Справа № 755/4239/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 381, 382 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2026 року за № 0000535, за обвинуваченням ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, з середньою освітою, не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий зокрема в останнє 27.10.2021 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.186 ККУ до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст.296 Кримінального кодексу (далі КК) України, шляхом вивчення його (обвинувального акта) та доданих до нього матеріалів,

у с т а н о в и в :

І. Загальна історія провадження та процедура

З обвинувального акта від 19 березня 2026 року, який складено дізнавачем відділу дізнання Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 та затверджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,слідує, що ОСОБА_2 обвинувачується у нанесенні легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я та хуліганстві.

Саме досудове розслідування кримінального провадження здійснено згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими КПК України, з урахуванням положень Глави 25. Особливості досудового розслідування кримінальних проступків того ж Кодексу.

За його наслідками, на підставі отриманих від дізнавача матеріалів, у порядку ст. 301 КПК, прокурор встановивши, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, прийняв рішення, відповідно до ч. 5 вказаної статті наведеного Кодексу та вимог ст. 302 КПК, про звернення до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Із долучених до обвинувального акта матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.

Також наявна заява потерпілого, який згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.

Відповідно, вказане клопотання прокурора було задоволено судом (див. ухвалу про призначення кримінального провадження до невідкладного судового розгляду) у т.ч. було визначено (1) розгляд обвинувального акта здійснювати без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, а (2) спрощене провадження щодо кримінального проступку здійснювати згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень § 1. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків Глави 30. Особливі порядки провадження в суді першої інстанції того ж Кодексу.

У зв`язку з чим, Суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі його вивчення та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

02.03.2026 у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_2 , перебуваючи в сквері по вулиці Празькій у м. Києві, який розташований поруч з будинком за адресою м. Київ, вул. Празька 34, зустрів ОСОБА_5 , з яким раніше не був знайомий, та почав розпивати спиртні напої, та після закінчення розпиття, останні розійшлись.

В подальшому 02.03.2026 приблизно о 10 год. 25 хв. перебуваючи в сквері по вулиці Празькій у м. Києві у ОСОБА_2 виник умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_2 02.03.2026 приблизно о 10 год. 30 хв. перебуваючи у нетверезому стані, увійшов до «Пункту Незламності», що розташований у сквері по вулиці Празькій у м. Києві та почав нецензурно висловлюватись у бік осіб, які там знаходились, поводити себе агресивно по відношенню до останніх, чіплятись без наявних на те причин та на заклики осіб, які там знаходились, припинити свої дії, ніяк не реагував.

Крім того, ОСОБА_2 в «Пункті Незламності» зустрів ОСОБА_5 , з яким раніше розпивав спиртні напої, та висував останньому вимогу повернути телефон, який останній ніби без дозволу ОСОБА_2 привласнив собі. Голосно кричав, в бік ОСОБА_5 , при цьому використовував образливі вислови, також штовхав його, та провокував на конфлікт.

Вказані дії продовжувались протягом тривалого часу та призвели до припинення нормального функціонування вказаного «Пункту незламності», та тимчасового припинення надання допомоги вказаним пунктом особам, які там знаходились.

В подальшому після довготривалого вмовляння ОСОБА_2 , останнього силоміць вивели із «Пункта Незламності».

Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив громадський порядок і спокій громадян, що стали очевидцями даної події, а також завадив на деякий час функціонуванню «Пункту незламності».

Крім того, 02.03.2026 приблизно о 10 годині 35 хвилин, ОСОБА_2 перебував за адресою: м. Київ, вул. Дністерська, 1А, де в цей час перебував ОСОБА_5 ..

В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розпочався словесний конфлікт, в результаті якого, у ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_2 , дістав ніж з кармана куртки в яку був одягнений, наблизився до ОСОБА_5 та наніс ножом декілька хаотичних ударів в область тулуба останнього.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_2 , спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_5 ..

Згідно Висновку експерта № 042-297-2026 від 10.03.2026, при проведенні судово - медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були виявлене тілесне ушкодження: а) непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки праворуч; б) наскрізне колото-різане поранення м`яких тканин правого плеча в середній третині; в) колото-різане поранення м`яких тканин лівого плеча.

Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень, за ступенем тяжкості, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров?я).

Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок трьох травматичних дій гострого(их) предмета, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа).

ІІІ. Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Отже, ураховуючи наведене у п. І, ІІ вироку, з`ясовано, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, та грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України.

При цьому, Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Позаяк, частиною другою ст. 125 КК передбачено кримінальну відповідальність за нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження - це протиправне умисне або необережне заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, що полягає в порушенні анатомічної цілісності або фізичної функції органів і тканин тіла людини.

Згідно з КК легкі тілесні ушкодження поділяються на дві підгрупи: (1) викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності; (2) не викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як 6 днів.

Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 3 тижні (21 день).

Згідно висновку експертного дослідження №042-297-2026 від 10 березня 2026 року отримані тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості. Відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявленні ушкодження не мають ознак небезпеки для життя.

Позаяк, хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом (див. Постанову пленуму ВС України 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство»).

Верховний Суд України в постанові від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-7к12 вказав, що об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або із використанням травмуючих властивостей таких предметів.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

У контексті наведеного слід зауважити також і те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к зауважила, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з тривалим порушенням спокою громадян тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Головною рушійною силою хуліганських дій є бажання протиставити себе оточуючим, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Що і має місце в цій справі.Тим самим, за цих обставин, відсутні підстави для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України.

ІV. Покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим […].

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18).

В цій ситуації, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, Суд визнає щире каяття, яке полягає в т.ч. у визнанні обставин регламентованих ст. 91 КПК щодо подій кримінальних правопорушень, у т.ч. час, місце, спосіб учинення, та в розрізі того, що, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к), що власне є дійсним в цій ситуації та витікає в т.ч. з заяви про визнання своєї винуватості.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК, Суд визнає вчинення проступків у стані алкогольного сп`яніння (1,52 промілє).

З огляду на, що Суд враховуючи дані про особу обвинуваченого (наведені у вступній частині вироку), ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій інкримінованих статей, із застосуванням ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2 ст. 59-1 КК, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч. 3 ст. 59-1 КК Суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки: 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 4)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, з урахуванням того, що відповідними наказами Міністерства юстиції України затверджено перелік пробаційних програм для суб`єктів пробації, які включають в себе заходи спрямовані на виправлення того чи іншого криміногенного фактору, яке стало причиною вчинення особою кримінального правопорушення.

Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років (ч. 4 ст. 59-1 КК).

У цій справі, враховуючи фактичні дані про особу обвинуваченого, Суд вважає слушним призначити пробаційний нагляд, котрий полягатиме в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а саме шляхом покладення на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2, 3 ст. 59-1 КК, таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою - «Подолання агресивної поведінки».

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки до та після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК України.

V. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом

Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів Суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених частиною другою статті 125 та частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України та призначити покарання:

за ч.2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки;

за ч.1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш сувого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

Згідно п. 1-3 ч. 2, п. 3, 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою - «Подолання агресивної поведінки».

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_2 ,згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: змив РБК з ванної кімнати, який запаковано до паперового конверту та опечатаний пломбою NPU-1130443; змив РБК з курточки, який запаковано до паперового конверту та опечатаний пломбою NPU-1130442; змив РБК з предмету схожого на ніж, який запаковано до паперового конверту та опечатаний пломбою NPU-1130440; змив РБК з підлоги ванної кімнати, який запаковано до паперового конверту та опечатаний пломбою NPU-1130439;предмет схожий на ніж, який запакований до паперового конверту та опечатано пломбою NPU-1130441 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_6