Справа №588/491/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/816/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 26 січня 2026 року про направлення засудженого ОСОБА_7 до місця відбування покарання призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 16 січня 2025 року в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, -

установив:

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 26 січня 2026 року задоволено подання органу пробації про направлення до місця відбування покарання засудженого ОСОБА_7 . Надано дозвіл на затримання засудженого ОСОБА_7 з метою його направлення для відбування покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 16 січня 2025 року в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 ухиляється від виїзду до місця відбування покарання, оскільки вирок суду, який набрав законної сили 3 листопада 2025 року не виконано, а поведінка засудженого спрямована на перешкоджання його добровільному виконанню.

Не погоджуючись з прийнятим рішення, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання Охтирського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про направлення ОСОБА_7 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на те, що вирок суду відносно ОСОБА_7 оскаржено в касаційному порядку та одночасно подано клопотання про зупинення виконання цього вироку. Наведені обставини були безпідставно проігноровані судом, як і доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я засудженого, необхідності проходження ним відповідного лікування.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом вручення судової повістки, клопотань про відкладення апеляційного перегляду не подав.

Захисник у день апеляційного перегляду направила до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона та засуджений перебувають на лікуванні.

Вирішуючи клопотання захисника про відкладення апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Обов`язок повідомлення про причини неявки в судове засідання та надання доказів поважності таких причин лежить на особі, яка не має можливості з`явитися до суду (див. висновки Верховного Суду у постанові від 13 червня 2019 року в справі № 759/10610/15).

На підтвердження поважності причин неявки стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів, які б об`єктивно свідчили про неможливість участі у судовому засіданні. Самі по собі посилання на незадовільний стан здоров`я без належного документального підтвердження не можуть бути визнані поважними причинами неявки.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що причини неявки захисника та засудженого є неповажними.

Крім того, апеляційний суд враховує, що розгляд даного питання здійснюється в межах виконання вироку суду, який набрав законної сили, а тому обов`язкова участь захисника та засудженого у такій категорії проваджень нормами кримінального процесуального закону не передбачена.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутність захисника та засудженого не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у зв`язку з чим клопотання про відкладення розгляду задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає розгляду за їх відсутності.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

Згідно вимог ст. 13 КВК України направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів у порядку, визначеному статтею 57 КВК України забезпечує уповноважений орган з питань пробації.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 57 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку. Уповноважений орган з питань пробації надсилає засудженому виклик, за яким він зобов`язаний з`явитися для вручення припису та ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання. З урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження суд може направити засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання. У разі невиїзду засудженого до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення засудженого від отримання припису суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 16 січня 2025 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_8 покарання за цим вироком, частково приєднано не відбуте основне покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року у виді одного місяця обмеження волі та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 3 листопада 2025 року вказаний вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

9 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду захиснику ОСОБА_6 відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 16 січня 2025 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 3 листопада 2025 року.

Отже, 3 листопада 2025 року вирок набув статусу остаточного, а засуджений був зобов`язаний виконати вирок суду незалежно від свого суб`єктивного ставлення до нього.

21 листопада 2025 року вказаний вирок суду разом з розпорядженням про його негайне виконання був направлений до Охтирського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, а 15 грудня 2025 року орган пробації повідомив ОСОБА_7 про порядок відбування покарання у виді обмеження волі та наслідки ухилення від його відбування, а також одержання припису про виїзд до місця відбування покарання, до якого він мав прибути 19 грудня 2025 року.

Однак засуджений ОСОБА_7 відмовився від отримання припису про виїзд до місця відбування покарання, надавши письмові пояснення, згідно яких він не погоджується з вироком суду та оскаржив його в касаційному порядку, і до вирішення касаційним судом в тому числі питання про зупинення виконання вироку не бажає самостійно їхати до установи виконання покарань.

16 грудня 2025 року начальник Охтирського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області звернувся до суду з відповідним поданням про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі, поведінка якого спрямована на активне перешкоджання його добровільному виконанню.

Суд першої інстанції, належним чином перевіривши всі обставини, наведені у поданні органу пробації щодо ОСОБА_7 , не встановивши поважних причин, які б унеможливлювали виконання вироку, дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення подання органу пробації та надання дозволу на затримання засудженого ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що оскарження вироку у касаційному порядку та подання клопотання про зупинення його виконання, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки сам по собі факт подання касаційної скарги не зупиняє виконання вироку, який набрав законної сили.

При цьому, місцевий суд врахував ту обставину, що 9 грудня 2025 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 16 січня 2025 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 3 листопада 2025 року, а матеріали кримінального провадження не містять жодних нових даних про відкриття касаційного провадження чи постановлення судом касаційної інстанції рішення про зупинення виконання вироку.

Таким чином, засуджений був зобов`язаний виконати вирок суду, а його відмова від отримання припису та невиконання обов`язку прибути до місця відбування покарання свідчить про свідоме ухилення від зазначеного обов`язку.

Посилання захисника ОСОБА_6 на незадовільний стан здоров`я засудженого також є безпідставними, оскільки жодних доказів, які б підтверджували неможливість прибуття до установи виконання покарань або потребу у відкладенні виконання вироку, суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання органу пробації та надання дозволу на затримання засудженого з метою його направлення для відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді подання, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційним судом не встановлено.

У зв`язку з викладеним, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК, апеляційний суд, -

постановив:

Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 26 січня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3