ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 641/2247/25

провадження № 51-4543км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватою та призначено покарання за ч. 3 ст. 389 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки, який згідно з п. 5 ч. 1 ст. 72 КК відповідає 3 рокам обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 1 місяць.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.

Вирішено вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 389 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки, який згідно з п. 5 ч. 1 ст. 72 КК відповідає 2 рокам 1 місяцю обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 1 місяць.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали винуватою ОСОБА_7 у тому, що вона ухилилася від виконання вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 серпня 2024 року, яким її було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки, та 07 січня, 04 лютого, 04 березня 2025 року не з`явилась до уповноваженого органу з питань пробації. Також 15, 22, 29 січня, 05, 12, 19, 26 лютого, 05, 12 березня 2025 року не з`явилась до органу з питань пробації з метою проведення заходів, передбачених графіком та планом. Окрім цього, з 08 січня по 09 березня 2025 року не підтверджувала будь-якими засобами комунікації намір перебувати на обліку в Харківській філії Харківського обласного центру зайнятості за направленням органу пробації, чим порушила обов`язки, покладені на неї вироком від 23 серпня 2024 року.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить скасувати вирок місцевого і ухвалу апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник наводить аргументи про те, що:

- під час призначення покарання місцевий суд безпідставно не застосував до засудженої положення ст. ст. 69, 69-1, 75 КК; не звернув увагу на те, що остання щиро розкаялася, сприяла розкриттю кримінального правопорушення, а також не врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, які істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого;

- місцевий суд не повідомив ОСОБА_7 про дату судового засідання, чим обмежив її право на доступ до суду;

- апеляційний суд не перевірив аргументи сторони захисту та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні: захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити; прокурор заперечила вимоги касаційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви Суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Захисник зазначає, що місцевий суд не повідомив засуджену про судовий розгляд, чим порушив її право на доступ до суду.

Колегія суддів не погоджується з наведеною позицією захисту та враховує таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 було розглянуто місцевим судом на підставі положень ст. 302 КПК.

Частиною 1 ст. 302 КПК передбачено, що встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частина 2 ст. 302 КПК передбачає передумови такого розгляду, зокрема те, що:

1) слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження: (1-1) зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин; (1-2) те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини;

2) слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Дотримання вказаних умов з боку сторони обвинувачення дозволяє суду розглядати обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Тобто виклик ні обвинуваченої особи, ні інших учасників кримінального провадження не здійснюється, адже в цьому і полягає спрощеність такого судового розгляду.

У цьому кримінальному провадженні наведених положень КПК було дотримано.

Адже у матеріалах провадження є заява ОСОБА_7 про визнання нею винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення із обмеженням права на апеляційне оскарження та згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку (а. с. 13-15).

Вказана заява підписана захисником ОСОБА_9 та засудженою на кожному аркуші без будь-яких зауважень, заяв, скарг та клопотань з боку сторони захисту.

Тобто правила, регламентовані ст. 302 КПК, у цьому провадженні були дотримані, а засуджена та її захисник надали згоду на спрощений розгляд обвинувального акта щодо неї без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З огляду на викладене, аргументи захисника про порушення права на доступ до суду є необґрунтованими.

На переконання сторони захисту, ОСОБА_7 призначено надто суворе покарання та не застосовано положення статей 69, 69-1, 75 КК до неї.

Як вбачається з вироку місцевого суду, під час призначення покарання засудженій було враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про неї, зокрема те, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштована, раніше судима, без зареєстрованого місця проживання, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, не зловживає алкогольними напоями.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , на спрощений розгляд якого засуджена надала згоду, та у вироку місцевого суду обставиною, яка пом`якшує її покарання, було визнано щире каяття, а обтяжуючих обставин встановлено не було.

Санкція ч. 3 ст. 389 КК, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає безальтернативне покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років.

Конструкція санкції кримінального закону, у якій вказано максимальну межу певного виду покарання означає, що нижня межа такого покарання визначається, виходячи із положень Загальної частини КК.

Встановлена місцевим судом сукупність наведеної інформації дала підстави призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, тобто з урахуванням ч. 2 ст. 61 КК, у найнижчій межі, встановленій для цього виду покарання.

Під час апеляційного розгляду апеляційний суд виправив допущену місцевим судом помилку під час складання покарань за ст. 71 КК та з врахуванням призначеного за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 серпня 2024 року покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки, який згідно з п. 5 ч. 1 ст. 72 КК відповідає 2 рокам 1 місяцю обмеження волі, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 1 місяць.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_10 .

На противагу аргументам захисника підстав для призначення покарання засудженій з врахуванням ст. 69 КК немає, оскільки у цьому провадженні відсутні кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Однією із умов застосування ст. 69-1 КК є наявність обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. п. 1, 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, однак у цьому провадженні була встановлена лише одна обставина, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК - щире каяття.

Окрім цього, як правильно вказав апеляційний суд, якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК, суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК (постанова ККС ВС від 01 березня 2023 року у справі № 758/15350/21).

Таким чином, за результатами касаційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через суворість судами попередніх інстанцій не допущено. Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - положенням ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 рокущодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3