КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/892/2026 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України
ЄУН: 755/3069/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000767, внесеному до ЄРДР 25 лютого 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Вовнянка Таращанського р-ну Київської обл., громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, не заміжньої, позбавленої батьківських прав щодо малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у місті Києві, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та їй призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

За вироком суду 25 лютого 2023 року близько 08.30 години, під час дії Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні, введеного з 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та діяв станом на 25 лютого 2023 року, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у підвальному приміщенні під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , помітила на сходах, які ведуть до входу у підвальне приміщення, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Glacial Blue», який належить ОСОБА_9 , яка виконувала прибирання у вищезазначеному підвальному приміщенні.

У цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, а саме, мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Glacial Blue», вартістю 3697 гривень 50 копійок.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , усвідомлюючи присутність ОСОБА_9 та вважаючи, що остання не спостерігає за своїм майном - мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 94 2/32GB Glacial Blue», підійшла до сходів, на яких він був розміщений, взяла до своїх рук вищевказаний мобільний телефон та почала утримувати його при собі.

У подальшому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_8 мала на меті непомітно для ОСОБА_9 залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак почула вимоги ОСОБА_9 повернути, належний її мобільний телефон.

Після чого, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її протиправні дії направлені на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, були помічені власницею мобільного телефону - ОСОБА_9 і розцінюються останньою, як відкрите викрадення майна, ОСОБА_8 не зупинила свої дії, а у неї виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, при цьому остання вже мала при собі належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Glacial Blue» вартістю 3697 гривень 50 копійок.

Доводячи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_8 вибігла з під`їзду будинку.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3697 гривень 50 копійок.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та доля речового доказу.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, неодноразово подаючи доповнення до неї, в яких висловлювала незгоду з кваліфікацією кримінального правопорушення, зазначаючи про фактичне вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; оспорювала фактичні обставини, наголошуючи на своїй невинуватості; на суворості призначеного покарання.

В остаточних доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена просила вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, виправдавши за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Водночас в обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена наголошує на тому, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 186 КК України за ознакою «в умовах воєнного стану», оскільки бойові дії не відбувалися. Окрім того, як зазначає обвинувачена, в ухвалі від 18 січня 2024 року вказано, що злочин, в якому вона обвинувачується, - крадіжка, проте потім прокурор «передумав та прописав, що це ч. 4 ст. 186 КК України». А тому, на думку обвинуваченої, ця сумнівна доказова база ні на чому не ґрунтується, здобута незаконним шляхом, наявне грубе порушення ст. 17 КПК України, а застосування місцевим судом ч. 4 ст. 186 КК України замість ч. 2 ст. 186 КК України призвело, на думку обвинуваченої, до необґрунтованого притягнення до наджорстокої відповідальності за вчинений фактично злочин. З огляду на всі обставини вчинення злочину, враховуючи той факт, що цивільний позов потерпілою не заявлений та потерпіла не має претензій до неї, вважає, що покарання за вчинений злочин не відповідає масштабу покарання.

Обвинувачена зазначає, що з вироком суду першої інстанції не згодна, оскільки було порушено її Конституційні права та права людини. Вважає, що прокурори з корисливих спонукань порушили ст. 8 Конституції України, оскільки в ухвалі від 27 лютого 2023 року «прокурором було перевірено та допущено» ухвалу, в якій прописано, що вартість телефону, який вона наче вкрала, складає 3000 грн. В ухвалі від 18 січня 2024 року вже зазначається, що моральна шкода та оцінка телефону складає 3697, 50 грн., проте не було надано документів щодо оцінка телефону, та чи має організація, яка робила оцінку, право надавати ці документи до суду; чи є в цієї організації дозвіл на це; чи оцінка проводилася зі слів потерпілої та документів купівлі-продажу цього телефону та чому не звернули увагу на те, що телефон був не новий. Також обвинувачена вважає, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки проведений на підставі фотознімків. В судовому засіданні вказаний телефон не оглядався. За таких обставин вважає, що судом не встановлено достатніх доказів для доведення її винуватості.

Також обвинувачена зазначила про наявність істотних суперечностей в показаннях потерпілої та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки останній підтвердив, що не чув, щоб потерпіла звала її. При цьому судом показання ОСОБА_11 визнані правдивими та такими, що узгоджуються з іншими доказами.

