Справа № 129/461/26
Провадження №11-сс/801/236/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 та підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Липки Гощанського району Рівненської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 , у силу ст. 89 раніше не судимому,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000534 від 04.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.02.2026 підозрюваному ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 04.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.02.2026 підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу першої інстанції та постановити нову, якою до нього застосувати запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави або особистого зобов`язання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на його переконання, ухвала слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.02.2026 є незаконною, необґрунтованою та такою, що, зокрема, не відповідає вимогам ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194 КПК України.

Зазначає, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, однак, як стверджує апелянт, суд, обираючи запобіжний захід, фактично взяв до уваги лише непідтверджені обставини, викладені у клопотанні слідчого, при цьому, як наголошується у скарзі, не навів конкретних ризиків у контексті ст. 177 КПК України та доказів їх існування.

Крім того, апелянт звертає увагу, що стороною обвинувачення, на його думку, не доведено жодного з ризиків, передбачених законом, оскільки у клопотанні вони лише формально перелічені, проте, як зазначається, не підтверджені належними доказами, що, у свою чергу, суперечить вимогам ч. 5 ст. 132 КПК України.

Також у апеляційній скарзі підкреслюється, що жодного матеріального чи іншого доказу існування ризиків стороною обвинувачення не надано, а висновки суду про можливість ухилення від слідства чи суду, впливу на свідків або перешкоджання встановленню істини, на думку апелянта, є безпідставними.

Окрім цього, як зазначає скаржник, судом не враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України з травня 2017 року, є учасником бойових дій, має позитивні характеристики за місцем служби та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом із тим апелянт ставить під сумнів обґрунтованість підозри, вказуючи, що вона ґрунтується лише на показаннях двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, як стверджується, є суперечливими, тоді як у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 , навпаки, зазначено, що удари потерпілому наносили інші військовослужбовці, які за описом не співпадають із ним, що, на думку апелянта, свідчить про необхідність проведення впізнання.

Крім того, у апеляційній скарзі зазначено, що події мали місце 02.12.2025, тоді як затримання відбулося лише 18.02.2026, у зв`язку з чим, як стверджує апелянт, твердження про ризик його втечі не відповідає дійсності.

Насамкінець апелянт наголошує, що ухвала суду не містить належних аргументів щодо необхідності застосування саме найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою, а також, як зазначається, суд не довів, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема застава чи особисте зобов`язання, не забезпечать належної процесуальної поведінки.

Колегія суддів, вислухавши думки підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити, позицію прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги підозрюваного, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 слід задовільнити частково, із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.02.2026 не відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного підозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, наказів командирів, берегти військову честь і гідність, не допускати вчинків, що дискредитують звання військовослужбовця.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на особистій відповідальності кожного військовослужбовця за додержання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання службових обов`язків та вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця неухильно виконувати накази командирів.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжено до теперішнього часу. Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації на території України.

Водночас, усупереч вимогам зазначених норм законодавства України, молодший сержант ОСОБА_8 за обставин, викладених нижче, вчинив кримінальне правопорушення.

Так, 02.12.2025 у нічний час доби в казарменому приміщенні другого поверху пункту табірного збору військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , розташованих у АДРЕСА_2 , під час перебування там мобілізованих осіб, у зв`язку з тим, що мобілізований ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поводився збуджено, голосно висловлювався та на думку присутніх, заважав відпочинку інших військовослужбовців, у ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виник спільний протиправний умисел, спрямований на заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Після цього, діючи умисно, спільно та узгоджено між собою, тобто групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх спричинення, реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 застосували до ОСОБА_13 фізичне насильство.

Із метою унеможливлення чинення потерпілим опору та забезпечення безперешкодного продовження насильницьких дій, ОСОБА_8 , діючи в межах спільного злочинного умислу, прикував праву руку ОСОБА_13 кайданками до металевого каркасу ліжка, чим обмежив його свободу пересування та поставив у фізично беззахисне становище. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_14 нанесли потерпілому численні удари руками та ногами у ділянку грудної клітки та тулуба сзаду, де розміщуються життєво важливі органи.

