КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3701/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000980, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст.258; ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 27 березня 2026 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 06.05.2024 року, минув значний проміжок часу.

Звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не заявлено жодного нового ризику, який би не оцінювався судом раніше та потребував подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу.

За доводами захисника, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_9 вчиняв дії, спрямовані на перешкоджання судовому розгляду або впливав на його перебіг. При цьому, як стверджує захисник, за весь період перебування під вартою не зафіксовано жодних порушень процесуальної дисципліни, що могло б свідчити про неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Також вважає, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих даних, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом допущено неповноту судового розгляду, оскільки заявлені прокурором ризики в даному кримінальному провадженні не існують, а їх наявність не підтверджується будь-якими доказами.

Стверджує, що ризик знищення або спотворення доказів у кримінальному провадженні взагалі відсутній, оскільки досудове розслідування завершено, а кримінальне провадження перебуває вже на стадії судового розгляду.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави в розмірі, передбаченому ч.5 ст.182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Голосіївського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000980 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст.258; ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, з огляду на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 27 березня 2026 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що із врахуванням незмінності стадії судового провадження, що пов`язана із затягуванням розгляду справи з боку сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурором доведено, що встановлені раніше ризики, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливість незаконного впливу на свідків, вчинення нових злочинів, переховування обвинувачених від суду, продовжують існувати та їх ступінь не зменшилась.

Судом також враховано, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ Національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачені можуть вживати заходи, спрямовані на переховування від суду, із врахуванням, в тому числі і військового стану в Україні, наявності ряду тимчасово окупованих територій, які не підконтрольні органам державної влади.

Судом також взято до уваги обізнаність обвинувачених про свідків у кримінальному провадженні, які судом ще не допитані.

Судом першої інстанції також враховано вік обвинувачених, стан їх здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, роботи, єдиного джерела доходу.

Разом з цим суд визнав, що наявність позитивних даних про особи обвинувачених не усувають наявні ризики та не є достатньою підставою для зміни обвинуваченим запобіжного заходу, враховуючи і те, що визначення будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суперечитиме вимогам ч. 6 ст. 176 КПК України.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування заявлених прокурором ризиків,передбачених ст.177 КПК України та інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі до обвинувачених іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг та її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 27 березня 2026 року, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4