КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 лютого 2026 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 ,- адвоката ОСОБА_6 , та апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та накладено арешт майно, яке вилучене 30 вересня 2025 року по 01 жовтня 2025 року під час проведення обшуку автомобіля марки BMW 328i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме:

- мобільний телефон «Apple iPhone 14 Pro Max» у чохлі окрасу Multicam, укомплектований сім-картами мобільного оператора «Vodafone» з абонентським № НОМЕР_2 , та мобільного оператора «Київстар» з абонентським № НОМЕР_3 ;

- дві купюри номінальною вартістю по 100 доларів США кожна серія та номер HF19016214A, СС28684047А, в загальній сумі 200 доларів США (спецпакет №RIC2019687);

- об`єкти, зовні схожі на купюри номінальною вартістю по 100 доларів США у кількості 358 шт. з однаковими серією та номером кожна КВ14859584М;

- металевий предмет, ззовні схожий на магазин до пістолета з патронами у кількості 17 шт. з гумовими кулями;

- 3 банківські картки: Приватбанк - НОМЕР_4 , Приватбанк - НОМЕР_5 , Монобанк - НОМЕР_6 , та посвідчення фельд`єгера ДПСЗ на ім`я ОСОБА_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 та ключі від автомобіля марки BMW 328i д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки BMW 328i д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

23 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 .

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 зазначає, що вилучений автомобіль належить ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною чи обвинуваченою у даному кримінальному провадженні.

Також зазначає, що постанова про визнання вилученого майна речовим доказом є формальною, оскільки не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

Звертає увагу, що огляд вилученого майна не проводився органом досудового розслідування, що свідчить формальний підхід до здійснення досудового розслідування.

В судове засідання адвокат ОСОБА_6 та прокурор не з`явились, хоча про час та дату судового засідання їх повідомлено у встановлений законом спосіб. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників судового провадження, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені захисником доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 15 вересня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000054 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України.

За версією органу досудового розслідування, Фельд`єгер Державного підприємства спеціального зв`язку ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, отримав неправомірну вигоду у розмірі 36 000 доларів США від військовозобов`язаного ОСОБА_9 , що залучений до конфіденційного співробітництва, виступаючи при цьому в якості пособника невстановленим посадовим особам, у вчиненні останніми за неправомірну вигоду, дій щодо виключення з військового обліку військовозобов`язаного ОСОБА_9 , що залучений до конфіденційного співробітництва, у ІНФОРМАЦІЯ_1 (без конкретизації у який саме спосіб).

Так, 30 вересня 2025 року о 21 год. 20 хв., за результатами проведення контролю за вчиненням злочину, відразу після передачі 36 000 доларів США (з яких 35800 США - імітаційні кошти) військовозобов`язаним ОСОБА_9 , поблизу супермаркету «Новус» по вул. Регенераторна, 4а, у м. Києві, затриманий в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначено у клопотанні прокурора на місце вчинення кримінального правопорушення підозрюваний ОСОБА_5 прибув на автомобілі BMW 328i д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить матері останнього ОСОБА_7 , у салоні якого і отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_9

01 жовтня 2025, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено невідкладний обшук автомобіля марки BMW 328і д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , та перебував у фактичному користуванні підозрюваного, під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Apple iPhone 14 Pro Max» у чохлі окрасу Multicam, укомплектований сім-картами мобільного оператора «Vodafone» з абонентським № НОМЕР_2 , та мобільного оператора «Київстар» з абонентським № НОМЕР_3 ;

- дві купюри номінальною вартістю по 100 доларів США кожна серія та номер HF19016214A, СС28684047А, в загальній сумі 200 доларів США (спецпакет №RIC2019687);

- об`єкти, зовні схожі на купюри номінальною вартістю по 100 доларів США у кількості 358 шт. з однаковими серією та номером кожна КВ14859584М;

- металевий предмет, ззовні схожий на магазин до пістолета з патронами у кількості 17 шт. з гумовими кулями;

- 3 банківські картки: Приватбанк - НОМЕР_4 , Приватбанк - НОМЕР_5 , Монобанк - НОМЕР_6 , та посвідчення фельд`єгера ДПСЗ на ім`я ОСОБА_5 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 та ключі від автомобіля марки BMW 328i д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки BMW 328i д.н.з. НОМЕР_1 .

01 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Того ж дня, постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

01 жовтня 2025 року прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт вилученого майна, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000054, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власників майна, з потребами кримінального провадження.

Окрім того, вказане майно постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 01 жовтня 2025 року, обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Відтак, доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 , яка є власником транспортного засобу, не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Окрім того, слідчим суддею обґрунтовано враховано, що 01 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційні скарги представників власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/42596/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/1613/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК