Справа № 344/3108/26
Провадження № 11-сс/4808/120/26
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000094 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року клопотання слідчого задоволено, застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

З огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та доведеності наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя прийшов до висновку, що в даному конкретному випадку немає підстав для визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу слідчого судді в частині виду обраного запобіжного заходу та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або тримання під вартою з визначенням застави.

Зазначає, що обраний запобіжний захід є надмірним і таким, що не відповідає меті забезпечення кримінального провадження та особі ОСОБА_8 .

Вказує, що наведені в клопотанні доводи є непідтвердженими переконливими і допустимими доказами.

Наголошує, що в контексті застосування категорії тяжкості злочину, суд не надав оцінки тому, що даний злочин не є безпосередньо спрямованим проти життя і здоровця людини, проти основ національної безпеки, тощо і особа не мала умислу на скоєння кримінального правопорушення. Незважаючи на наслідки, які наступили та встановлену санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України суворість покарання, - необережна форма вини цього кримінального правопорушення істотно зменшує його ступінь суспільної небезпеки. Відтак, з огляду на застосування за підозру у скоєнні неумисного злочину найсуворішого виду запобіжного заходу по відношенню до підозрюваного без альтернативних заходів, вказує на очевидне порушення балансу між тяжкістю та характером інкримінованого злочину і застосованим арештом без права застави.

Звертає увагу, що суд не врахував, що підозрюваний притягується до кримінальної відповідальності вперше, одружений, має вищу освіту, характеризується по місцю свого проживання виключно позитивно, має на утриманні четверо дітей, троє з яких неповнолітні, (одна дитини важко хвора), повнолітня дочка перебуває на утриманні батьків оскільки стаціонарно навчається. Підозрюваний є підприємцем, його дружина вчитель, місцева громада обстежуючи їх житлово-побутові умови зазначає про наявність постійного житла та підсобного господарства і зразковість сім`ї. Тобто, наявні усі докази, щодо тісного соціального зв`язку підозрюваного з сім`єю та місцем свого проживання, поєднані як родинними відносинами так і формою діяльності.

Також вказує, що потерпіла самостійно подала заяву про відсутність у неї претензій до підозрюваного. Один відомий свідок, що був пасажиром під час даної дорожньо-транспортної пригоди вже допитаний, тобто ризик можливого впливу на свідків та потерпілих не суперечать наявним доказам.

Також вказує, що ризик можливого переховування підозрюваного з метою уникнення покарання, нічим не підтверджений, а випливають лише з припущень сторони обвинувачення. Після скоєного ДТП підозрюваний зупинився на місці події, пройшов медичний огляд.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та підозрюваний ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до підозрюваного домашній арешт, або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Посилання сторони захисту на відсутність повноважень у прокурора не знайшло свого підтвердження, оскільки прокурором під час апеляційного розгляду надано постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000094, яка колегією суддів оглянута і за результатами чого було встановлено, що прокурор ОСОБА_9 перебуває в групі прокурорів та має всі повноваження.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання є обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000094 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Злочин передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку з клопотанням про застосування запобіжного заходу від 17 лютого 2026 року (а.п. 1-4), протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 лютого 2026 року (а.п. 6-11), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 лютого 2026 року (а.п. 12), актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 лютого 2026 року (а.п. 13), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 лютого 2026 року (а.п. 14-16), протоколом допиту свідка від 17 лютого 2026 року (а.п. 18-19), лікарським свідоцтвом про смерть №19 від 17 лютого 2026 року (а.п. 20-21), постановою про визнання речовим доказом від 17 лютого 2026 року (а.п. 22), повідомленням про підозру від 17 лютого 2026 року (а.п. 23-24), протоколом допиту підозрюваного від 17 лютого 2026 року (а.п. 25) та іншими доказами, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

При цьому, досудове розслідування триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином врахував в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючи дані на особу підозрюваного ОСОБА_8 , його вік, те, що має вищу освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та повнолітню дитину, яка навчається; є фізичною особою-підприємцем з 06 вересня 2007 року, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є батьком багатодітної сім`ї, офіційних даних про доходи не надано, але зі слів такі становлять близько 6000 грн. в місяць.

Наведене слідчим у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, може вчинити такі дії;

- п. 3 - незаконно впливати на свідків та потерпілих, так як досудове розслідування триває, встановлюються очевидці події, злочин вчинений неподалік місця проживання підозрюваного, а тому свідками події можуть бути особи, з якими підозрюваний знайомий. Окрім цього свідком події є пасажир автомобіля ОСОБА_12 , який перебував з підозрюваним у товариських стосунках;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема враховуючи віддаленість органу досудового розслідування від місця проживання підозрюваного, а також зважаючи на те, що ОСОБА_8 зловживав алкогольними напоями, то перебуваючи на волі він може не прибувати за викликами слідчого, прокурора та суду під приводом різних обставин особистого характеру і таким чином затягувати досудове розслідування та судовий розгляд справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Стороною захисту не спростовано обставин, які вказують на наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Колегія судді вважає необґрунтованим посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 лютого 2026 року (а.п. 12) та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №6 від 16 лютого 2026 року з результатом 2,07 проміле (а.п. 13), які були повторно досліджені під час апеляційного розгляду.

В ухвалі слідчого судді зазначено належне мотивування про неможливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, проаналізовано доводи сторони захисту.

Пояснення підозрюваного в судовому засіданні апеляційного суду про те, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння на час вчинення ДТП та щодо обставин, за якими він виявився таким що був в стані сп`яніння не заслуговують до уваги, оскільки спростовуються актом огляду та висновком щодо результатів огляду на стан сп`яніння, та в цілому не впливають, як на обґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 286-1 КК України, так і на наявність ризиків які обумовили обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, ч. 1 ст. 29 Конституції України, вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , що відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання покладених на підозрюваної процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та обставину, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності ухвали слідчого судді та наявності підстав для її скасування за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000094 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5