УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року

м. Київ

справа № 729/1629/25

провадження № 51-1711 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_4 ,

установив:

Як вбачається з матеріалів провадження, Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалою від 17 лютого 2026 року відмовив узадоволенні клопотання прокурора про звільнення підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 401 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні № 0002472 та повернув вказане клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 20 квітня 2026 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанціїнеобґрунтовано застосовано положення частини четвертої статті 288 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку із неможливістю застосувати вимоги абзацу 2 частини третьої статті 288 КПК до підозрюваного ОСОБА_4 , який на момент розгляду клопотання по суті не був військовослужбовцем, та відсутністю підстав для звільнення останнього, передбачених частиною п`ятою статті 401 КК.

Вказує, що оскаржувана ухвала апеляційного суду істотно порушує загальні засади кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню з огляду на порушення права підозрюваного ОСОБА_4 на доступ до правосуддя та апеляційне оскарження судового рішення, яке безпосередньо стосується реалізації його основоположних прав та свобод. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно закрив апеляційне провадження, посилаючись лише на неможливість оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, без розгляду апеляційної скарги по суті відповідно до частини шостої статті 9 КПК, що погіршило становище ОСОБА_4 .

Посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від15 жовтня 2025 року (справа № 484/3679/23).

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до статті 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення гарантується лише у випадках, визначених законом.

З касаційної скарги та копії оскаржуваних судових рішень, які містяться в матеріалах провадження, вбачається, що прокурор звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання щодо звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 401 КК та повернення цього клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Згідно з правилами частини другої статті 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

За змістом частини першої статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини другої статті 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання щодо звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 401 КК та повернення цього клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, окремому оскарженню не підлягає.

Апеляційний суд у своїй ухвалі від 20 квітня 2026 року зазначив, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке відповідно до статті 392 КПК не може бути оскаржене в апеляційному порядку окремо від остаточного рішення у справі, а апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції щодо закриття апеляційного провадження за відсутності повноважень на перегляд вказаної ухвали суду першої інстанції відповідають вимогам статей 392, 399 КПК.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про порушення доступу до суду, то Суд вважає за необхідне вказати таке.

Право на доступ до суду є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, це право не є абсолютним і може підлягати процесуальним обмеженням, якщо такі обмеження встановлені законом, переслідують легітимну мету, є пропорційними та не позбавляють особу самої суті права на суд.

Сам по собі факт неможливості окремого апеляційного чи касаційного оскарження певної категорії судових рішень не свідчить про порушення права на справедливий суд або доступу до правосуддя, оскільки відповідні процесуальні обмеження прямо встановлені законом та є передбачуваними для учасників кримінального провадження.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або порушення права на доступ до суду не встановлено.

Крім того, ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року про відмову у задоволенні клопотання щодо звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 401 КК та повернення цього клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, з якою не погоджується прокурор,не підлягає самостійному оскарженню і в касаційному порядку відповідно до статті 424 КПК.

Посилання прокурора на постанову Верховного Суду від15 жовтня 2025 року (справа № 484/3679/23) не є релевантними, оскільки у даному провадженні апеляційним судом по суті переглядався вирок суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2026 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3