Надалі, після зняття кайданків, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, схопив ОСОБА_13 за волосся та, застосовуючи фізичну силу, завдав йому не менше чотирьох ударів ногою у ділянку ребер збоку. У цей же час ОСОБА_8 наніс не менше одного удару ногою, взутою у берці, по ребрах потерпілого з бокової частини тулуба а також не менше чотирьох ударів кулаком у ділянку спини та грудної клітки.

Крім того, під час переміщення ОСОБА_13 до першого поверху казарми ОСОБА_8 штовхнув його у напрямку металевих перил, унаслідок чого ОСОБА_13 вдарився грудною кліткою об металеву конструкцію. Після цього насильницькі дії щодо потерпілого були продовжені.

Вказані дії носили тривалий характер, супроводжувалися нанесенням множинних ударів у ділянки тіла, де розміщуються життєво важливі органи, та здійснювалися щодо особи, яка перебувала у фізично обмеженому та беззахисному становищі, що свідчить про вчинення тілесних ушкоджень способом, який має характер особливого мучення.

У результаті спільних умисних протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , вчинених групою осіб та способом, що має характер особливого мучення, ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді політравми; закритої черепно-мозкової травми; забою головного мозку; субарахноїдального крововиливу; закритої травми грудної клітки; множинних переломів ребер з обох боків зі зміщенням відламків; забою легень; забою серця; закритої тупої травми живота; забою лівого наднирника; множинних саден тулуба та кінцівок; травматичного шоку ІІ ступеня та інших ушкоджень.

Указані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких як небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні реанімації Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, що підтверджується свідоцтвом про смерть № 192 від 15.02.2026, відповідно до якого причиною смерті є сполучена травма тіла.

19.02.2026 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, та такому, що спричинило смерть потерпілого.

Оцінюючи доводи щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції виходить із правових підходів, сформульованих у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що для вирішення питання про застосування запобіжного заходу факти, які викликають підозру щодо причетності особи до злочину, не повинні бути встановлені до такого ступеня переконливості, який необхідний для ухвалення обвинувального вироку або навіть для пред`явлення офіційного обвинувачення.

Водночас, як наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», поняття «обґрунтована підозра» передбачає існування таких фактів чи інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», згідно з якою під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу оцінці підлягає саме наявність обґрунтованої підозри, тоді як встановлення доведеності вини особи не є предметом такого розгляду, оскільки доведення вини віднесено до завдань досудового розслідування, яке здійснюється слідчим у межах кримінального провадження.

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 04.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується наступними доказами:

?протоколом огляду та добровільної видачі від 07.01.2026;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 22.01.2026;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 22.01.2026;

?повідомленням про підозру ОСОБА_8 ;

?іншими доказами в їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтована.

Апеляційний суд погоджується, що на даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, та такому, що спричинило смерть потерпілого.

Санкція даної частини статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, відповідно до ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення належить до тяжких злочинів.

Значна тяжкість санкції у поєднанні з обставинами вчинення кримінального правопорушення є релевантним чинником, який істотно підсилює спокусу ухилення.

З огляду на характер і ступінь тяжкості інкримінованого злочину, колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки санкція статті передбачає тривалий строк позбавлення волі.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки та потерплі, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Щодо доводу апеляційної скарги про необхідність проведення впізнання осіб, які наносили удари потерпілому, колегія суддів зазначає наступне.

Так, посилання апелянта на необхідність проведення впізнання осіб, які наносили удари потерпілому, та твердження про те, що підозрюваний ОСОБА_8 не причетний до інкримінованого кримінального правопорушення, фактично зводяться до заперечення обґрунтованості підозри та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а відповідно до вимог ст. 2 КПК України його завданням є, зокрема, забезпечення повного та неупередженого розслідування з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відповідно до ст. 223 КПК України збирання доказів здійснюється, зокрема, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій.

При цьому питання повноти, достатності та допустимості доказів, а також остаточна оцінка доказової бази у справі надається судом під час судового розгляду по суті, що узгоджується з положеннями ст. 94 КПК України.

З огляду на наведене, доводи апелянта щодо необхідності проведення окремих слідчих дій та відсутності причетності підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення на даній стадії кримінального провадження є передчасними, оскільки фактично спрямовані на оцінку доказів, що виходить за межі предмета розгляду під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Гайсинського районного суду Вінницької області правильно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо визначення розміру застави, то суд апеляційної інстанції прийшов до наступного висновку.

Разом із тим, саме те, що злочини віднесені до категорії тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Дослідивши характеристику підозрюваного ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне.

На адресу апеляційного суду надійшло лист-клопотання від 18.03.2026 від командира військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_15 .

Із даного клопотання слідує, що, як зазначає командування військової частини, сержант ОСОБА_8 за час проходження військової служби зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, сумлінно виконує накази командирів, є вірним Військовій присязі, дотримується вимог статутів Збройних Сил України та не допускав вчинків, що дискредитують звання військовослужбовця. Крім того, у листі наголошується, що він перебуває на військовій службі з 2017 року, є учасником бойових дій, користується повагою серед особового складу та керівництва військової частини.

Також, як зазначено у клопотанні, здійснити його оперативну заміну на даний час є вкрай складно, фактично неможливо, що, на думку командування, має істотне значення.

Разом із тим, у листі підкреслюється, що командування не втручається у процес досудового розслідування, однак зацікавлене у встановленні всіх обставин події та притягненні винних осіб до відповідальності у встановленому законом порядку.

Водночас, як убачається з клопотання, командування військової частини просить суд розглянути можливість зміни запобіжного заходу сержанту ОСОБА_8 з тримання під вартою на будь-який інший, що надасть йому можливість виконувати свої службові обов`язки.

Окрім цього, у клопотанні зазначено про готовність командування взяти його на поруки на час проведення досудового розслідування, забезпечивши належну процесуальну поведінку та участь у всіх слідчих і процесуальних діях. Також, гарантується його участь у подальших слідчих та процесуальних діях у даному кримінальному провадженні.

Насамкінець у листі висловлено переконання, що перебуваючи не під вартою, а на військовій службі, ОСОБА_8 буде більш корисним для виконання завдань військової служби

Із службової характеристики від 21.02.2026, наданої на ОСОБА_8 , слідує, що, останній за час проходження військової служби зарекомендував себе дисциплінованим та виконавчим військовослужбовцем. Зазначається, що він досконало знає вимоги керівних документів, постійно працює над удосконаленням своїх професійних знань, вміє вирішувати поставлені завдання, проявляючи розумну ініціативу, швидко орієнтується й уміло діє у складних обставинах, приймаючи обґрунтовані рішення.

Також, у характеристиці вказано, що військові статути Збройних Сил України знає та застосовує у повсякденній діяльності, на зауваження старших начальників реагує належним чином, виявлені недоліки усуває своєчасно, у колективі користується позитивним авторитетом.

Крім того, характеризується як особа з розвиненими організаторськими здібностями, морально стійка, здатна швидко приймати рішення у стислі строки, фізично добре розвинена, має охайний зовнішній вигляд та високу працездатність. Зазначено, що у бойовій та спеціальній підготовці демонструє належні знання і практичні навички, державною мовою володіє добре, державну таємницю зберігати вміє. У висновку службової характеристики вказано, що ОСОБА_8 займаній посаді відповідає.

У сукупності перелічені обставини свідчать, що ОСОБА_8 має позитивні характеристики, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, а тому колегія суддів вважає за можливе визначити йому розмір застави.

Застосування застави у даному випадку сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, а саме забезпечить належну поведінку підозрюваного, його явку до слідчого та суду, та інші можливі перешкоди кримінальному провадженню. Одночасно внесення застави створює для підозрюваного додатковий стримуючий фактор, адже у випадку порушення ним покладених процесуальних обов`язків застава звертається у дохід держави.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що поряд із залишенням чинним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доцільним є визначення підозрюваному ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі, здатному забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини, підтверджує те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиною та достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

А тому, Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди кожного разу оцінювати не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й індивідуальні обставини конкретної особи, перевіряти пропорційність обмеження свободи та розглядати можливість застосування застави або інших більш м`яких заходів, які у достатній мірі забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та обґрунтованим, однак апеляційний суд вважає за необхідне визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка відповідатиме тяжкості інкримінованого злочину, особі підозрюваного та забезпечить виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.02.2026, якою задоволено клопотання слідчого першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 04.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасувати.

Клопотання слідчого першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів, тобто до 18.04.2026.

Одночасно визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступні обов`язки:

?прибувати до слідчого та/або прокурора за першою вимогою;

?не відлучатись з населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4