ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 553/1539/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/142/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_11 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2025 року стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000359 від 21.03.2022, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раївка Шевченківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, зі спеціальною технічною освітою, працюючого дорожнім робітником у «Автомагістраль - Південь», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який в силу статті 89 КК України раніше судимим не був, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишено тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 відраховано з дати постановлення вироку, тобто з 29.01.2025.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання, а саме, з 21.03.2022 по день ухвалення вироку 29.01.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, зі спеціальною технічною освітою, непрацюючого, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше був судимим:

- 30.05.2003 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 роки;

- 02.03.2004 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці;

- 05.09.2005 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за частиною 2, 3 статті 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 28.09.2006 звільнився з «Курязької ВК» Харківської області на підставі постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 20.09.2006 умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 15 днів;

- 20.01.2012 вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців. 19.03.2012 звільнився з «Диканівської ВК (№12)» по відбуттю строку покарання;

- 27.07.2015 вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за частиною 1 статті 15, частиною 2 статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

- 22.03.2016 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за частиною 2 статті 186, частиною 4 статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 02.03.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за частиною 2 статті 186, частиною 4 статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. На підставі частини 5 статті 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.08.2015 по 21.09.2017. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 скасовано в частині призначеного покарання, призначено покарання за частиною 2 статті 186, частиною 4 статті 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років. Зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 18.06.2015 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 14.03.2019 звільнився з ДУ «Темнівська ВК (№100)» по відбуттю строку покарання, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 відраховано з дати постановлення вироку, тобто з 29.01.2025.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання, а саме, з 21.03.2022 по день ухвалення вироку 29.01.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», 21.03.2022 приблизно о 10:00, перебуваючи разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 неподалік від житлового будинку АДРЕСА_3 , у якому мешкав ОСОБА_12 , отримавши відмову з боку ОСОБА_12 на прохання ОСОБА_9 зарядити свій мобільний телефон, та побачивши мобільний телефон по якому телефонував ОСОБА_12 , реалізуючи раптово виниклий спільний умисел, направлений на вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме належним мобільним телефоном ОСОБА_12 , поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, діючи у групі за попередньою змовою із ОСОБА_10 , в умовах воєнного стану, використовуючи фактор несподіванки, діючи узгоджено, застосовуючи фізичне насилля, бажаючи подавити будь-яке намагання ОСОБА_12 чинити опір, ОСОБА_9 наніс три удари кулаками в обличчя останнього, в тому числі в область носу, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лицьового черепу у вигляді перелому кісток носу у середній третині зі зміщенням, з наявністю садна на шкірі носу, що належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день), а також гематоми (синці) у ділянці нижніх повік правого та лівого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим застосувавши насильство, небезпечне для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), від чого потерпілий впав на землю.

Надалі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , використовуючи ту обставину, що ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень упав на землю в положенні сидячи, та не чинить опору, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_12 забрали належний останньому мобільний телефон марки «Huawei Y6» MRD-LX1, оперативною пам`яттю 2 ГБ, внутрішньою пам`яттю 32 ГБ, вартістю 2200,00 грн., тим самим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, скоїли напад на ОСОБА_12 , застосувавши при цьому насильство, небезпечне для здоров`я ОСОБА_12 , заволодівши його майном, а саме вказаним мобільним телефоном, спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 2200,00 грн., після чого покинули місце події, однак в подальшому були зупинені ОСОБА_12 та його сусідами.

Таким чином, дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд кваліфікує за частино 4 статті 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 та прокурор подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2025 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що у вчинених ним діях відсутній склад злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, оскільки судом не було доведено наявність змови між ним та ОСОБА_10 , умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , а саме мобільним телефоном, та на завдання потерпілому тілесних ушкоджень, а отже вчиненні ними дії можливо кваліфікувати як хуліганство.

Також обвинувачений вказує на те, що мобільний телефон не вилучався у потерпілого та не зберігався в матеріалах провадження у встановленому законом порядку, як речовий доказ, у зв`язку з чим висновок товарознавчої експертизи має бути визнаний недопустимим доказом. Звертає увагу на те, що потерпілий під час досудового розслідування тричі змінював надані ним покази, які не співпадають між собою, а саме різняться покази щодо локалізації тілесних ушкоджень, а саме потерпілий вказував, що його вдарили по голові, що не підтверджується висновком експертизи, не співпадають покази щодо того, куди обвинувачені діли мобільний телефон. В одних показах потерпілий вказує, що телефон викинули під паркан, в інших, що телефон поклали до чорної сумки. Такі покази потерпілого підтверджують лише те, що він говорить неправду. Просить звернути увагу на те, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду та на досудовому слідстві давали різні покази, що ставить під сумнів їх правдивість.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок Червонозаводського районного суду від 29 січня 2025 року - скасувати, у зв`язку з необ`єктивною оцінкою подій кримінального правопорушення, ухвалити справедливе рішення та виправдати його.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано та не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_12 під час досудового розслідування та допиту в судовому засіданні тричі міняв свої покази, які не узгоджувались між собою. Так, потерпілий зазначав, що заяву про скоєння злочину, в якій викладено події злочину, що були покладені в основу обвинувального вироку, написали від його імені співробітники поліції, та він її підписав, не читаючи. Крім того, суд на звернув увагу, що документ, який міститься в матеріалах провадження про передачу потерпілим мобільного телефону співробітникам поліції, як речовий доказ, потерпілий не підписував, про що вказав у судовому засіданні та заперечував щодо його підпису. Цей телефон не вилучався ні в ОСОБА_14 , ні в ОСОБА_15 , у нього при затриманні був вилучений його мобільний телефон та планшет.

Обвинувачений посилається, що свідок та обвинувачений ОСОБА_15 в наданих показах вказували на те, що він не наносив потерпілому тілесних ушкоджень, а наносив їх ОСОБА_15 . Також потерпілий в своїх показах кожного разу вказував різну локалізацію нанесених йому тілесних ушкоджень та спосіб їх нанесення, а також плутався, та не міг визначитись де все ж таки перебував його мобільний телефон, чи в чорній сумці, чи лежав на землі, чи його йому повернули сусіди.

Апелянт вважає, що у потерпілого до нього є неприязне відношення, оскільки в своїх показах потерпілий вказував про те, що бачив його біля свого дому близько 4 разів та сварився з ним. Потерпілий зазначав, що ОСОБА_10 вдарив його, однак свідок при допиті вказав, що не бачив спричинення ним потерпілому будь-яких ушкоджень, також потерпілий не міг визначитись саме з місцем скоєння злочину, чи на сусідній вулиці, чи біля його будинку. При проведенні місяця огляду події не вказано про телефон потерпілого, та не надано жодних доказів на підтвердження того, що потерпілий є власником телефону.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів посилається на те, що ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України тобто у кримінальному порушенні проти власності. Об`єктом злочину визначено мобільний телефон, однак сторона захисту чітко зазначає, що жодного посягання на дане майно, не було. Згідно протоколу огляду місця події даний телефон не значиться та не вилучався. Під час особистого огляду ОСОБА_15 та ОСОБА_14 також даного телефону не було. Телефон у справі з`явився пізніше, коли начебто «потерпілий» передав його слідчому, але в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 спростував факт підписання заяви про передачу телефону слідчому. Таким чином, відсутній жодний процесуальний документ який є належним та допустимим доказом того, що взагалі існував об`єкт на який начебто посягали обвинувачені, та підтверджується позиція захисту, що жодного посягання на майно потерпілого, не було. Враховуючи, що у встановлений кримінально процесуальним законом спосіб даний телефон не долучався до справи, як речовий доказ, то всі подальші дії з цим речовим доказом, є нікчемними.

Також захисник зазначає, що особливу увагу необхідно приділити показам потерпілого ОСОБА_12 , який допитувався у суді неодноразово, та кожен раз давав покази відмінні від попередніх. Що безумовно свідчить про неправдивість його показів. На одному з допитів, ОСОБА_12 заявив, що неодноразово бачив ОСОБА_14 раніше та вступав з ним у словесний конфлікт, тобто потерпілий мав особисті неприязні стосунки до ОСОБА_14 , що і стало мотивом для оговору обвинуваченого. Вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутній склад злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, так як відсутнє посягання на майно потерпілого. Факт бійки ОСОБА_16 підтверджений, однак така подія не може бути кваліфікована, як розбій, такі дії мають бути кваліфіковані за статтею 125 КК України, у найтяжчому випадку, як хуліганство. Враховуючи невірну кваліфікацію, вважає несправедливим те покарання, яке призначено його підзахисному.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.01.2025 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення до особам обвинувачених, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим за частиною 4 статті 187 КК України покарання: ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього особистого майна; ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього особистого майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом не в повній мірі враховано, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, санкцією частини 4 статті 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 із конфіскацією майна, даний злочин вчинили за попередньою змовою, в складі групи, з застосуванням насильства. Крім того звертає увагу, що ОСОБА_10 будучи неодноразово судимим вчинив дане кримінальне правопорушення маючи незняту та непогашену в установленим законом порядку судимість.

Вважає, що призначене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання не відповідає вимогам статті 65 КК України, неповною мірою відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили подані апеляційні скарги задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника, дослідивши матеріали судового провадження та переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції здійснювались неодноразові виклики потерпілого ОСОБА_12 в судові засідання, однак потерпілий жодного разу не прибув до суду.

У судовому засіданні прокурор повідомив, що ним з метою забезпечення явки потерпілого до суду апеляційної інстанції, було здійснено телефонний дзвінок потерпілому ОСОБА_12 , під час якого останній зазначив, що він обізнаний про дату та час апеляційного розгляду, та в категоричній формі відмовився прибути до суду апеляційної інстанції для надання пояснень.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції вжито всіх можливих заходів щодо явки потерпілого в судові засідання суду апеляційної інстанції, позицію потерпілого, колегія суддів, заслухавши думку учасників судового розгляду, які вважали за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності потерпілого, дійшов висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до вимог частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватися судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за статтею 91 КПК України підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане обгрунтованим та мотивованим, з огляду на наступне.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

З обвинувального акту вбачається, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи у групі за попередньою змовою о 10:30 годині 21.03.2022 перебуваючи біля будинку № 20 по провулку Лаврентьєва у м. Харкові, маючи спільний умисел, направлений на вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022» здійснили напад на потерпілого ОСОБА_12 , у ході якого ОСОБА_9 наніс не менше трьох ударів кулаком в обличчя останнього, в тому числі в область носу, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме: закриту травму лицьового черепу у вигляді перелому кісток носу у середній третині зі зміщенням, з наявністю садна на шкірі носу, що належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день) (згідно з підпунктом 2.3.1. а». 2.3.3., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року), а також гематоми (синці) у ділянці нижніх повік правого та лівого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий впав на землю, після чого ОСОБА_9 з кишені ОСОБА_12 дістав належний йому мобільний телефон марки «Huawei Y6» MRD-LX1, оперативною пам`яттю 2 ГБ. внутрішньою пам`яттю 32 ГБ, вартістю 2200,00 грн., який одразу передав ОСОБА_10 , тим самим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заволоділи вказаним майном, застосувавши при цьому насильство, небезпечне для здоров`я ОСОБА_12 та почали покидати місце події, однак були зупинені потерпілим та сусідами.

Судом першої інстанції при формулюванні обвинувачення були викладені обставини встановлені судом під час судового розгляду, що відповідають формулюванню обвинувачення, а саме щодо часу, місця та подій вчинення злочину, однак не вказано саме яким способом обвинувачені заволоділи мобільний телефоном потерпілого ОСОБА_12 , та зазначено: «… ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , використовуючи ту обставину, що ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень упав на землю в положенні сидячи, та не чинить опору, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_12 забрали належний останньому мобільний телефон марки «Huawei Y6» MRD-LX1, оперативною пам`яттю 2 ГБ, внутрішньою пам`яттю 32 ГБ, вартістю 2200,00 грн.».

Крім того, матеріали кримінального провадження не місять жодних відомостей щодо того, де саме, або у якої особи було виявлено та вилучено мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_12 , ці обставини залишились нез`ясованими та невстановленими судом першої інстанції під час судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційних скарг обвинувачених та захисника про те, що потерпілий ОСОБА_12 будучи неодноразово допитаним судом першої інстанції змінював свої показання, та його показання містять розбіжності, з огляду на наступне.

