ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1457/24 Номер провадження 11-кп/814/743/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000362 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Решетилівського окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.05.2025.

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Цивільний позов начальника Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» 62 200 грн. 59 коп. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Цивільний позов начальника Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Кобеляцької міської ради, КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради 2 791 грн. 07 коп. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03.11.2023 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_11 у с. Бережнівка по вул. Шевченка Полтавського району Полтавської області по автомобільній дорозі Н-31 «Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка», в напрямку від м. Кобеляки до м. Решетилівка, рухаючись на автомобілі марки «SSANG YONG» моделі «REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , почав виконувати маневр повороту ліворуч. У цей час, позаду нього, в попутному напрямку, рухався автомобіль марки «VOLVO» моделі «940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який, рухаючись у зоні дії дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено» в районі перехрестя з другорядною дорогою, в порушення вимог п. 10.1, розпочав маневр обгону автомобіля марки «SSANG YONG» моделі «REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення своєю передньою частиною із задньою лівою частиною автомобіля марки «SSANG YONG» моделі «REXTON». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SSANG YONG» марки «REXTON» ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду та ухвалити рішення, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд у своєму рішенні неправильно виклав показання свідка ОСОБА_12 та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , надані під час досудового розслідування.

Вказує, що у протоколі огляду відсутні відомості про уламки від транспортних засобів та не зображено на схемі місця ДТП «заїзний карман». Крім того, зазначена у протоколі ширина проїзної частини дороги не співпадає з вихідними даними, що зазначені у постанові про призначення транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертиз та даними, на які посилався суд.

Також протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 не надавався стороні захисту для ознайомлення.

Просить визнати недопустимими доказами протокол огляду місця ДТП та схему до нього, оскільки у них відображені дані, які не відповідають дійсності.

Просить відмовити у задоволенні цивільних позовів в інтересах держави, оскільки надана на підтвердження суми витрат на лікування довідка №04-05/1954 від 23.05.2024 не містить детального опису таких витрат.

Також вважає недопустимим доказом висновок експерта №КСЕ-19/117-24/4495-ШУ від 29.03.2024, оскільки під час проведення експертного дослідження було використано дані, отримані слідчим незаконним шляхом.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв?язку з невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь та характер його суспільної небезпеки, наслідки, що настали для потерпілої та поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального провадження та дійшов помилкового висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Крім того, потерпіла зазначила, що обвинувачений не просив у неї вибачення та не намагався відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Звертає увагу, що висновок органу пробації не є вирішальним при визначенні покарання обвинуваченому.

Також вказує, що при призначенні покарання місцевий суд помилково звільнив ОСОБА_7 як від основного, так і від додаткового покарання, що суперечить вимогам закону.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого, потерпілу, яка вважала вирок місцевого суду законним та справедливим і просила залишити його без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні у суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що у день події були погані погодні умови. Вказав, що зіткнення автомобілів відбулося не на зустрічній смузі руху, а на полосі попутного напрямку по якій він рухався, оскільки автомобіль автомобіль «SSANG YONG» моделі «REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв у поворотному кармані, різко змінив напрям свого руху, та розпочав поворот ліворуч. Вказав, що рухався зі швидкістю 50-60 км/год, обгін не здійснював, оскільки у межах ділянки дороги, де відбулося ДТП діє знак «Обгін заборонено» і «Обмеження швидкості руху 50 км/год». Звертає увагу, що осипу уламків не було на зустрічній смузі руху відносно автомобіля ОСОБА_7 , а лише біля його транспортного засобу.

Зазначені показання обвинувачений надав під час проведення слідчого експерименту за його участю 04.03.2024. Під час вказаної слідчої дії було проведено заміри проїзної частини дороги в місці зіткнення, а саме: смуга руху в напрямку м. Решетилівка - 4,0 м, у напрямку м. Дніпро - 4,5 м (т.1 а.с.103-110).

