УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 991/9018/25

провадження № 51- 769 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 28 листопада 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 28 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2024 року за № 0000054, про покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинуваченого ОСОБА_4 та покладено на нього відповідні обов`язки строком на два місяці, до 28 січня 2026 року включно. Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на зазначену ухвалу на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України у зв`язку з тим, що скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга обвинуваченого ОСОБА_4 , зі змісту якої вбачається, що він не погоджується з вказаними ухвалами, вважає їх незаконними і необґрунтованими, та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

З огляду на зміст наведених положень процесуального закону, ухвала Вищого антикорупційного суду від 28 листопада 2025 року не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Що стосується доводів ОСОБА_4 у частині оскарження ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, то хоча зазначене рішення і може бути оскаржене в касаційному порядку, проте Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Цією ж статтею передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу, якою вирішувалось питання про покладення на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, яка не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку відповідно до ст. 392 КПК України, суд, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах № 935/2506/23 (ухвала від 03 жовтня 2024 року), № 145/1457/24 (ухвала від 16 вересня 2024 року).

Ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Заслуговує на увагу й те, що передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування судового рішення, за усталеною практикою Верховного Суду, є не будь-яке процесуальне порушення, а лише таке, що істотно позначилося чи могло позначитися на результаті розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Вищого антикорупційного суду від 28 листопада 2025 року не підлягає оскарженню у касаційному порядку, а підстав для задоволення касаційної скарги на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за змістом касаційної скарги, доданих до неї матеріалів, не вбачається, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З цих підстав та, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 28 листопада 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3