Потерпіла, яка протягом всього апеляційного розгляду повідомлялась про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

З огляду на позицію учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутність потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченої на підтримку поданої апеляційної скарги з останніми доповненнями та яка просила пом`якшити їй покарання, наголошуючи, що їй призначили таке ж покарання, яке призначають іншим за вбивство; захисника, яка підтримала позицію обвинуваченої; прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданої з доповненнями апеляційної скарги обвинуваченої, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданої з доповненнями апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК Українивизначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, під час судового розгляду обвинувачена свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні не визнала та показала суду, що вона раніше була судима за злочин, який не вчиняла, вона позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей, двома її дітьми опікується мама, вони проживають зараз за кордоном, а сама маленька дитина під опікою свекрухи у м. Славутич. Вона проживала в різних місцях, постійного місця проживання у неї немає. Тривалий час вона знайома зі ОСОБА_11 . Ввечері 24 лютого 2023 року вони вживали спиртні напої, а зранку вона, мабуть, не пила, у неї був день народження. Вони прийшли у гості до знайомої ОСОБА_11 , яка проживає на шостому поверсі у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 . На той час не було електроенергії, у під`їзді було відсутнє освітлення та не працював ліфт, тому вона залишила пакети зі своїми речами на сходах у підвал. Вона і раніше там залишала свої речі. У гості вона не потрапила, бо їм не відкрили двері. Коли вона спустилася донизу, то виявила відсутність своїх речей. Вона накричала на прибиральницю, але та сказала, що вона прибирає за проханням мешканців і що викинула увесь мотлох з під`їзду. Вона ( ОСОБА_12 ) пішла до сміттєвих баків і побачила там свої речі, але вирішила їх зі смітника вже не діставати. Вона зрозуміла, що пропав її мобільний телефон, дуже розстроїлася. Після чого вона пішла від будинку, зайшла у якесь кафе, де вживала алкогольні напої. Потім вирішила поїхати на метро, саме біля станції метро «Лівобережна» її затримали працівники поліції. Вона була шокована тим, що ОСОБА_11 звинуватив її у грабунку потерпілої. Вона мобільного телефону потерпілої не забирала. Мобільний телефон у потерпілої забрав ОСОБА_11 , але коли, вона не бачила, і одразу про це не знала. ОСОБА_11 кудись пішов окремо. Потерпіла дає неправдиві покази, оговорює її. Також її оговорюють свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 . Мабуть ОСОБА_11 усім заплатив гроші, щоб вони брехали. Вона не може знаходитися в тюрмі, не може перебувати серед контингенту, який там знаходиться, вона нормальна людина і повинна бути на волі. Просить її виправдати.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 , надаючи різні пояснення щодо обставин кримінального правопорушення, зазначала й про те, що в під`їзді разом з її речами зник і належний їй мобільний телефон, через який вона підтримувала зв`язок з матір`ю та дітьми. Побачивши телефон на сходах, вона думала, що це її телефон. Вона не чула, щоб потерпіла її кликала.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків, згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку,у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_9 , яка була двічі допитаною під час судового розгляду за клопотаннями захисників, встановлено, що вона раніше знала обвинувачену та її товариша, свідка ОСОБА_11 , які періодично проживали в підвалі під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 . Вона ( ОСОБА_9 ) працює прибиральницею у цьому під`їзді, тому неодноразово їх бачила та знала їх імена. Вони були не єдині, хто у холодну пору року приходили переночувати та погрітися у під`їзді та підвалі будинку. Крім того, безхатьки постійно залишали різні брудні речі, мотлох, недопалки цигарок тощо. Мешканці були незадоволені таким сусідством, постійно її просили ретельно прибирати у під`їзді та усе викидати у сміття. 25 лютого 2023 року на сходах до підвалу знову лежали брудні пакети з мотлохом, хазяйка квартири з 4 поверху сказала їй викинути ці речі у смітник. Вона виконала прохання та прибиралася біля підвалу. У той час у під їзді не було світла, тому вона дістала свій мобільний телефон, включила ліхтарик, поклала мобільний телефон на другу чи третю сходинку так, щоб він їй освічував вхід до підвалу. У цей час по сходам йшла ОСОБА_8 . Вона бачила, як ОСОБА_8 нахилилася до її мобільного телефону, після чого одразу перестав горіти ліхтар. Вона зрозуміла, що ОСОБА_8 забрала її мобільний телефон. Поруч більше нікого не було. Вона закричала: « ОСОБА_15! Віддай мій мобільний телефон!», але ОСОБА_8 нічого не відповіла та почала тікати. Вона наздогнала ОСОБА_8 та схопила її за речі, прижала до стіни та знову вимагала повернути мобільний телефон, однак, остання вирвалася та побігла до дверей на вихід з під`їзду, де її чекав ОСОБА_11 . Коли вона ( ОСОБА_9 ) вийшла з під`їзду, то бачила як ОСОБА_8 та ОСОБА_11 швидким шагом йшли вздовж будинку. Вона кричала, просила викликати поліцію, вийшли сусіди. Приблизно через пів години приїхали працівники поліції разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Працівникам поліції вона ще раз описала свій мобільний телефон, повідомила, що на ньому немає паролю, а також попросила доньку зателефонувати на її номер. Таким чином працівники поліції впевнилися, що у затриманих саме її мобільний телефон. Потім вони усі поїхали до відділку поліції, де її опитували, проводили впізнання, тощо. Вона не розуміє, чому ОСОБА_8 не визнає своєї вини та вказує, що вона оговорює ОСОБА_8 , кажучи, що вона дає неправдиві покази.

За змістом показань свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції він довгий час знає ОСОБА_8 . Він доволі часто приходив до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , оскільки там на 6 поверсі проживала його знайома. У той день він з ОСОБА_8 зранку прийшли до під`їзду. ОСОБА_8 залишила біля підвалу пакети з речами, і вони пішли на пляж. Коли вони повернулися, то він пішов до знайомої, оскільки він до неї завжди ходив один, а ОСОБА_8 залишилася знизу, та повідомила, що зникли її речі. Через деякий час він спустився на перший поверх. ОСОБА_8 була біля сходів, після чого вони разом вийшли на вулицю. У дворі ОСОБА_8 повідомила, що шукає свій мобільний телефон, і одна повернулася за телефоном у під`їзд. Через деякий час ОСОБА_8 вийшла з під`їзду, дала йому мобільний телефон потримати, він був впевнений, що це її мобільний телефон. Вони одразу пішли від будинку, при цьому він не чув, щоб хтось їм кричав. Вони пішки прийшли до станції метро «Лівобережна», де він відійшов придбати цигарки, а коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_8 затримана працівниками поліції. Коли він підійшов, то працівники поліції запитали, чи є у нього чужий мобільний телефон. Він одразу повідомив, що у нього є мобільний телефон ОСОБА_8 та показав його працівникам поліції. У цей час він несподівано почув, як ОСОБА_8 повідомила працівникам поліції, що це він викрав у потерпілої мобільний телефон. Потім вона вимагала, щоб він підтвердив своє кохання до неї, а саме, якщо її кохає, то повинен узяти на себе її провину та сказати, що саме він вчинив крадіжку. Він відмовився. ОСОБА_8 кричала, погрожувала, вимагала, щоб він її спас. Потім вона працівникам поліції пояснювала, що забрала мобільний телефон по його вказівці, під страхом побиття. Він був «у шоці» від почутого. Вони разом з працівниками поліції приїхали до під`їзду, де ОСОБА_8 вчинила злочин. Там у нього вилучили мобільний телефон, потерпіла впізнала свій мобільний телефон та сказала, що його забрала ОСОБА_8 . Потім усі поїхали до відділу поліції. ОСОБА_8 вимагала, щоб він узяв її провину на себе. Вже коли вона була затримана, то йому погрожував її брат та вимагав, що б він пішов і дав покази на себе.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 вона проживає у 3 під їзді будинку АДРЕСА_2 . Вікна квартири виходять на вихід з під`їзду над козирком. Зранку вона збиралася на роботу та перебувала на кухні, де почула крики у під`їзді. Коли вона підійшла до дверей тамбура, то почула як їх двірник-прибиральниця ОСОБА_9 у під їзді кричала: «ОСОБА_15 віддай телефон!». Потім потерпіла кричала, що у неї забрали мобільний телефон, просила викликати поліцію. Вона ( ОСОБА_10 ) почала телефонувати у поліцію, підійшла до вікна на кухні та побачила, що неподалік від під`їзду стоїть ОСОБА_11 , а до нього підходить ОСОБА_8 у білому пальто, після чого вони разом пішли вздовж будинку. Вона ( ОСОБА_10 ) вийшла на вулицю, де вже були інші сусіди. Потерпіла розповіла, що ОСОБА_8 забрала у неї мобільний телефон, що вона схопила ОСОБА_8 , прижала до стінки та просила повернути телефон, але ОСОБА_8 її відштовхнула та втекла. Вона ( ОСОБА_10 ) наглядно знала і ОСОБА_11 , і ОСОБА_8 , знала як їх зовуть, бо вони приходили до жінки на 6 поверх, постійно залишали якісь речі у підвалі. Як наставали холоди, до них у під`їзд приходило ночувати і погрітися багато місцевих безхатьків, постійно були недопалки, якість речі, торби, тому мешканці будинку постійно просили прибиральницю там прибирати та усе викидати.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_13 25 лютого 2023 року він знаходився на чергуванні, отримавши повідомлення про вчинення грабежу двірника у будинку АДРЕСА_2 та прикмети особи, яка це вчинила, а саме, що жінка у білому пальто забрала мобільний телефон у червоному чохлі, і з чоловіком пішла у напрямку метро, він із напарником на службовому автомобілі опрацьовували місцевість. У районі станції метро «Лівобережна» вони побачили жінку у білому пальто, яка була брудна, неохайно одягнута, мала синець під оком, від неї відчувався різкий запах алкоголю. Вони зупинили цю жінку, якою, як з`ясувалось, була ОСОБА_8 . Вони запитали, де знаходиться її супутник, на що вона повідомила, що він відійшов. Згодом прийшов ОСОБА_11 , його попросили відкрити сумочку. Він відчинив сумку та показав, що у нього є чужий мобільний телефон, який за зовнішнім виглядом був схожий за прикметами на мобільний телефон потерпілої. Вони телефон не брали у руки, а тільки подивилися зовні та викликали слідчо-оперативну групу. У цій місцевості багато ломбардів, тому ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до метро і прийшли. Вони на службовому автомобілі повезли затриманих на місце події. Там потерпіла одразу впізнала жінку та свій мобільний телефон. ОСОБА_11 був засмучений, казав, що у ОСОБА_8 сьогодні день народження, також повідомив, що саме вона забрала мобільний телефон. ОСОБА_8 була в стані алкогольного сп`яніння та розстроєна. З потерпілою та затриманими працювала слідча-оперативна група, потім вони усі поїхали до відділку поліції.

