печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000088 від 30.04.2024,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене 21.01.2025 під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ» ОСОБА_4 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів та забезпеченні спеціальної конфіскації.

В обґрунтування клопотання вказано, щоОфісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000088 від 30.04.2024 за фактом неправомірних дій групи осіб, які із залученням підконтрольних їм суб`єктів господарювання - ТОВ «ОЛІР РЕЗОРСІЗ», ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДІНГ» та інших підприємств, у тому числі компаній нерезидентів, у 2022 році шляхом обману заволоділи майном ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» у вигляді олії соняшникової та шроту, спричинивши вказаному товариству загальні збитки на суму близько 44 млн грн, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення ТОВ«ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» ОСОБА_5 про неправомірні дії злочинної групи осіб, які із залученням підконтрольних їм суб`єктів господарювання ТОВ«ОЛІР РЕЗОРСІЗ», ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ» та інших підприємств, у тому числі компаній нерезидентів, у 2022 році, шляхом обману, заволоділи майном ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» у вигляді олії соняшникової та шроту, спричинивши таким чином загальні збитки ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» на суму 44 235 544,27 гривень.

21.01.2025 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук за місцем проживання директора ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ» ОСОБА_4 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в спальній кімнаті у шафі було виявлено коробку сірого кольору, в якій знаходились два пакети в яких зберігались аркуші паперу ззовні схожі на валюту долари США та аркуші паперу ззовні схожі на Національну валюту України гривню, які вилучено, а саме:

-аркуші паперу, ззовні схожі на валюту долари США, на загальну суму 239060 (двісті тридцять дев`ять тисяч шістдесят) доларів США, а саме купюри номіналом 100 доларів США у кількості 2334 купюри, купюри номіналом 50 доларів США у кількості 79 купюр, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 82 купюри та купюри номіналом 10 доларів США у кількості 7 купюр, які вилучено та запаковано до сейф-пакету № L001460;

-аркуші паперу ззовні схожі на Національну валюту України гривню, на загальну суму 1400000 (один мільйон чотириста тисяч) гривень, купюрами номіналом 200 гривень у кількості 4500 купюр та купюри номіналом 1000 гривень у кількості 500 купюр, які вилучено та запаковано до сейф-пакету № L001461.

22.01.2025 вилучене майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні як таке, що відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, бо є грошима, можливо набутими кримінально протиправним шляхом.

У зв`язку із викладеним, на даний час з метою збереження речових доказів та забезпеченні спеціальної конфіскації, виникла необхідність у накладенні на них арешту.

Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_6 , подала до суду клопотання, в якому підтримала письмові заперечення подані до суду та просила проводити розгляд клопотання прокурора за відсутності її та власника майна. Відповідно до відомостей, вказаних у письмових запереченнях, вилучене майно не може бути використано як доказ, оскільки в рамках кримінального провадження № 0000088 від 30.04.2024 відсутня подія злочину, майно не відповідає критеріям речового доказу, майно не підлягає спеціальній конфіскації, накладений на майно арешт вже було скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2025 у справі № 757/26328/25-к, однак майно не було повернуто ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (ч. 5 ст. 171 КПК України).

Обставини, встановлені слідчим суддею

Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000088 від 30.04.2024 за фактом неправомірних дій групи осіб, які із залученням підконтрольних їм суб`єктів господарювання - ТОВ «ОЛІР РЕЗОРСІЗ», ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДІНГ» та інших підприємств, у тому числі компаній нерезидентів, у 2022 році шляхом обману заволоділи майном ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» у вигляді олії соняшникової та шроту, спричинивши вказаному товариству загальні збитки на суму близько 44 млн грн, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення ТОВ«ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» ОСОБА_5 про неправомірні дії злочинної групи осіб, які із залученням підконтрольних їм суб`єктів господарювання ТОВ«ОЛІР РЕЗОРСІЗ», ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ» та інших підприємств, у тому числі компаній нерезидентів, у 2022 році, шляхом обману, заволоділи майном ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» у вигляді олії соняшникової та шроту, спричинивши таким чином загальні збитки ТОВ «ЕЛЕВАТОР ПЛЮС» на суму 44 235 544,27 гривень.

