Справа №613/246/26 Провадження № 1-кп/613/110/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0001280 від 12.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кручик Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, стрільця-санітара ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

27.02.2026 прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду обумовлюється тяжкістю злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , та метою уникнення від покарання у разі визнання його винним. При цьому, обвинувачений є військовослужбовцем, і з огляду на проведення бойових дій на території України, військова частина, в якій він проходить службу, в будь-який момент може змінити місце дислокації в іншу область, що створить умови для переховування обвинуваченого від суду, а також складнощі явки обвинуваченого до суду.

Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців, незаконно впливати на свідків, понятих, експертів, як і шляхом умовлянь, так шляхом погроз, маючи безперешкодний доступ до зброї, з метою відмови їх від свідчень, наданих на досудовому розслідуванні. Також, прокурор вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може вчинити інший злочин, зокрема, дезертирство (ст.408 КК України, або продовжити вчинення злочину, в якому обвинувачується.

Неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, пов`язана з тим, що біль м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків; ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, неодноразово порушував службову дисципліну; обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і м`якість такого запобіжного заходу, як застава, створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому, просив продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні у вирішенні клопотання прокурора покладалися на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду м. Харкова від 12.01.2026 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2026 року включно.

Визначено суму застави у 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 99840,00 грн..

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Судом встановлено, що підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обґрунтованість цієї підозри та пред`явленого обвинувачення буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.

На даний час судом при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу надається оцінка наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надаючи оцінку клопотанню прокурора, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

При цьому, в силу ст.ст. 69, 75 КК України є неможливим застосування до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, у даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому чи іншому випадку тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, з урахуванням відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, родини і утриманців, неповнолітніх дітей, тобто, прив`язки до проживання у певній місцевості, вказує на наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слід відмітити, що судове провадження нещодавно було призначене до судового розгляду по суті, судом не було допитано свідків, при цьому, в силу ч.4 ст.95 КПК України, показання, надані свідками на досудовому розслідуванні, не повинні братися судом до уваги. З огляду на викладене,суд зазначає про наявність певного ступеня ризику, передбаченого ч.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливу обвинуваченого на свідків, у т.ч. як шляхом умовлянь, так і шляхом погроз із застосування зброї, до якої обвинувачений має доступ як військовослужбовець, з метою зміни ними своїх показань.

Також суд вважає слушними доводи прокурора про наявність ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 408 КК України (дезертирство), з метою переховування від суду та уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати.

Доказів зменшення цих ризиків з моменту обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано.

Судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу, а отже, виникає необхідність продовження строку вказаного запобіжного заходу.

Слід відмітити, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, особистої поруки є неможливим з огляду на характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , характер діяльності, якою він займається (військова служба), а також на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків у місці фактичного проживання, оскільки обвинувачений не одружений, не має малолітніх дітей або повнолітніх утриманців.

Крім того, застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. особистого зобов`язання або особистої поруки не здатне запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з підстав, наведених вище.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились за період з дня обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, положення ч. 8 ст.176 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 квітня 2026 року включно.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.183 КПК України визначення розміру застави особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, є правом суду (крім випадку обрання запобіжного заходу (у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором).

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За приписамиич.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням майнового, сімейного стану обвинуваченого, який наразі не отримує грошового забезпечення у зв`язку з триманням під вартою та проведенням відносно нього досудового розслідування та в подальшому - судового розгляду кримінального провадження, тяжкості та фактичних обставин кримінального правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_4 , суд вважає, що завдання запобіжного заходу усунення ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим можливе шляхом застосування до ОСОБА_4 застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99840,00 грн..

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 196, 197, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 27 квітня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави у 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 99840,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок грн. 00 коп.), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області в будь-який момент протягом строку дії ухали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України, та до обвинуваченого може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - протягом 5 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали - до 27 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.03.2026.

Суддя ОСОБА_1