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його доводи про те, що зіткнення транспортних засобів відбулося й його смузі руху, спростовується такими доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що дорожньо-транспортна пригода сталася в той момент, коли її чоловік ОСОБА_11 намагався здійснити поворот ліворуч з даної автомобільної дороги на прилеглу територію для розвороту на АЗС. Здійснюючи рух, вони спершу зупинилися в з`їзді в «кармані», розташованому праворуч по напрямку їх руху, потім виїхали з цього карману, проїхали певну відстань прямо і почали здійснення повороту ліворуч. У момент повороту відбулася ДТП в результаті якої отримала тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що близько 16 год. 03.11.2023 року, він, керуючи транспортним засобом марки «SSANG YONG» моделі «REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з дружиною рухалися з м. Запоріжжя до м. Лубни. З метою заправитися газом здійснив зупинку в с. Бережнівка у з`їздному «кармані» праворуч неподалік автозаправної станції. Встановивши маршрут для заїзду на АЗС, він повернувся до автомобіля, глянув у дзеркало заднього виду з метою впевнитися, що ззаду нікого не було, виїхав з місця зупинки, включив покажчик лівого повороту, перелаштувався у смугу руху, знову ввімкнув покажчик лівого повороту та в момент, коли здійснював лівий поворот на прилеглу територію, відбулося зіткнення з автомобілем «VOLVO» моделі «940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. По напрямку руху його транспортного засобу було встановлено два дорожніх знаки - «Обгін заборонено» і «Обмеження швидкості руху 50 км/год». Також спростував твердження про різкий і швидкий виїзд з додаткової смуги на основну смугу руху, вказавши що місце зіткнення знаходиться саме на зустрічній смузі руху, оскільки удар відбувся, коли авто, яким він керував, виїхало на зустрічну смугу руху.

Зазначені показання свідок підтвердив під час слідчого експерименту за його участі 04.03.2024. При цьому шляхом замірів було встановлено, що місце зіткнення знаходиться на відстані 4,5 м до правого краю проїзної частини (на смузі зустрічного руху) в поперечному напрямку та на відстані 53,4 м до електроопори №22 у повздовжній проекції. Ширина проїзної частини дороги в місці зіткнення: смуга руху в бік м. Решетилівка - 4,0 м, у напрямку м. Дніпро - 4,5 м (т.1 а.с.96-102).

Свідок ОСОБА_12 розповіла, що вона разом з чоловіком ОСОБА_13 були пасажирами в автомобілі «VOLVO 940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 . ОСОБА_12 сиділа позаду переднього пасажира. ДТП сталася за участі їх автомобіля та іншого авто сірого кольору. При цьому транспортний засіб сірого кольору здійснював маневр справа наліво по напрямку їх руху. Самого моменту ДТП свідок не бачила та жодних відомостей надати не може. Разом з тим, зазначила, вона не помітила, щоб водій ОСОБА_7 намагався застосувати екстрене гальмування чи вжити заходів до безпечного об`їзду іншого транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_14 , який працює старшим слідчим СВ відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області розповів, що складав схему до протоколу огляду місця події від 03.11.2023, зобразивши обстановку, яка склалася на момент його приїзду на місце події. Прив`язка автомобіля «VOLVO 940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , на схемі здійснена до правого краю проїзної частини. Права сторона цього автомобіля прив`язана в поперечному напрямку до правого краю дороги, а в повздовжньому напрямку до перехрестя з вул. Польова. Інша частина схеми - осип, інший транспортний засіб, ймовірне місце зіткнення, прив`язана до лівого краю проїзної частини та опори з позначкою №4. На схемі місця події не позначено «заїзний карман», у зв`язку з тим, що огляд проводився в темний час доби і тому його не було видно. Разом з тим, слідчий експеримент проводився на тому самому місці, де відбулася дорожньо-транспортна пригода, а тому «заїзний карман» об`єктивно був на місці ДТП на момент огляду. Позначені на схемі 5 м - це відстань від проїзної частини дороги, де розташовані бетонні блоки, до початку осипу скла. Осип скла знаходився на зустрічній полосі дороги. Коли розпочав оформлювати протокол огляду місця події, концентрація осипів була так як відображено на схемі. Через певний час на місці, де сталася ДТП, проїжджали легкові та вантажні автомобілі, а тому частина осипів рознеслася по дорозі. При цьому, рух був перекритий, але ніяк було об`їхати, автомобілі почали пропускати після складання схеми. Спочатку слідчий складав схему, а потім фотографував місце події. 8,5 м - це ширина проїзної частини, визначена за участю ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту. Позначені на схемі місця ДТП 12 м - відстань від місця розташування бетонних блоків, які огороджують край проїзної частини дороги, до кінця «заїзного карману» з урахуванням його розширення.

Відповідно до висновку експерта від 15.12.2023 №СЕ-19/117-23/17649-ІТ в момент первинного контакту транспортні засоби контактували між собою задньою лівою кутовою частиною автомобіля марки «SSANG YONG REXTON» та передньою центральною частиною автомобіля марки «VOLVO 940 GL», під кутом між їх повздовжніми осями, що складав близько 25±10 градусів (т.1 а.с.144-149).

Згідно з висновком експерта від 29.03.2024 №КСЕ-19/117-24/4495-ІТ (т.1 а.с.115-123), місце зіткнення автомобіля марки «SSANG YONG REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , та автомобіля марки «VOLVO 940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , знаходиться в с. Бережнівка по вул. Шевченка Полтавського району Полтавської області, перед початком осипу скла, ЛФП (позначка № 7) у схемі місця ДТП від 03.11.2023 року. При цьому показання водія ОСОБА_7 , надані ним під час проведення слідчого експерименту від 04.03.2024, є технічно неспроможними в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів та в частині розташування автомобілів у момент зіткнення відносно один одного.

