ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2714/25 Номер провадження 11-кп/814/808/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

19 січня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст.286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував відсутністю підстав для висновку про те, що ОСОБА_9 під час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Крюківська виправна колонія (№29)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: ОСОБА_9 під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки позитивно характеризується, має 13 заохочень, не притягувався до дисциплінарної відповідальності, зауважень не має, працює, добре ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, під час судового розгляду надавав матеріальну допомогу потерпілій стороні, вчинений ним злочин належить до категорії неумисних злочинів. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_9 у судове засідання не викликався та не брав участь у розгляді подання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника, засудженого та представника установи виконання покарань про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19 січня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 грудня 2013 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Nissan Maxima», н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п.18.1, 1.3, 1.5 ПДР України, не переконався в безпеці свого руху та можливості створити небезпеку для інших учасників дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, був неуважним до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не вжив заходів до зниження швидкості, а продовжив рух, внаслідок чого вчинив наїзд на пішоходів: ОСОБА_10 та її малолітнього сина ОСОБА_11 , які перетинали проїзну частину дороги по пішохідному переходу зліва направо по напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП було заподіяно: малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкоджень, що спричинили його смерть; ОСОБА_10 - тяжкі тілесні ушкодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено із 17 грудня 2021 року, кінець цього строку 17 грудня 2028 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, під час відбування покарання ОСОБА_9 установою виконання покарань характеризується позитивно, отримував 16 заохочень, стягнень не має, між тим, допускав невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон, подаючи негативний приклад для інших засуджених, за що з ним проводилась виховна бесіда, працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, бере участь у програмах та заходах в установі, сплатив стягнуті з нього за вироком суду процесуальні витрати, наразі визнає винуватість та розкаюється у вчиненому злочині (під час розгляду кримінального провадження по суті в трьох судових інстанціях не визнавав винуватість у вчиненому злочині), в ході відбування покарання, будучи працевлаштованим, поряд із відсутністю цивільного позову, не вживав заходів, спрямованих на компенсування завданої внаслідок злочину шкоди потерпілому, на бажання полегшити його душевний біль і перенесені страждання.

При цьому, ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення хоча і з необережності, але тяжкого злочину, а саме за те, що він, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохідному переході на пішоходів, що призвело до невідворотних і тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої дитини та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вагітній жінці.

Також зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_9 раніше неодноразово протягом року до події ДТП притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_9 спостерігаються певні позитивні тенденції, однак вона не була сумлінною протягом усього строку відбування покарання, характеризувалась у певний період нестабільністю, та наразі є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_9 необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вчинений ним тяжкий злочин із тяжкими й невідворотними наслідками.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк виконання покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У цьому випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і необгрунтованим із точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто в більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.

Що стосується тверджень апелянта про те, що ОСОБА_9 у судове засідання не викликався, слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів судового провадження місцевим судом на адресу ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», в якій утримується ОСОБА_9 , направлялись повідомлення про місце, дату й час розгляду подання (а.п.30, 35). У відповідь на обидва судові засідання, в тому числі, призначене на 09 липня 2025 року об 11 годині 30 хвилин, засуджений кожного разу направляв до Полтавського районного суду Полтавської області заяви, в яких просив здійснювати судове засідання щодо розгляду подання виправної колонії без його участі (а.с.п.31, 37).

Отже, враховуючи наведені вище обставини, позицію ОСОБА_9 , неодноразово викладену в його заявах, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави для висновку про порушення права засудженого на участь у судовому засіданні, оскільки він таким правом не вважав за необхідне скористатись.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4