Справа№751/2320/26
Провадження №1-кс/751/725/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003748 від 03.10.2023,

встановив:

09.03.2026 адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.12.2023, у кримінальному провадженні №0003748 від 03.10.2023, а саме на: земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, яка належить територіальній громаді міста Чернігова та перебуває у постійному користуванні Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради та нежитлову будівлю, площею 618,3 кв. м, яка на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3 , які розташовані по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого відділу Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 0003748, відомості щодо якого внесено 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 15 ч. 1 статті 364 Кримінального кодексу України. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.12.2023 у справі № 750/16153/23 (провадження № 1-кс/750/6103/23) задоволено клопотання прокурора Чернігівського окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, яка належить територіальній громаді міста Чернігова та перебуває у постійному користуванні Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради; на нежитлову будівлю, площею 618,3 кв. м, яка на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3 , що розташовані по АДРЕСА_1 , заборонено фізичним та юридичним особам користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га та нежитловою будівлею, площею 618,3 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі, площею 618,3 кв. м, та володільцем земельної ділянки з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . На підставі договору купівлі-продажу № 8/22 від 11.08.2020, укладеного між ПАТ «Укртелеком» та ОСОБА_3 , ПАТ «Укртелеком» продав, а ОСОБА_3 придбав право власності на будівельні матеріали, що були вжитку за адресою по АДРЕСА_1 , які визначені додатком 1 до цього Договору. Іншими словами ОСОБА_3 придбав будівлю, яка не була зареєстрована ПАТ «Укртелекомом» (з невідомих для нього причин) як об`єкт нерухомого майна, тому предмет Договору купівлі-продажу і було сформовано саме як «будівельні матеріали, що були вжитку». Дану обставину ніхто не заперечує. В подальшому, саме ОСОБА_3 як новий власник цього майна власно і зареєстрував право власності на вказане майно як об`єкт нерухомості у передбачений законом спосіб. Що стосується взаємопов`язаності земельної ділянки та цього об`єкту нерухомості, то право на земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0037 підтверджено Договором № 15-20-і від 15.09.2020, укладеного між ОСОБА_3 як власником об`єкта нерухомості та Управлінням капітального будівництва Чернігівської міської ради як постійним користувачем цієї земельної ділянки. Жодне рішення та/або правочин, що обґрунтовує та пояснює наявні правовідносини ніким не оскаржено та не оспорено. Станом на день подачі даного клопотання ОСОБА_3 більше ніж два роки як власник та володілець двох об`єктів нерухомого майна обмежений у праві користування та розпоряджання цим майном. Таке обмеження встановлено для забезпечення кримінального провадження і за загальним правилом має бути розумним та може тривати в розумні строки. Фактично арешт вказаного майна нібито мав на меті забезпечити кримінальне провадження в частині пошуку «слідів», які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Слід відмітити, що факти того, що арештовані земельна ділянка та нежитлова будівля є «об`єктами скоєння кримінального правопорушення, оскільки з метою їх заволодіння могли вчинятися неправомірні дії», а також «могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення», як про це зазначає прокурор в клопотанні про арешт майна не виявлені ні на момент накладення арешту, ні на момент подання даного клопотання. Наведені прокурором доводи є припущеннями та не відповідають дійсності, досудовим слідством не зазначається жодної обставини та доказу, який підтвердив би існування цих фактів. Для даного провадження, з урахуванням його правової кваліфікації та обставин, які покладені в основу для його порушення строку у більше ніж два роки було абсолютно достатньо для здійснення (у разі дійсної необхідності) будь-яких слідчих та/або процесуальних дій та надання їм відповідної оцінки по відношенню до майна, власником та володільцем якого є ОСОБА_3 . За більше ніж два роки з моменту визнання вказаного майна «речовими доказами» у цьому кримінальному провадженні та накладення арешту на нього, так і не виявлено та не встановлено обставин чи фактів того, що арештовані земельна ділянка та нежитлова будівля є «об`єктами скоєння кримінального правопорушення, оскільки з метою їх заволодіння могли вчинятися неправомірні дії», а також «могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення». До цього часу для ОСОБА_3 взагалі залишається невідомим, що саме, за версією прокурора та досудового слідства, протягом більше двох років «досліджується» (чи встановлюється) у його нежитловій будівлі та на земельній ділянці, якою він володіє, а також - у який спосіб. Жодних пояснень чи обґрунтувань суб`єктами досудового слідства наведено не було, тобто існує лише гіпотеза без найменшого її обґрунтування. Матеріали кримінального провадження №0003748 від 03.10.2023 не містять жодного доказу, який би підтверджував факт чи ознаки вчинення ОСОБА_3 будь-якого кримінального правопорушення. ОСОБА_3 як власник та володілець арештованого майна, не має жодного статусу в межах даного кримінального провадження.

Представник власника та користувача майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане клопотання і просить його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 0003748, відомості щодо якого внесено 03.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.12.2023 у справі № 750/16153/23 (провадження № 1-кс/750/6103/23) накладено арешт на земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, яка належить територіальній громаді міста Чернігова та перебуває у постійному користуванні Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради; на нежитлову будівлю, площею 618,3 кв. м, яка на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3 , що розташовані по АДРЕСА_1 , із забороною фізичним та юридичним особам користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто, ст. 174 КПК України визначає дві підстави для скасування арешту, а саме: доведення стороною заявника, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Водночас КПК встановлює загальне положення, відповідно до якого для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Суд звертає увагу, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи всі обставини даної справи, а також значення арештованого майна в даному кримінальному провадженні, беручи до уваги розумність та співрозмірність подальшого, застосованого судом, обмеження права власності та користування власника та користувача відповідного спірного майна завданням кримінального провадження і негативні наслідки вказаного арешту для останнього, з метою недопущення порушення його права на мирне володіння та користування майном слідчий суддя, не вбачає даних, які б указували на доцільність продовження застосування такого обмежувального заходу, як накладення арешту на: земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, яка належить територіальній громаді міста Чернігова та перебуває у постійному користуванні Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради та нежитлову будівлю, площею 618,3 кв. м, яка на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3 , які розташовані по АДРЕСА_1 , - в частині встановленої заборони його користування і вважає можливим та достатнім передати вказане майно на відповідальне зберігання законному власнику та користувачу.

Крім того, саме по собі визнання спірного майна речовим доказом, на думку суду, не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органом досудового розслідування, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про повернення визначеного майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 174, 303 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003748 від 03.10.2023, - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.12.2023, у кримінальному провадженні №0003748 від 03.10.2023, у частині заборони користування майном, а саме: земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :02:014:0037, площею 0,4643 га, яка належить територіальній громаді міста Чернігова та перебуває у постійному користуванні Управління капітального будівництва Чернігівської міської ради та нежитлової будівлі, площею 618,3 кв. м, яка на праві приватної власності на даний час належить ОСОБА_3 , які розташовані по АДРЕСА_1 , та передати їх на відповідальне зберігання власнику та користувачу до прийняття рішення у кримінальному провадженні №0003748 від 03.10.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий cуддя ОСОБА_1