З технічної точки зору, показання водія ОСОБА_11 у частині розташування місця зіткнення транспортних засобів не позбавлені технічної спроможності.

Технічна можливість запобігання заданій дорожньо-транспортній пригоді не залежала від односторонніх дій водія автомобіля марки «SSANG YONG REXTON», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , тому в його діях не вбачається невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В заданій дорожній обстановці у діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1 та п.3.25 Розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а технічна можливість запобіганню даній пригоді для ОСОБА_7 полягала саме у виконанні ним вказаних вище Правил дорожнього руху, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні повністю підтримав та підтвердив зроблений ним висновок комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи № КСЕ-19/117-24/4495-ІТ від 29.03.2024.

Твердження сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події від 03.11.2023 року та схеми місця ДТП неналежними та недопустимими доказами, є неспроможними з огляду на таке.

Судом установлено, що всі заміри проведені слідчим до краю проїзної частини. Відстань від колес автомобіля «VOLVO 940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , виміряна до правого краю проїзної частини. Визначене слідчим ОСОБА_14 ймовірне місце зіткнення заміряне до лівого краю проїзної частини. Ширина проїзної частини становить 8,5 м. Позначені слідчим на схемі місця ДТП 12 м означають ширину проїзної частини з урахуванням ширини «заїзного карману».

Відсутність «заїзного карману» на схемі місця ДТП обумовлена проведенням огляду в темний час доби, його не було видно. Допитаний свідок ОСОБА_14 пояснив, що «заїзний карман» об`єктивно був на місці ДТП на момент огляду, він не міг виникнути з моменту оформлення ДТП до моменту проведення слідчих експериментів на тому самому місці, де відбулася ДТП.

Наявність на момент ДТП «заїзного карману» також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 .

Слід зазначити, що ширина проїзної частини 8,5 м (смуга руху в напрямку м. Решетилівка - 4,0 м, у напрямку м. Дніпро - 4,5 м) встановлена під час проведення слідчих експериментів як за участю ОСОБА_11 , так і ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 . Під час слідчих експериментів вони мали змогу висловити свою позицію щодо замірів, у результаті чого вказали саме 8,5 м.

Стороною захисту не вносилися зауваження до протоколу слідчого експерименту від 04.03.2024 за участю ОСОБА_7 , тому вказані вище заміри ширини проїзної частини були зазначені слідчим ОСОБА_14 у вихідних даних при призначенні комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи від 12.03.2024.

Протокол огляду місця події від 03.11.2023 та схема місця ДТП підписані ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були залучені в якості понятих, а не інших учасників ДТП.

Місцевий суд правильно зазначив, що відсутність у пункті 22 протоколу огляду місця ДТП даних про наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей та інших об`єктів (елементів оздоблення, частинок фарби, уламків скла, осипу грунту, вантажу або багажу), відсутність на схемі місця ДТП «заїзного карману», деяких номерних позначень, не тягнуть за собою визнання протоколу огляду місця події від 03.11.2023 року зі схемою місця ДТП неналежними та недопустимими доказами.

Показання свідка ОСОБА_14 про те, що осип скла, зображений ним на схемі місця ДТП, знаходився на зустрічній полосі дороги підтверджуються показаннями експерта ОСОБА_15 , який зазначив, що основна частина осипу знаходиться на смузі руху в напрямку м. Дніпро згідно схеми місця ДТП, а отже, місце зіткнення транспортних засобів відбулося саме на зустрічній смузі по напрямку руху обох транспортних засобів.

Посилання захисника на те, що на фото №2 до протоколу огляду місця події наявний осип скла біля автомобіля ОСОБА_7 , який не відображений на схемі місця ДТП, і це впливає на визначення місця зіткнення, спростовуються показаннями експерта ОСОБА_15 , який зазначив, що зображений на фото №2 осип біля автомобіля «VOLVO 940 GL», д.н.з. НОМЕР_2 , може бути наслідком продовження руху транспортних засобів по проїзній частині після зіткнення по інерції.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не виїжджав на зустрічну полосу, намагався звернути вправо, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать показанням свідків, іншим доказам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює його показання і вважає, що таким чином він прагне уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Всупереч доводам захисника, слідчий зобов?язаний вказати у постанові про призначення експертизи обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені під час досудового розслідування. Зазначені слідчим дані про те, що ОСОБА_7 здійснював обгін підтверджуються протоколом огляду від 03.11.2023 зі схемою місця ДТП, де зазначено і зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів на зустрічній смузі руху та висновком експерта від 29.03.2024 № КСЕ-19/117-24/4495-ІТ, згідно якого, показання ОСОБА_7 , надані ним під час проведення слідчого експерименту від 04.03.2024, які зафіксовані в схемі до нього, є технічно неспроможними в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів.

Випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху, і є обгоном відповідно до п. 1.10 ПДР України, а тому про це правомірно зазначено слідчим у постанові про призначення експертизи від 12.03.2024 року.

У зв`язку з викладеним вище, висновок комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи № КСЕ-19/117-24/4495-ІТ від 29.03.2024 є належними та допустимими доказоми по справі.

Також місцевий суд правомірно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , надані ним під час досудового розслідування та який на час розгляду справи у суді, помер, оскільки суд був позбавлений можливості безпосередньо допитати свідка, як того вимагає ч. 4 ст. 95 КПК України, проте з урахування вимог діючого законодавства, взяв до уваги дані, отримані в ході проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не відкривалися матеріали кримінального провадження, а саме протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , в порядку ст. 290 КПК України та не було надано можливість ознайомитися з ними в подальшому, спростовуються таким.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_11 було проведено 04.03.2024.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику адвокату ОСОБА_8 21.06.2024 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування з 11 до 11:30 год.

Крім того, у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_7 та його захисника від 21.06.2024, з якої вбачається, що на виконання ст. 293 КПК України він отримав копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Також колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні заяви сторони захисту про ознайомлення їх з матеріалами кримінального провадження.

Тому з урахуванням викладеного вище, колегія суддів у даному випадку порушень вимог ст. 290 КПК України не вбачає.

Тому, аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, доводи сторони захисту про безпідставне задоволення судом цивільних позовів прокурора, є необґрунтованими.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» та пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Так, прокурор заявив цивільний позов в інтересах держави в якому прохав суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» 62 200 грн. 59 коп.

Згідно довідки КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» від 23.05.2024 №04-05/1954 (Т. 1 а.с.174-175), ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії з 21.11.2023 по 19.12.2023, тобто 28 ліжко-днів (медична карта стаціонарного хворого № 37021). Вартість 1-го ліжко-дня складає 1 543 грн. 90 коп. по фактичних витратах за листопад місяць 2023 року без медикаментів. Вартість 10 ліжко-днів складає 15 439 грн.

Вартість 1-го ліжко-дня складає 2 520 грн. 59 коп. по фактичних витратах за грудень місяць 2023 року без медикаментів. Вартість 18 ліжко-днів складає 45 370 грн. 62 коп.

Загальна вартість 28 ліжко-днів становила 60 809 грн. 62 коп.

За період лікування були використані відповідні медикаменти та вироби медичного призначення на суму 1 390 грн. 97 коп.

Тобто загальна вартість лікування становила 60 809 грн. 62 коп. + 1 390 грн. 97 коп. = 62 200 грн. 59 коп.

Також прокурор заявив цивільний позов в інтересах держави про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, в якому прохав суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради 2 791 грн. 07 коп.

З довідки КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради від 13.06.2024 №335/01-14 вбачається, що ОСОБА_9 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічно-педіатричному відділенні КНП «Кобеляцька міська лікарня» з 03.11.2023 року по 06.11.2023 року (проведено 3 ліжко-днів). Вартість лікування хворого ОСОБА_9 становить всього 2 791 грн. 07 коп. з яких 2 200 грн. 89 коп. - за ліжко-дні (проведено 3 ліжко-днів), а 590 грн. 18 коп. - кошти витрачені лікарнею на медикаменти (Т. 1 а.с. 186).

З урахуванням зазначеного, заявлені прокурором цивільні позови в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради, КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» та Кобеляцької міської ради, КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріальна шкода доведена належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, та правильно врахував при призначенні покарання обвинуваченій ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який не визнав вину, раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та правильно визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та відповідно до ст. 25 КК України необережним, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка вважала за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, та досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства є низьким та виправлення особи без ізоляції від суспільства є можливим, відсутність тяжких наслідків від його протиправного діяння. Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням та необхідність застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 75 КК України.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України при призначенні ОСОБА_7 покарання, є слушними.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком можливо осіб, яким призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі та позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з висновку ВС у постанові №761/22398/17 від 02.09.2020, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст.75 КК не допускається.

Також, при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд може призначити додаткові покарання, а саме штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

Таким чином, у даному випадку підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання з іспитовим строком відсутні, тому обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання, яке підлягає реальному виконанню.

Під час апеляційного розгляду підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, як того просив прокурор, колегією суддів не встановлено та учасниками провадження не надано.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню. Апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.05.2025, щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3