Справа № 307/351/26
Провадження № 1-кс/307/89/26
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

19 лютого 2026 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 та її захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000081, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, директора Тячівського ліцею з угорською мовою навчання ім. Шимона Голлоші, одруженої, раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 18 лютого 2026 року звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , згідно наказу начальника управління освіти, охорони здоров`я, культури, сім`ї, молоді та спорту Тячівської міської ради Закарпатської області № 35-к від 02.10.2018 призначена на посаду директора Тячівської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Шимона Голлоші (колишня назва закладу), Тячівського ліцею з угорською мовою навчання ім. Шимона Голлоші, з подальшим продовженням трудових відносин, які продовжують діяти по теперішній час, зловживаючи своїм службовим становищем, наданим їй, як директору навчального закладу, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, керуючись у своїй роботі Конституцією України, Законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, рішеннями на іншими нормативно-правовими актами органів державної влади та місцевого самоврядування, які регулюють діяльність закладу, умисно, з метою заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання своїм службовим становищем, яка згідно статуту вказаного закладу, а саме п. п. 6.3., 6.5., 6.8., 6.10. здійснює управління закладом і несе відповідальність за освітою, фінансово-господарською та іншою діяльністю закладу, організовує діяльність закладу освіти, призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівника, педагогічних та інших працівників, визначає та затверджує їх посадові обов`язки, здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, розпоряджається в установленому порядку майном і коштами ліцею, затверджує штатний розпис у межах фонду заробітної плати, кошторис та організовує його виконання, укладає угоди, договори, відкриває рахунки у банківських установах, організовує освітній процес, затверджує освітню програму та правила внутрішнього розпорядку трудового колективу та є головою педагогічної ради ліцею та згідно контракту з керівником, укладеного між відділом освіти Тячівської міської ради та ОСОБА_5 , а саме п.п. 2.1.9., 2.1.19, ОСОБА_5 затверджує розклад занять учнів, графіки роботи і педагогічне навантаження працівників навчального закладу, забезпечує раціональне використання бюджетних коштів, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб із заступником директора з навчально-виховної роботи Тячівського ліцею з угорською мовою навчання ім. Шимона Голлоші ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, внесла завідомо неправдиві відомості до табелів обліку робочого часу вихователів групи продовженого дня вказаного ліцею.

Так, діючи за попередньою змовою групою осіб, в період з вересня 2022 року по січень 2026 року, зловживаючи своїм службовим становищем в умовах воєнного стану ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , шляхом складання та внесення до табелів обліку робочого часу вихователів групи продовженого дня неправдиві відомості, що призвело до розтрати коштів державного бюджету на загальну суму 992 000, 60 грн., з яких 781 041,53 грн. заволоділи та використали на власний розсуд, чим спричинили збитки, які згідно примітки 3 до ст. 185 КК України, в двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тобто, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

13.02.2026 ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру та вона набула статус підозрюваної у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, серед яких: протокол обшуку від 30.01.2026, протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 12.02.2026, протоколи огляду предмету від 14.02.2026, протоколи допиту свідків ОСОБА_12 від 06.02.2026, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 04.02.2026.

Таким чином, підозрювана ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог п. 4) ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, встановлено, що: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинений злочин; може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити вчиняти аналогічні злочини; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані ризики обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 має законні підстави для перетину кордону України під час дії воєнного стану, може впливати на вже допитаних свідків та на ряд свідків, які на даний час не допитані з метою зміни показів на свою користь, може вчинити інше кримінальне правопорушення, спотворити оригінали документів, потреба в дослідженні яких може виникнути в ході проведення досудового розслідування.

Крім того, згідно з п. п.1, 2, 3, 4, 5 ст. 176 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

4) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання;

5) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

6) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

7) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Так, у органу досудового розслідування наявні достатні докази вчинення ОСОБА_5 інкримінованих їй злочинів, за вчинення яких їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Необхідність обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, санкція за вчинення одного із яких, згідно ч.4 ст.191 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, таким чином, існують ризики того, що ОСОБА_5 , розуміючи тяжкість покарання, що їй загрожує, у випадку визнання її судом винуватою, може переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому тримання під вартою підозрюваного буде виправданим та необхідним.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваного, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, які інкримінуються підозрюваній, тяжкості покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрювану перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органу досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження.

Також, під час розгляду клопотання, прокурор просив визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки на його думку самий такий розмір застави гарантуватиме виконання підозрюваною покладених на неї судом обов`язків.

