його діяння не можуть кваліфікуватися як замах на вбивство. Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 мав реальну можливість заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_10 і якщо б він до цього прагнув, то заподіяти смерть потерпілому мав усі можливості. Це переконливий доказ того, що він цього не бажав.

В діях ОСОБА_7, на думку захисника, прямий умисел на позбавлення життя не доведений і фактично відсутній, оскільки замах на умисне вбивство потерпілого з непрямим умислом неможливий. Аналіз події, яка трапилася 18 грудня 2010 року близько 17.10 год. в квартирі за АДРЕСА_2 дає підстави вважати, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15 -п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Якщо оцінювати за результатами протиправних дій, то ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ст. 121 КК України, а при визначенні міри покарання ОСОБА_7 варто врахувати його щиросердечне визнання своєї вини і сприяння розкриттю скоєного ним злочину, позитивну характеристику з місця праці і проживання.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисників А. Камянського та ОСОБА_9 про зміну оскаржуваного вироку в частині кваліфікації дій засудженого та пом'якшення призначеного судом покарання, думку прокурора та представників потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про залишення оскаржуваного вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката А. Камянського до задовольняння не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 в замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10, при обставинах зазначених у вироку суду першої інстанції, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, а сам факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не заперечується і засудженим ОСОБА_7.

Зокрема, під час встановлення умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10, суд першої інстанції правильно виходив з сукупності всіх обставин справи, прийнявши до уваги попередню поведінку винного, спосіб вчинення злочину, застосовані знаряддя, локалізацію тілесних ушкоджень та характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів, і як убачається з матеріалів справи, у момент скоєння злочину ОСОБА_7, наносячи неодноразові удари ножем в життєво важливі органи потерпілого, його поведінка при цьому свідчать про те, що він міг і повинен усвідомлювати, що може заподіяти смерть потерпілого, а тому покликання захисника в апеляції на те, що стан ОСОБА_7 об'єктивно позбавляв його можливості усвідомлювати, що він заподіє ножові ушкодження у життєво важливі органи і в нього був відсутній прямий умисел на умисне вбивство потерпілого при обтяжуючих обставинах є безпідставними. У зв'язку з чим, в задовольнянні апеляції в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст. 121 КК України необхідно відмовити.

Не заслуговує на увагу і посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 не мав наміру позбавляти життя потерпілому ОСОБА_10 і свій злочинний умисел на позбавлення життя потерпілого до кінця не довів, оскільки сам запропонував ОСОБА_10 вийти в коридор і закрити квартиру, чим дав йому реальну можливість втекти з квартири.

Кваліфікуючи дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 -п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував сукупність всіх обставин вчиненого злочину та прийшов до правильного переконання про наявність в діях засудженого складку злочину -замаху на вбивство потерпілого, вчиненого з особливою жорстокістю, оскільки вибраний ним спосіб позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10, зазначений у вироку суду першої інстанції, свідчить про наявність в діях засудженого цієї кваліфікуючої ознаки.

Зокрема, суд першої інстанції прийшовши до переконання про вчинення ОСОБА_7 замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 з особливою жорстокістю підставно покликався на те, що під час нанесення даних ножових ран засуджений зволікав проханнями потерпілого ОСОБА_10 не вбивати його, наносив ножем проникаючі удари, при чому повільно, надаючи потерпілому можливість рухатися, знущаючись над ним усім своїм зухвалим виглядом і поведінкою, а також говорячи "що светр - це останнє в твоєму житті, що ти бачиш", наказував йти закривати двері, при цьому продовжуючи глумитись над ним і мучити, знущатись, наносячи надалі ножові удари у життєво важливі органи безжально, таким чином усвідомлюючи, що завдає потерпілому особливі фізичні і моральні страждання.

Покарання засудженому ОСОБА_7, за вчинення інкримінованого йому злочину, призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості скоєного, особі засудженого та обставинам, що його пом'якшують, в тому числі і з урахуванням позитивної характеристики з його місця праці і проживання.

Саме таке покарання щодо засудженого ОСОБА_7, у виді позбавлення волі, на думку колегії суддів, є справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7.

Керуючись ст. ст. 362, 365, 374, 377 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

відмовити в задовольненні апеляції захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката А. Камянського, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 2 червня 2011 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді:

підпис підпис підпис

Марітчак Т.М. Галин В.П.. Вовк А.С.

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак