КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11 -кп/824/6329/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду складі:

головуючого судді:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря прокурора захисника обвинуваченого (в режимі ВКЗ)ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 4 ст. 368 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 грудня 2025 року, ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 грудня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ЗО січня 2026 року включно, з визначенням розміру застави в розмірі 1600000 грн., у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з під-варти, з роз`ясненням обов`язку з`являтись за викликом суду та покладенням на строк два місяці з моменту звільнення з під-варти наступних обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд з України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та/або зменшити розмір застави до суми 200 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що ухвала суду є безпідставною, необгрунтованою та незаконною.

Так, щодо відсутності обґрунтування наявних ризиків та вагомих доказів про перешкоджання обвинуваченим судовому розгляду кримінального провадження, захисник зазначає, що майор Збройних Сил України ОСОБА_7 , виконуючи свій Конституційний обов`язок захисту територіальної цілісності та незалежності України, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та зарахований до складу військової частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим об`єктивно не вчасно отримує судові виклики або повідомлення та не завжди може з`являтися до приміщення Дарницького районного суду м. Києва для участі у судових засіданнях у справі № 753/17771/16-к у зв`язку із виконанням ним військових обов`язків. На підтвердження зарахування ОСОБА_7 до лав Збройних Сил України, зокрема, до військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого він набув статусу військовослужбовця, до суду першої інстанції був поданий належним чином завірений витяг з наказу №204 від 15 липня 2025 року, на підставі якого відбулось таке зарахування, що був отриманий адвокатом ОСОБА_6 на запит від 15 серпня 2025 року № 02-15/08/2025, а також оригінал Довідки форми № 5 від 16 липня 2025 року № 397. Окрім того, як вказує апелянт, в матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит від 16 серпня 2025 року за № 1117, згідно з якою військова частина НОМЕР_1 , у складі якої перебуває на військовій службі ОСОБА_7 , переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Станом на дату постановления ухвали від 25 листопада 2025 року про дозвіл на затримання та ухвали від 2 грудня 2025 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, обвинувачений не ухилявся від участі у судовому засіданні, а згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 листопада 2025 року № 333, майора ОСОБА_7 - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 було знято з котлового забезпечення за Каталогом (коефіцієнт 1) при військовій частині НОМЕР_1 з 23 листопада 2025 та зараховано на котлове забезпечення за Каталогом (коефіцієнт 1,2) та направлено в операційну зону військової частини НОМЕР_2 для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі військової частини НОМЕР_1 . Про вказані обставини суд було повідомлено адвокатом та подано клопотання про відкладення судового розгляду у кримінальній справі. Крім того захисник звертає увагу на те, що згідно з клопотанням прокурора ОСОБА_7 систематично не прибував у судові засідання, будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду, зокрема 1 липня 2025 року на 15:00 год. , 8 липня 2025 року на 15:00 год. , 12 серпня 2025 року на 15:00 год., 16 вересня 2025 року на 15:00 год., 23 вересня 2025 року на 15:00 год., 14 жовтня 2025 року на 15:00 год. Проте, як наголошує захисник, насправді, не маючи жодного наміру на переховування від суду та правоохоронних органів, за першої можливості прибути до Дарницького суду міста Києва обвинувачений ОСОБА_7 прибував до суду, що підтверджують матеріали кримінального провадження.

Крім того, захисник зауважує, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи об`єктивну неможливість кожний раз прибувати до суду на виклики, ще у серпні 2025 року через захисника подав клопотання про зупинення кримінального провадження до закінчення військового стану. Вказане клопотання не розглядалось судом аж до 25 листопада 2025 року, і тільки в цей день була постановлена ухвала про відмову у задоволенні клопотання. Не розглядаючи більше трьох місяців ініційоване стороною захисту клопотання про зупинення кримінального провадження, в якому було чітко зазначено про існуючі перешкоди для систематичної участі обвинуваченого в судових засіданнях кожного вівторка тижня, на переконання захисника, суд тим самим умисно створював напружену ситуацію, начебто, ОСОБА_7 безпідставно не з`являється до зали суду, переховуючись, а не чітко і відкрито завчасно повідомив про виконання ним військового обов`язку із захисту України.

Як вважає захисник, на теперішній час відсутні винятково вагомі причини, достатні для призначення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , який майже 10 років поспіль сумлінно виконуючи покладені на нього обов`язки, як на обвинуваченого, захищається від висунутого необгрунтованого обвинувачення та доводить непричетність до скоєного правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування або суду, то захисник вважає, що даний ризик взагалі відсутній та є надуманим, оскільки ОСОБА_7 не мав та не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Натомість, ОСОБА_7 має міцні соціальні зав`язки, має постійне місце проживання, одружений, має позитивну характеристику з місця проживання, має на утриманні шістьох дітей, раніше не судимий. Крім того, ОСОБА_7 має позитивну репутацію, позитивно характеризується за місцем несення військової служби, що підтверджується службовою характеристикою виданою заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 від 6 грудня 2025 року.

Окрім того, як підкреслює захисник, сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Також захисник наголошує, що відносно ОСОБА_7 до цього був обраний запобіжний захід у виді застави, яка була сплачена, і ОСОБА_7 перебував під запобіжним заходом у виді застави. Таким чином, як вважає захисник, розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , подане в порядку ч. 1 ст. 331 КПК, суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону. Фактично судом в порушення вимог процесуального закону не прийнято рішення про зміну існуючого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , а одночасно обрано два різні запобіжні заходи, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання/зміни тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу та клопотання про обрання/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, додатково вказавши, що судом не враховано, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки, малолітніх дітей,і, якби хотів ухилитись від суду, то мав можливість, будучи багатодітним батьком, поїхати з України, однак, він пішов захищати країну і не має на меті залишити країну, не має негативної характеристики, жодним чином не може впливати на будь-кого;

- обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково пояснив, що жодних доказів на підтвердження зазначених прокурором ризиків немає;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримуючи доводи, викладені у клопотанні та додатково зазначивши, що на запит прокурора були надані документи, які спростовують доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 приймає участь у бойових діях, а також просив врахувати, що ОСОБА_7 пішов на службу за декілька днів до набрання змін до закону, відповідно до якого особи, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні корупційного злочину, не підлягають призову у будь-якому разі;

- перевіривши наявні матеріали, а також долучені захисником до апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001691 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 , будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду, систематично не прибуває, причини неприбуття не повідомив, приховав від командування військової частини НОМЕР_1 факт здійснення щодо нього судового розгляду даного кримінального провадження, наказом командира частини від 15 липня 2025 року № 204 призначений на посаду заступника начальника штабу даної частини. При цьому, як зазначив прокурор у клопотанні, обвинувачений використав добровільну, за своєю ініціативою, мобілізацію посеред судових дебатів, як привід перешкодити судовому розгляду. Окрім того, стороною захисту не надано доказів неможливості участі обвинуваченого у режимі ВКЗ. Також прокурор вказав, що обвинувачений, який перебуває у складі Збройних Сил України, не надав доказів того, що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Наведене, на переконання прокурора, свідчить про те, що ОСОБА_7 порушив запобіжний захід у виді застави, переховується від суду, перешкоджає кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того, згідно з показаннями ОСОБА_7 кошти на внесення застави належали йому, і колишня теща виступила формальним платником застави. Також, на думку прокурора, надані стороною захисту документи, а саме матеріали клопотання щодо скасування розшуку ОСОБА_7 з посиланням на явку обвинуваченого до суду, а також на те, що ОСОБА_7 не мав можливість з`явитись до суду 25 листопада 2025 року, а, отримавши інформацію про оголошення його розшуку, з`явився до будівлі приміщення суду 27 листопада 2025 року, не можна брати до уваги, оскільки ОСОБА_7 з`явився до суду (до судової охорони та після робочого дня (17 год. 10 хв.).

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений, категорично заперечували проти задоволення клопотання, вказавши, що ОСОБА_7 не допускав безпідставних неявок в судові засідання, проходить службу в лавах ЗСУ, отримане останнім лікування пов`язано з несенням військової служби, наголошували, що існування заявлених прокурором ризиків є недоведеним, а також до клопотання не подані відповідні додатки.

Обвинувачений додатково зазначив, що має на утриманні 5 неповнолітніх дітей, при цьому мобілізувався, проходить службу в лавах ЗСУ, повинен виїхати для виконання бойових завдань. Запевняв, іцо сприятиме кримінальному провадженню для встановлення істини у справі.