.

Стороною обвинувачення на доведення винуватості обвинуваченої у вчиненні злочину надані письмові докази, які досліджені судом першої інстанції, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25 лютого 2023 року, за змістом якого ст. о/у ВКП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві прийняв заяву від ОСОБА_9 про те, що 25 лютого 2023 року близько 08.30 год. малознайома жінка на ім`я ОСОБА_15 , знаходячись у 3-му під`їзді буд. АДРЕСА_3 , відкрито без застосування насильства заволоділа мобільним телефоном «Redmi», синього кольору, вартістю приблизно 4000 гривень, (ас.183 т.1);

- протокол огляду місця події від 25 лютого 2023 року та ілюстрована таблиця до нього, згідно з даними якого місцем проведення огляду є асфальтована ділянка місцевості, що розміщена за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, 24-г. На вказаній ділянці місцевості встановлено громадянина, який представився як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому на запитання, чи має при собі речі, що йому не належать, вказаний громадянин відповів: «Так», та добровільно без примусу надав для огляду та вилучення працівникам поліції у присутності двох понятих мобільний телефон марки «Redmi», моделі Н2005С3LG, IMEIl: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 , який вилучений до спецпакету № ICR 0024889. Крім того, вказаний громадянин пояснив, що цей телефон йому дала його дівчина ОСОБА_15 після того, як вкрала у прибиральниці будинку за адресою: АДРЕСА_2, (ас.184-189 т.1);

- протокол огляду предмету від 25 лютого 2023 року, відповідно до змісту якого слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 із застосування технічних засобів фіксації -фотокамери «Canon» та персонального комп`ютера типу ноутбук марки «НР» 450 GB, операційна система WINDOWS, провела огляд мобільного телефону, що був виявлений та вилучений протоколом огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, 24-Г 25 лютого 2023 у період часу з 12.06 год. по 12.12 год. та поміщений до спецпакету ICR0024889. Під час огляду предметів розпаковано спеціальний пакет ICR0024889 та оглянуто мобільний телефон. Візуально оглянувши вилучений мобільний телефон, встановлено, що марка мобільного телефону - «Xiaomi Redmi 9А 2/32GB Glacial Blue», колір кришки заднього корпусу синій. З лівої сторони телефону зверху міститься слот для поміщення сім-карток та картки пам`яті. Зображено на малюнку № 3- № 9. Від`єднавши вказаний слот від телефону за допомогою звичайної канцелярської скріпки, встановлено, що в слот не поміщено сім-картки мобільного оператора. З правої сторони мобільного телефону - «Хіаоmі Redmi 9А 2/3 2GB Glacial Blue», колір синій, зверху розташовані дві клавіши, з яких верхня відповідає за регулювання гучності мобільного телефону, нижня відповідає за увімкнення та вимкнення, а також за блокування та розблокування дисплею мобільного телефону. На задній панелі мобільного телефону, що оглядається, розміщено фото- відеокамеру із фотоспалахом та зазначено заводським гравіюванням слова, символи та словосполучення: «3 MП CAMERA». Також по середині задньої панелі мобільного телефону, що оглядається, розміщено інформаційну наклейку білого кольору, на якій зазначено заводським гравіюванням слова, символи та словосполучення: «Model: M2006C3LG, Хіаоті Communications Co., Ltd., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_4 , Manufacturer postal address: №019, 9th Floor, Building 6, 33 XT'ergi Middle Road, Haidian District, Beijing, China, 100085. To protect your consumer rights, please keep this label intacto. Made in China». Натиснувши та утримуючи клавішу увімкнення мобільного телефону, що розташована на правій стороні мобільного телефону, він увімкнувся, та завантажилась операційна система «Android», вводу додаткових паролів та графічних ключів не потребує. Після цього на екрані зазначено головне меню телефону з мобільними програмами: - Галерея; Google Play; Messendger; Настройки; YouTube; Телефон (ярлик білого кольору, на якому зображено трубку від телефону); Повідомлення (ярлик синього кольору, на якому зображено хмарку із трьома крапками); Інтернет (ярлик фіолетового кольору, на якому зображено планету); Звукозапись (ярлик червоного кольору, на якому зображено радіохвилі); Камера (ярлик червоного кольору, на якому зображено фотокамеру) та інші, що зображені на фото № 10, та позначка батареї «86%», час «17:02». У подальшому, натиснувши на мобільну програму «Галерея», отримано доступ до фото, які знаходяться на мобільному телефоні, що оглядається. У подальшому, натиснувши на програму «Телефон» (ярлик білого кольору, на якому зображено трубку від телефону), отримано доступ до вхідних та вихідних дзвінків, які знаходяться на мобільному телефоні, що оглядається. На даному етапі огляд речей, що відповідно протоколу огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, 24-Г, 25 лютого 2023 року завершений. Мобільний телефон поміщається до сейф пакету KIV 1102562 та опечатується (ас.190-196 т. 1,);

- постанова про визнання та приєднання речових доказів від 25 лютого 2023 року, за змістом якої мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Glacial Blue» «Mode:M2006C3LG, Хіаоmі Communications Co., Ltd» IMEIl: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , синього кольору - визнано речовим доказом, та передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 (ас.197-198 т. 1);

- розписка потерпілої ОСОБА_9 від 25 лютого 2023 року про те, що вона отримала від слідчого мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Glacial Blue», синього кольору, IMEIl: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 та зобов`язується його зберігати до вирішення справи по суті (ас. 199 т.1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 лютого 2023 року та додатку до нього, відповідно до даних якого 26 лютого 2023 у період часу з 15.15 год. до 15.25 год. у приміщенні Дніпровського УП ГУНП в м. Києві слідчою Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 у кримінальному провадженні № 0000767 від 25 лютого 2023 року у присутності двох понятих проведено пред`явлення для впізнання фотознімків громадянки за участю потерпілої ОСОБА_9 . На запитання слідчої до потерпілої, чи впізнає остання когось з осіб, зображених на фотознімках громадян, потерпіла повідомила, що впізнає особу, зображену на фотознімку № 2. Згідно з матеріалами кримінального провадження № 0000767 від 25 лютого 2023 року на фотознімку під номером «2» зображена ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас. 200-203 т.1);