Під час розгляду вказаного клопотання прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 в обґрунтування клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Захисник підозрюваної ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення вказаного клопотання та просив обрати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Підозрювана ОСОБА_5 підтримала своїх захисників.

Дослідивши обставини клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною другою цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Із матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором, видно про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України, за одне із яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що вона діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, внесла завідомо неправдиві відомості до табелів обліку робочого часу працівників, що призвело до ротрати коштів державного бюджету, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Із витягу з ЄРДР вбачається, що, зокрема, слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та 12 лютого 2026 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України (а. с. 6 - 7).

13 лютого 2026 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні нею злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України (а. с. 74 - 85).

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованиї їй злочинів підтверджується, зокрема, рапортами начальника Тячівського МРВ УСБУ в Закарпатській області про виявлення кримінального правопорушення, протоколом обшуку від 30 січня 2026 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_15 від 02.02.2026, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 12.02.2026, протоколом огляду предмету від 14.02.2026, протоколами допиту свідків ОСОБА_12 від 06.02.2026, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 04.02.2026 та іншими матеріалами кримінального провадження (а. с. 8-9, 13, 14 22, 25-38, 49 52, 86 90, 91 100, 101 - 103).

Із довідки характеристики з місця проживання, виданої міським головою Тячівської міської територіальної громади 06.02.2026, вимоги про судимість, наказу про прийняття на посаду № 35-1 від 02.10.2018, ОСОБА_5 призначена на посаду директора Тячівської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені Шимона Голлоші на умовах контракту, строком на 2 роки.

Згідно наказів від 02.10.2020 та № 27-к від 30.09.2024 про продовження трудових відносин з директором Тячівського ліцею з угорською мовою навчання імені Ш. Голлоші Тячівської міської ради ОСОБА_5 продовжено трудові відносини на умовах строкового трудового договору (контракту).

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно, одружена, скарг від сусідів та мешканців міста на неї не надходило, також вона раніше не судима (а. с. 66 - 71).

Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_5 є постійне місце проживання та наявні міцні соціальні зв`язки у місці її постійного проживання.

Однак, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки у разі визнання її винною, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, і це може стимулювати її до переховування від суду.

При цьому, ризик переховування підозрюваної від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 може на законних підставах виїхати за кордон, може впливати на свідків, оскільки досудове розслідування триває.

Однак, ризики того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти аналогічні злочини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, зважаючи на те, що вона раніше не судима, окрім цього, ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2026 року вона відсторонена від посади директора Тячівського ліцею з угорською мовою навчання ім. Шимона Голлоші.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Також, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що у разі доведення її вини і визнання її винною у їх вчиненні, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, а також існування на даний час ризиків, які зазначені прокурором, оскільки досудове розслідування триває, наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому її тримання під вартою буде виправданим та необхідним.

Хоча ОСОБА_5 має сталі міцні соціальні зв`язки у місці її постійного проживання, характеризується позитивно, раніше не судима, однак, беручи до уваги в сукупності обставини злочинів у вчиненні яких вона підозрюється та суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства, враховуючи обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 та те, що вона може в будь який момент залишити територію держави, тобто вчинити всі дії для переховування від органу досудового розслідування, може вплинути на показання свідків, оскільки досудове розслідування триває та не всі докази зібрані, а тому слідчий суддя дійшла висновку про обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, у якому зазначено, що гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції (звільнення особи обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання) покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Таким чином, вказана сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активів та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, тобто, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи в суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи наведене, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрювану від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого її ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, суд з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваної, тяжкістю злочину у вчиненні якого вона підозрюється.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя враховує майновий та сімейний стан підозрюваної, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрюється, характер кримінального правопорушення, зокрема злочини, передбачені ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, серед яких, можливість на законних підставах виїзду підозрюваної за кордон, так і дані про особу підозрюваної, а тому слідчий суддя дійшла висновку, що в даному випадку застава в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240? (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн., в повній мірі гарантуватиме виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, і саме такий розмір буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не буде завідомо непомірним для неї.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у випадку застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, для запобіганням ризиків, зазначених прокурором, необхідно покласти на неї обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_5 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останньої під вартою.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити повністю.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 11 квітня 2026 року включно.

Визначити заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240? (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самою підозрюваною так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ: отримувач коштів: ТУ ДСА України в Закарпатській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26213408; розрахунковий рахунок UA0018501; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Код банку (МФО): 820172, призначення платежу застава.

Роз`яснити підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана ОСОБА_5 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрювану ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про обрання відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваній, її захисникам та прокурору.

Ухвала щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 24 лютого 2026 року, о 15 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1