04.05.2023 потерпілий ОСОБА_12 будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що в 06:00 ранку почув, що у нього виламують двері, він відкрив двері там стояв ОСОБА_15 , який просив пустити його зарядити телефон, він відмовив і пішов, той знову почав стукати, і він знов відмовив, в цей час він розмовляв по телефону, та обвинувачені побачили його телефон. ОСОБА_15 почав кидатись на нього з кулаками, та ззаду його хтось вдарив по голові, від чого він відключився. Спочатку його вдарили по голові, він присів, телефон був у нього в лівій кишені, хто з обвинувачених його забрав, він не може сказати. Це бачив його сусід який гуляв з собакою, сусід ОСОБА_17 з собакою почав наздоганяти обвинувачених, піймав їх, і у одного із них з кишені дістав речі, серед яких був і його телефон. У нього був зламаний ніс та багато крові, потім сусід викликав поліцію обвинувачених забрали. Телефон він побачив коли йому його повернули в руки. Протокол він не писав, не розуміє чому там написано, що о 16:45 годині у нього викрали телефон, працівники поліції в нього не просили телефон.

14.09.2023 потерпілий ОСОБА_12 будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що його телефон перебував у нього в кишені, потім до нього підійшли ОСОБА_15 і ОСОБА_14 вдарили його по голові залізним предметом, та він хвилини на 3 відключився, після того як прийшов до тями побачив, як по вулиці біжить його сусід ОСОБА_18 , та ще якийсь хлопець, вони піймали ОСОБА_14 , ОСОБА_15 втік до очерету, потерпілий підійшов до них, сказав, що в нього зник телефон, ОСОБА_14 його ще раз вдарив, потім сусіди подивились у сумку Пенькова, та знайшли там ніж, кастет і ще багато інших предметів. Телефон йому повернув сусід після того, як затримав ОСОБА_14 та забрав у нього з кишені телефон. Поліція не вилучала його телефон, поліцейський його взяв подивився та повернув. Бунін нічого не робив, до нього він не має претензій.

30.11.2023 потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні відмовлявся надавити будь-які показання, вказував, що прокурор на нього чинить вплив, спонукає надавати показання, звертав увагу, що заяв про передачу слідчому свого телефону, він не підписував, на наданій для огляду заяві міститься не його підпис. Вказав, що обвинувачені наносили йому удари лише спереду, він намагався їх відштовхнути, телефон у нього із кишені витягнув молодий обвинувачений, під час того як наносив йому удари. Телефон йому повернув ОСОБА_18 після того, як затримали обвинувачених та дістали телефон із їх сумки.

На думку суду апеляційної інстанції, з врахуванням часткового визнання вини обвинуваченими, судом першої інстанції недостатньо перевірено обставини скоєного кримінального правопорушення, які викладені в формулюванні обвинувачення, не усунено розбіжностей в показаннях потерпілого, що за певних обставин може підтвердити або спростувати мотив та умисел вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, вплинути на кваліфікацію їх діяння та призначення їм покарання.

Вказане свідчить про неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до статей 407, 409, 410 КПК України є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На думку колегії суддів, без повторного та ретельного допиту потерпілого ОСОБА_12 , усунути протиріччя між його показаннями - неможливо, а також спростувати чи підтвердити фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які в подальшому підлягають ретельній перевірці, з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції встановлені істотні порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на остаточні висновки суду за результатами судового розгляду, які у своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає статті 412, пункту 6 частини 1 статті 407, пунктам 1, 3 частини 1 статті 409, статті 410 КПК України.

Колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого суду слід ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та спрямованості умислу та мотиву обвинувачених, а кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, їх сукупність із точки зору достатності, а також взаємозв`язку, і з дотриманням вимог статей постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інші доводи сторони захисту, які стосуються правильності кваліфікації дій обвинувачених, доведеності чи недоведеності обвинувачення в обсязі, висунутому органом досудового розслідування, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційні доводи прокурора щодо м`якості покарання, колегією суддів не перевіряються, чому слід надати оцінку суду першої інстанції при новому розгляді, зокрема у випадку доведеності обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в тому ж обсязі, без встановлення нових обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого.

З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2025 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 16 травня 2026 року, включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: