Провадження № 1-кс/752/2312/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі :

слідчого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виглядітримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000859, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000859, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

На переконання слідчого, у теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

На думку слідчого, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 був призначений на 18.03.2026 року та відкладений на 20.03.2026 року у зв`язку з неявкою підозрюваного до судового засідання та необхідністю його повторного належного повідомлення про виклик до суду.

У судовому засіданні 20.03.2026 року стороною захисту заявлено клопотання, яким поставлено під сумнів наявність у прокурора повноважень на здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, з огляду на відсутність у матеріалах провадження належних підтверджуючих документів, передбачених статтею 37 КПК України. Прокурором, у свою чергу, повідомлено про наявність відповідних документів, однак на момент розгляду клопотання такі суду не надано.

За таких обставин, з метою забезпечення дотримання вимог кримінального процесуального закону, перевірки повноважень прокурора та реалізації принципу змагальності сторін, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні до 23.03.2026 року для надання прокурором належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні від 23.03.2026 року розгляд клопотання було продовжено після оголошеної раніше перерви з метою надання прокурором документів на підтвердження процесуальних повноважень.

Прокурор ОСОБА_4 надав суду постанову, яка була надана для ознайомлення стороні захисту, після чого звернувся з клопотанням про її долучення до матеріалів. Слідчий суддя, перевіривши надані документи, дійшов висновку про належне підтвердження повноважень прокурора, у зв`язку з чим постанову було долучено до матеріалів клопотання. Крім того, прокурором надано постанову про відновлення досудового розслідування, яку було долучено до матеріалів провадження.

Після вирішення питання щодо повноважень прокурора слідчий суддя перейшов до розгляду клопотання по суті.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав подане клопотання, навів обставини кримінального правопорушення, зазначив, що підозра ґрунтується, зокрема, на показаннях свідків, та змінив позицію щодо виду запобіжного заходу, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обґрунтовуючи це тим, що підозрюваний з`явився до суду і наразі відсутні підстави для більш суворого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на необґрунтованість підозри, недоведеність ризиків, суперечності у матеріалах провадження, а також на те, що підозрюваний є військовослужбовцем і виконання обов`язків служби унеможливлює застосування домашнього арешту. Також захисник звернув увагу на обставини вручення повісток та процесуальні порушення під час досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_5 надав пояснення щодо обставин події 30.09.2025 року, зазначив, що перебував на місці події з метою фіксації ситуації як громадський діяч, заперечив протиправність своїх дій, повідомив про застосування газового балончика як засобу самозахисту у відповідь на фізичну агресію, а також вказав на заподіяння йому тілесних ушкоджень та звернення до правоохоронних органів за цим фактом.

У ході судового засідання було досліджено відеозапис події, наданий стороною захисту, з якого, за поясненнями підозрюваного, вбачається факт конфлікту та застосування до нього фізичної сили. Судом та сторонами ставилися уточнюючі запитання щодо обставин події, отримання тілесних ушкоджень, звернення за медичною допомогою та поведінки підозрюваного після інциденту.

На запитання слідчого судді щодо обставин події, зокрема застосування газового балончика, отримання тілесних ушкоджень, звернення за медичною допомогою та поведінки після інциденту, підозрюваний надав пояснення, що застосував газовий балончик у сторону особи виключно з метою самозахисту у відповідь на застосування до нього фізичної сили, оскільки останній намагався вибити у нього телефон та наносив удари. Також підозрюваний зазначив, що йому були заподіяні тілесні ушкодження, з приводу яких він проходив лікування, однак швидку медичну допомогу на місце події не викликав, а звернувся до медичного закладу через декілька днів після події.

Крім того, підозрюваний повідомив, що звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою. На запитання суду щодо результатів проведених експертиз підозрюваний зазначив, що такі йому невідомі.

Дослідивши клопотання, надані сторонами матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

24 грудня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке 25 грудня 2025 року було надіслано за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у спосіб встановлений ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 1 ст. 135 КПК України.

Згідно з повідомленням про підозру кримінальні правопорушення були вчинені за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 30.09.2025 приблизно о 17 год. 18 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на ділянці будівельного майданчику, що відноситься до території приватного вищого навчального закладу ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в цей час здійснювалися будівельні роботи, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме балону зі сльозогінним газом, поєднаному з нанесенням тілесних ушкоджень, зайшов на територію вищевказаного будівельного майданчику, заважаючи проведенню будівельних робіт, чим фактично зупинив будівельні роботи, підійшов до ОСОБА_7 та не приймаючи до уваги неодноразові усні зауваження останнього щодо того, що останній заважає проводити будівельні роботи та прохання покинути дану територію, ОСОБА_5 вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_5 після подальших неодноразових зауважень від ОСОБА_7 продовжив ходити по території даного будівельного майданчику, продовжуючи перешкоджати проводити будівельні роботи, тим самим проявляючи особливу зухвалість та демонструючи зневагу до існуючих загальновизнаних норм і правил поведінки у суспільстві. Після чого ОСОБА_7 почав наполегливо вимагати, щоб останній покинув територію недобудови, в результаті чого ОСОБА_5 направився в бік виходу з будівельного майданчику, а ОСОБА_7 почав йти за ним слідом.

В подальшому, ОСОБА_7 щоб впевнитись, що останній покине територію будівельного майданчику підійшов до ОСОБА_5 , коли той підійшов до виходу з будівельного майданчику і наблизившись близько до останнього, в цей час ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного умислу, направленого на грубе порушення громадського порядку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, демонструючи зневагу до існуючих норм і правил поведінки у суспільстві, моральності та добропристойності, дістав балон із сльозогінним газом та простягнувши руку в сторону обличчя ОСОБА_7 розпилив останньому в область обличчя подразнюючу речовину, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді ділянки опіку лівої завушної ділянки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, після чого ОСОБА_5 зник з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.

Таким чином, орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема: протоколами огляду місця події; допитом потерпілого; допитами свідків у даному кримінальному провадженні; протоколами впізнання особи за фотознімками; висновком судово-медичного експерту; речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Зокрема, при цьому слідчим суддею враховано протокол допиту потерпілого, протокол проведення слідчого експерименту, а також висновок експерта № 042-1759-2025, відповідно до якого потерпілому заподіяно легкі тілесні ушкодження. Наведені слідчим суддею докази у своїй сукупності можуть свідчити про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а відтак - про обґрунтованість повідомленої підозри.

Натомість стороною захисту на спростування матеріалів, долучених до клопотання, належних та допустимих доказів не надано.

Водночас з оглянутого у судовому засіданні відеозапису, що не заперечувалось самим підозрюваним, вбачається, що факт конфліктної події дійсно мав місце. При цьому підозрюваний зазначав, що застосування газового балончика відбувалося не безпосередньо щодо потерпілого, а з метою самооборони від його фізичної агресії.

Разом з тим, як встановлено слідчим суддею, наявний у матеріалах клопотання висновок експерта спростовує такі пояснення підозрюваного, оскільки відповідно до нього потерпілому ОСОБА_8 заподіяно легкі тілесні ушкодження внаслідок місцево-подразнюючої дії хімічної речовини, у тому числі під час розпилення вмісту аерозольного балончика.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За викладених у повідомленні про підозру обставин, які узгоджуються з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Водночас доводи сторони захисту щодо наявності стану необхідної оборони, на які посилається підозрюваний, не виключаються слідчим суддею, однак такі обставини потребують всебічної перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду по суті.

З урахуванням наведеного, а також виходячи зі стандарту доказування «обґрунтована підозра», який не вимагає доведення винуватості особи поза розумним сумнівом, слідчий суддя доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження наявні достатні фактичні дані, які вказують на вірогідність вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, отже слідчий суддя має оцінити їх наявність, зокрема ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчим суддею оцінюється критично та вважається недоведеним з огляду на таке.

Посилання сторони обвинувачення на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та можливість призначення покарання у виді позбавлення волі саме по собі не може свідчити про наявність ризику переховування, оскільки така обставина є загальною та притаманною будь-якому кримінальному провадженню відповідної категорії, а тому потребує підтвердження іншими конкретними фактичними даними, які у даному випадку відсутні.

Доводи прокурора про неявку підозрюваного за викликами слідчого не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Як встановлено у судовому засіданні, наявні у матеріалах кримінального провадження повістки про виклик до слідчого датовані 24.12.2025, 25.12.2025 та 26.12.2025, водночас направлені лише 25.12.2025 року, що об`єктивно унеможливлювало їх своєчасне отримання підозрюваним та виконання вимог щодо явки.

Крім того, як встановлено судом, підозрюваний проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 , при цьому повістки про виклик до слідчого за місцем проходження служби не направлялись, що свідчить про відсутність належного повідомлення підозрюваного про виклики. За таких обставин, неотримання повісток за адресою реєстрації не може розцінюватися як умисне ухилення від участі у процесуальних діях, оскільки підозрюваний об`єктивно обмежений у можливості своєчасно отримувати кореспонденцію у зв`язку з виконанням військових обов`язків.

Більше того, підозрюваний з`явився у судове засідання, що додатково свідчить про відсутність намірів переховуватись від органів правосуддя.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на потерпілого та свідків, слідчий суддя зазначає, що наведені стороною обвинувачення доводи носять виключно припущений, декларативний характер та не підтверджені жодними конкретними обставинами чи доказами.

Сам факт обізнаності підозрюваного з анкетними даними потерпілого та свідків не може автоматично свідчити про існування ризику незаконного впливу на них, оскільки така обізнаність є типовою для більшості кримінальних проваджень і сама по собі не створює реальної загрози перешкоджання кримінальному провадженню.

У ході судового розгляду не встановлено жодних обставин, які б свідчили про вчинення підозрюваним будь-яких дій, спрямованих на вплив на потерпілого чи свідків, у тому числі відсутні дані про спроби контакту, погроз, умовлянь чи інших форм тиску. Відсутні також відомості про порушення підозрюваним процесуальних обов`язків або недобросовісну процесуальну поведінку.

За таких обставин, твердження сторони обвинувачення про можливість впливу на свідків ґрунтуються виключно на гіпотетичних припущеннях щодо потенційної поведінки підозрюваного у майбутньому, що суперечить вимогам обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які мають підтверджуватись конкретними фактичними даними.

Отже, з урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність належного обґрунтування ризиків, передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин наведені стороною обвинувачення аргументи мають припущений, теоретичний та абстрактний характер і не переконують слідчого суддю у наявності достатніх підстав для висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Крім того, відповідно до ч. 3 указаної статті застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що у ході судового розгляду не встановлено наявності ризиків, які б свідчили про те, що підозрюваний може вдатись до дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини третьої статті 131 КПК України.

Зокрема, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який ідеться у клопотанні, а також не обґрунтовано, що застосування запобіжного заходу є необхідним для досягнення мети, визначеної кримінальним процесуальним законом.

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри, однак відсутність належним чином доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недоведеність необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для його застосування відносно ОСОБА_5 , оскільки на даному етапі кримінального провадження таке втручання не є об`єктивно необхідним та не відповідає принципу пропорційності втручання у права та свободи особи.

З огляду на те, що слідчий суддя дійшов висновку про відсутність необхідності у застосуванні запобіжного заходу, відпадає потреба у мотивуванні обставин, передбачених пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, про застосування якого просить прокурор..

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення) , але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні).

Як встановлено слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, водночас не доведено існування жодного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не обґрунтовано необхідність застосування більш суворих запобіжних заходів.

За таких обставин, застосування до підозрюваного запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою чи, з урахуванням уточненої у судовому засіданні позиції прокурора, нічного домашнього арешту, є непропорційним втручанням у його права та свободи, не відповідає меті їх застосування та не обумовлене реальними ризиками, визначеними кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та досягнення дієвості досудового розслідування, слідчий суддя вважає за можливе покласти на ОСОБА_5 обов`язок прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, який є достатнім та співмірним заходом процесуального впливу у межах строку досудового розслідування, з огляду на те, що останній перебуває у статусі підозрюваного, а такий обов`язок прямо передбачений пунктом 1 частини 7 статті 42 КПК України.

Крім того, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час досудового розслідування, у зв`язку з чим покладення зазначеного обов`язку є можливим та обґрунтованим у межах строку досудового розслідування.

Тому, слідчий суддя визначає у межах строку досудового розслідування, який на момент розгляду клопотання встановлений до 26 березня 2026 року, а тому строк дії застосованого обов`язку становить 3 дні.

При цьому вказаний строк обчислюється з урахуванням дня повідомлення ОСОБА_5 про підозру, а також положень ч. 5 ст. 219 КПК України щодо невключення до строку досудового розслідування періоду зупинення кримінального провадження, за винятком дня прийняття відповідних постанов.

Зокрема, при обчисленні строку враховано постанову про зупинення кримінального провадження від 09.02.2026 року та постанову про його відновлення від 11.03.2026 року, при цьому зазначені дати включаються до строку досудового розслідування, а період між ними не включається.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням позиції прокурора у судовому засіданні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На підставі частини третьої статті 194 КПК України зобов`язати підозрюваного, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, у межах строку досудового розслідування, тобто до 26 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1