- висновок судово-товарознавчої експертизи № 1036/23 від 1 березня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки «Хіаоmі Redmi 9А 2/32 GB Glacial Blue» «Mode:M2006C3LG, Хіаоmі Communications Co., Ltd»., ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_4 , синього кольору, бувшого у використанні, з урахуванням зносу, станом на 25 лютого 2023 року, могла становити 3697,50 гривень (три тисячі шістсот дев`яносто сім гривень 50 копійок) (ас. 208-213 т.1);

- постанова про уточнення відомостей (даних) у кримінальному провадженні від 25 лютого 2023 року, за змістом якої визнано вірними анкетними даними ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас. 214 т. 1);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25 лютого 2023 року, та фотознимків до нього, за змістом якого старша слідча СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_17 25 лютого 2023 року о 12 годині 00 хвилин затримала ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України (ас. 215-219 т.2).

Суд акцентував увагу, що будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції, врахувавши положення КПК України, визнав твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , такими, що не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються сукупністю зібраних та досліджених під час судового розгляду цього кримінального провадження вищенаведених доказів.

При цьому судом враховано, що потерпіла детально та послідовно розповіла, за яких обставин та у який спосіб обвинувачена ОСОБА_8 відкрито заволоділа її мобільним телефоном; як вона просила ОСОБА_8 повернути мобільний телефон; що на час вчинення кримінального правопорушення у під`їзді будинку вони були тільки удвох, що ліхтар на мобільному телефоні, який освітлював потерпілій місцевість, перестав горіти саме у той час, коли обвинувачена підняла з підлоги мобільний телефон потеплілої.

Також судом враховані показання свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що вона стояла біля вхідної двері у тамбур біля квартири та чула, як потерпіла у під`їзді кричала: «ОСОБА_15, поверни телефон!». Коли вона у цей час подивилася у вікно, то ОСОБА_11 знаходився на вулиці, стояв на достатній відстані від під`їзду, а ОСОБА_8 одна вийшла з під`їзду, підійшла до ОСОБА_11 , після чого вони разом пішли вздовж будинку.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що фактично обвинувачена нічого не відповідала потерпілій, не казала, що телефон вона не брала, не залишилася з потерпілою, а вирвалася з рук потерпілої та втекла на вулицю. І вже через кроткий проміжок часу була затримана зі ОСОБА_11 .

Судом визнані правдивими та достовірними показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , та під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б ставили під сумнів такі показання.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати неправдивими показання свідка ОСОБА_11 , оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, свідків та сукупністю зібраних і досліджених під час судового розгляду доказів.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Колегія суддів враховує, що під час судового розгляду прокурор просив виключити з обвинувачення ОСОБА_8 , як помилково пред`явлену, кваліфікуючу ознаку вчинення кримінального правопорушення повторно.

Перевіривши доводи прокурора, суд дійшов висновку, про виключення з обвинувачення ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки повторність, оскільки ОСОБА_8 була засуджена 23 листопада 2020 року вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч.1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 24 грудня 2020 року. Це покарання ОСОБА_8 не відбувала, однак, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Частина 2 ст. 90 КК України передбачає, що якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченню строків давності погашення вироку, якщо давність виконання вироку не переривалася. Згідно з даними відповіді Шевченківського районного відділу Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, ОСОБА_8 не відбула покарання у виді громадських робіт, не з`являлася до Шевченківського районного відділу Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області та не була ознайомлена з порядком відбування покарання, будь-яких заходів щодо виконання вироку не вживалося.

Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, і її дії необхідно кваліфікувати за ч.4 ст. 186 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що, всупереч доводів апеляційної скарги з доповненнями, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин, доводиться повністю сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, і будь-яких обставин на спростування такого висновку стороною захисту не надано.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що під час апеляційного розгляду обвинувачена неодноразово змінювала свою позицію щодо причетності до вчинення вказаного злочину, наголошуючи як на непричетності до вказаного злочину, так і на неправильній кваліфікації її дій. На думку колегії суддів, така позиція обвинуваченої, яка усвідомила вид і розмір покарання, яке їй призначено оскаржуваним вироком, направлена на пом`якшення своєї участі за вчинений злочин.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що дії ОСОБА_8 , розпочаті як крадіжка, були виявлені потерпілою, яка застосовувала заходи для повернення викраденого у неї майна - телефону.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Таким чином, доводи сторони захисту про безпідставність кваліфікації дій обвинуваченої як грабіж, не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що суд необґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 186 КК України за ознакою «в умовах воєнного стану», оскільки бойові дії не відбувалися, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними.

