ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/462/26 Справа № 199/1514/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Амур- Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №0000164, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ілларіонове, Синельниківський район Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Амур- Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, а саме з 10 лютого 2026 року по 10 квітня 2026 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 199 680,00 гривень.

Слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також про існування ризиків переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий суддя також дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та змінити підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного браслету або зменшити розмір застави.

Також зазначає, що:

- ризики є недоведеними;

- підозра є необгрунтованою;

- у повідомлені про підозру відсутні дата погодження прокурором;

- не враховано те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки;

- ОСОБА_6 є єдиною особою, який може здійснювати догляд за своєю матір`ю;

- у клопотанні прокурора не зазначено на яких саме свідків може впливати ОСОБА_6 ;

- слідчий суддя самостійно вийшов за межі клопотання слідчого, зазначивши про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України:

- визначений розмір застави слідчим суддею - є непомірним.

Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів справи слідує, що 10 лютого 2026 року до ЄРДР за № 0000164 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

11 лютого 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме, незаконному носінні та придбанні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 10.02.2026 року; протоколом огляду від 10.02.2026 року; протоколом допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 10 лютого 2026 року; висновком експерту від 11.02.2026 року за №СЕ-19/104-26/4927- ВТХ відповідно до якого встановлено, що ручна граната типу GHO, промислового виготовлення, відноситься до категорії бойових припасів; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 10.02.2026 року, відповідно до якої Запал АЕ 11 належить до категорії небезпечно;, які в достатній мірі дають підстави для висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочини, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до його вчинення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особа підозрюваного ОСОБА_6 який раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який санкція за ч. 1 ст. 263 КК України, передбачає покарання до 7 років позбавлення волі, а тому може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також підозрюваний може впливати на свідків, крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. До клопотання долучені покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а тому зазначене підтверджує наявність ризику за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні та встановлені в ухвалі слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа, та встановлені ризики; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , не є дійовим запобіжним заходом щодо підозрюваного, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки з огляду на наявність встановлених ризиків.

Отже, обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі досудового розслідування зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182, 183 КПК України, позицію Європейського суду з прав людини та обґрунтовано визначив заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно складає 199 680, 00 гривень, який є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, вимоги захисника щодо зменшення розміру застави для підозрюваного ОСОБА_6 , з огляду на наведені вище обставини, на даному етапі кримінального провадження, не є переконливими.

Твердження захисника про те, що у повідомлені про підозру відсутні дата погодження прокурором не спростовують законності повідомлення про підозру.

Твердження захисника про те, що не враховано те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_6 є єдиною особою, який може здійснювати догляд за своєю матір`ю, колегія суддів вважає такими , що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, так як зазначені обставини не були стримуючими факторами.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя самостійно вийшов за межі клопотання слідчого, зазначивши про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є слушними, але не впливають на правильність рішення по суті, оскільки доведено наявність ризиків за п.1,3 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те , що у клопотанні прокурора не зазначено на яких саме свідків може впливати ОСОБА_6 , не є слушними, оскільки не свідчить про недоведеність ризику, передбаченого п.3 ст. 177 КПК України, та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур- Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12 лютого 2026 року у кримінальному провадженні №0000164, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4