Згідно з ч.ч.І, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити

запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За результатами розгляду поданого клопотання ухвалою суду обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1600000 грн., у разі внесення застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, він є особою, до якої згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вказав про те, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення. При цьому, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим, що свідчить про наявність ризику втечі, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, встановив наявність ще й інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Суд врахував, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року № 757/34332/16-к до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 1378000 грн. Вищевказана ухвала залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 9 серпня 2016 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року № 757/44437/16-к строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено до 11 листопада 2016 року з альтернативою внесення застави 1033500 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено до 5 січня 2017 року. Водночас ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року обвинуваченому ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід - заставу у розмірі 1200000 грн. Вказана ухвала суду залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 1 березня 2017 року.

При цьому судом враховано, що обвинувачений, до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді застави, неодноразово не з`являвся в судові засідання, не переконавши суд у неможливості такої явки особисто або дистанційно. Також судом враховано, що обвинувачений не повідомив командування військової частини про наявність даного кримінального провадження, в перерві для підготовки до судових дебатів добровільно мобілізувався, після чого через нетривалий час звернувся для проведення оперативного лікування, після чого, перебуваючи у відпустці, знову не з`являвся до суду. Також судом взято до уваги, що до обвинуваченого вже застосовувались заходи процесуального примусу, а саме: ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року за неявку без поважних причин до суду на ОСОБА_7 накладено грошове стягнення та застосовано привід; ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року за неявку без поважних причин до суду до ОСОБА_7 застосовано привід; ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про тримання під вартою.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 переховується від суду, що вказує на підтвердження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а поведінка останнього в цілому фактично перешкоджає судовому розгляду кримінального провадження, що свідчить про реальність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас суд погодився з твердженням сторони захисту про недоведеність існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідних переконливих відомостей з цього приводу до суду не подано. Разом з тим, на переконання суду, не підтвердження лише одного із заявлених стороною обвинувачення ризику, само по собі не свідчить про доведеність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який вказаний у клопотанні прокурора.

Судом також врахована відсутність даних, які б свідчили про неможливість, утримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я.

Окремо суд звернув увагу, що згідно з вимогами абз. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції Закону України від 17 червня 2025 року № 4496- IX (який набрав чинності 17 липня 2025 року), Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які обвинувачуються у вчиненні тяжкого та/або особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, та кримінальне провадження стосовно яких перебуває на стадії судового провадження.

Приймаючи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з огляду на дані про особу останнього, встановлення існування реальних ризиків, враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, приймаючи до уваги те, що обвинуваченим було порушено умови запобіжного заходу у вигляді застави, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, суд дійшов висновку про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, з посиланням на положення ч. 4 ст. 183, п. 10 ст. 182 КПК України, з урахуванням встановлених обставин, суд вважав за необхідне визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід - заставу, але у розмірі, що перевищує попередньо визначений розмір застави, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому судом враховано, що поняття «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки обрання запобіжного заходу, а й випадки його зміни, коли суд обирає інший захід (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року справа № 286/1695/18).

Водночас, з огляду на положення ч. 9 ст. 182 КПК України та неможливістю повідомити заставодавця у належний спосіб у зв`язку із зупиненням судового провадження, у даному судовому засіданні суд вказав на неможливість вирішення питання щодо звернення попередньо внесеної застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання обрання/зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, як вказав прокурор, на стадії дебатів, тобто, обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, стадію судового розгляду, встановлені на час розгляду клопотання прокурора обставини, дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що, вирішуючи питання про доцільність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення та сторони захисту; врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корупційного злочину; що обвинувачений переховувався від суду, перешкоджав судовому розгляду; дані про особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, стан його здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я, а також інші обставини, на неврахування яких посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, та навів відповідне обґрунтування прийнятого рішення, у т.ч. про необґрунтованість вказаного прокурором ризику - вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд, врахувавши встановлені обставини, дійшов

правильного висновку про визначення обвинуваченому розміру застави - 1600000 грн., що перевищує попередньо визначений розмір застави, з покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави є справедливим, з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, встановлених обставин, ризиків, не порушує прав обвинуваченого, застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому, всупереч доводів апеляційної скарги, підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вимоги ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановления оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки - за відсутності заяв відповідних осіб; відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт, а відтак доводи апеляційної скарги захисника у цій частині є непереконливими.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, наявні ризики, які продовжують існувати, підстав для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422і КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 2 грудня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 січня 2026 року, включно, із визначенням розміру застави в розмірі 1600000 грн. - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3