21.01.2025 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук за місцем проживання директора ТОВ «ЕКО-РЕСУРС-ХОЛДИНГ», ОСОБА_4 , у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в спальній кімнаті у шафі було виявлено коробку сірого кольору, в якій знаходились два пакети, в яких зберігались аркуші паперу, ззовні схожі на валюту долари США та аркуші паперу, ззовні схожі на Національну валюту України гривню, які вилучено, а саме:

-аркуші паперу, ззовні схожі на валюту долари США, на загальну суму 239060 (двісті тридцять дев`ять тисяч шістдесят) доларів США, а саме купюри номіналом 100 доларів США у кількості 2334 купюри, купюри номіналом 50 доларів США у кількості 79 купюр, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 82 купюри та купюри номіналом 10 доларів США у кількості 7 купюр, які вилучено та запаковано до сейф-пакету № L001460;

-аркуші паперу, ззовні схожі на Національну валюту України гривню, на загальну суму 1400000 (один мільйон чотириста тисяч) гривень, купюрами номіналом 200 гривень у кількості 4500 купюр та купюри номіналом 1000 гривень у кількості 500 купюр, які вилучено та запаковано до сейф-пакету № L001461.

22.01.2025 вилучене майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 у справі № 947/39182/24 на майно, вилучене 21.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Київ від 19.06.2025 у справі № 757/26328/25-к скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 у справі № 947/39182/24 на майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Клопотання про накладення арешту на майно подано до суду повторно 26.06.2025.

Мотиви слідчого судді

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, під час звернення з клопотанням про арешт майна, вилученого під час проведення невідкладного обшуку, клопотання про накладення арешту має бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, майно було вилучене 21.01.2025, тоді як із клопотанням про арешт майна прокурор звернувся лише 26.06.2025, тобто через 5 місяців після його вилучення.

Процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального проваджений зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і з будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 113 КПК України).

Строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години (ч. 1, 2 ст. 115 КПК України).

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не було дотримано визначений ч. 5 ст. 171 КПК України строк для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Однак, незважаючи на пропуск стороною обвинувачення строку, визначеного у ч. 5 ст. 171 КПК України для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурором у клопотанні питання про його поновлення не порушується, окремо клопотання про поновлення строку на звернення до слідчого судді не надходило.

Окрім цього, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Київ від 19.06.2025 у справі № 757/26328/25-к було скасовано арешт, накладений на майно, вилучене 21.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Отже, після скасування арешту майна таке майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено. КПК України не встановлює виключення із ч. 3 ст. 169 КПК України та не наділяє слідчого, прокурора правом не виконувати ухвалу слідчого судді про скасування арешту майна та повторно звертатись із клопотанням про арешт того самого майна.

Щодо посилання прокурора на необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні варто зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" () [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії" (Kushoglu v. Bulgaria), заява N 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (Заява N 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A N 98).

Відтак, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК України) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо. Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК України), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК України та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК України арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту "достатніх підстав" вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Стандарт "достатніх підстав (доказів)" для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення як знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Дослідивши матеріали справи, слідчим суддею не встановлено обставин, які підтверджують причетність тимчасово вилученого майна, яке належить ОСОБА_4 , до вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження № 0000088 від 30.04.2024, внаслідок яких слідчий суддя має констатувати відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Станом на день розгляду клопотання ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу в рамках вищевказаного кримінального провадження.

Щодо посилання прокурора не необхідність арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

В ході аналізу матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого у кримінальному провадженні № 0000088 від 30.04.2024. Водночас, у клопотанні не доведено, що вилучене 21.01.2025 майно ОСОБА_4 набув безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знав або повинен був знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_7