24 лютого 2022 року Україна зазнала чергового акту збройної агресії з боку Російської Федерації. Відбулось широкомасштабне вторгнення в Україну збройних сил Росії, що триває і досі.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, відповідно до якого запроваджено заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 3 березня 2022 року посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до таких змін диспозиція ч. 4 ст. 186 КК України доповнена кваліфікуючими ознаками - вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Питання застосування такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану» було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 15 січня 2024 року (справа № 722/594/22, провадження № 51-3186 кмо 22)), за результатами розгляду якогоколегія суддів об`єднаної палати ККС дійшлависновку, що з урахуванням змін, внесених Законом України від 3 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану», а «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Як встановлено під час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про введення воєнного стану на території України внаслідок військової агресії рф, усвідомлюючи, що під час воєнного стану держава та цивільне населення і без цього страждає від військової агресії, вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану, а, відтак, колегія суддів доходить висновку, що дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

За встановлених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення.

За змістом оскаржуваного вироку при призначенні виду та розміру покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченої, яка не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності в силу ст. 89 КК України, її вік, те, що вона не працювала, позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх дітей, вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Під час судового розгляду ОСОБА_8 пояснювала, що ввечері 24 лютого 2023 року та на наступний день вживала алкогольні напої. Органом досудового розслідування ця обставини зазначена при формулюванні обвинувачення, однак, цю обставину не було визнано обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченої. З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_8 не захищалася від обставини, яка згідно ст. 67 КК України, обтяжує її покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд не може погіршувати її становище, а тому судом враховані вказані обставини лише як ознаку, яка характеризує особу обвинуваченої.

Судом не встановлено обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, даним про особу обвинуваченої. Цей вид покарання буде справедливим для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 , сприятиме попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Судом не встановлено підстав для застосування до обвинуваченої положень ст. 69, ст. 75 КК України.

Однак, колегія суддів, погоджуючись з видом призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання - у виді позбавлення волі, не погоджується з розміром такого покарання, а також з посиланням суду на те, що ОСОБА_8 не судима в силу ст. 89 КК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Колегія суддів враховує, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття). Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим (постанова Верховного Суду справа № 647/1831/15-к, провадження № 51-336 км 17).

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин обвинувачена ОСОБА_8 є особою, раніше не судимою.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 1 червня 2021 року № 570/32/18, у кожному випадку застосування статті 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.Виходячи зі змісту статті 69 КК України, суд при встановленні та визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи індивідуальні особливості конкретної справи, та перебувають у такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або його призначення нижче від найнижчої межі.

З огляду на наведені вимоги закону, враховуючи положення ст. 69 КК України, правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України у частині, що стосується дискреційних повноважень суду при призначенні обвинуваченим покарання, колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, всупереч викладених в апеляційній скарзі доводів фактичне визнання обвинуваченою своєї вини, вартість викраденого майна, яке потерпілій повернуто, що колегією визнається обставинами, що пом`якшують покарання, те, що обвинувачена раніше не судима, під час апеляційного розгляду висловила бажання піти на військову службу, колегія суддів, враховуючи принцип індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, вважає, що сукупність встановлених обставин, у т.ч. і тих, що пом`якшують покарання обвинуваченої, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, на думку колегії суддів, свідчать про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України та зменшити розмір призначеного їй покарання, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, яке за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про зміну в порядку ст. 404, 408 КПК України вироку суду в частині призначеного покарання шляхом застосування ст. 69 КК України та його пом`якшення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України - змінити в частині призначеного покарання: пом`якшити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання, з застосуванням положень ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з 25 лютого 2023 року.

Вважати ОСОБА_8 такою, що відбула покарання повністю.

Звільнити ОСОБА_8 з під-варти в залі суді.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4