Провадження №1-кп/523/725/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

в присутності обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000200 від 07.04.2024р. за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України.

В судовому засіданні, прокурор заявив клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , мотивуючи клопотання тим, що ризики зазначені в ст. 177 КПК України не змешилися, а саме:

- переховування від суду, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку Йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 , який на теперішній час обвинувачується у скоєні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки згідно встановленої КПК процедури отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а також те, що у зв`язку з врученням обвинуваченому копій матеріалів разом клопотанням про обрання запобіжного заходу, останній отримав можливість володіти інформацією про місце проживання та іншими контактними даними вказаних осіб.

Станом на даний час, потерпілі та свідки ще не допитані в судовому засіданні, їх показання мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду.

Крім того, ОСОБА_10 є особою схильною до насильства або висловлення погроз застосування насильства. Вказане підтверджується протоколами негласних слідчих (розшукових) дій та протоколами допиту потерпілих, відповідно до яких ОСОБА_10 приймає активну участь у залякуванні потерпілих з метою отримання грошових коштів.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обставини інкримінованого ОСОБА_10 злочину, дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги не працевлаштування останнього, відсутність у останнього законних джерел доходу, існує ризик того, що ОСОБА_10 може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема продовжити вчинення даного злочину, в якому обвинувачується.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання, обґрунтовуючи підставами, викладеними в ньому;

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 не заперечувала проти клопотання прокурора, але просила змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт;

обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, а також дослідивши матеріали справи та перевіривши надані прокурором на теперішній час докази обвинувачення, Суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту за наступних підстав.

Згідно ст. 331 КПК України, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За ч.3 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Слід зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи на стадію судового провадження та враховуючи, що судом ще не досліджені всі матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_10 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України, які відносяться до категорії нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу, Суд на даній стадії судового провадження враховує дані щодо особи обвинуваченого: раніше не судимого, обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі особливо тяжкого, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, не одруженого, маючого місце реєстрації та постійного проживання.

На даний час є достатні підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом з огляду на санкцію статті в обвинувальному акті може: переховуватись від суду на території України з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, як особисто, так і через третіх осіб, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань; вчинити інше кримінальне правопорушення з підстав зазначених у клопотанні прокурора.

Суд вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, обвинувачений ОСОБА_10 буде перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи викладене, Суд з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, права особи на свободу і особисту недоторканність, оцінивши в сукупності наведені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймає до уваги встановлені під час судового розгляду особистісні та інші характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , його особу у взаємозв`язку із тим, що прокурором в судовому засіданні та розглядуваним клопотанням доведена актуальність існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та достатність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту доведені.

Наряду з наведеним, Суд зауважується на доведеність прокурором під час розгляду клопотання відносно вказаної особи запропонованих обов`язків та приймається до уваги, що судовий розгляд ще не завершений, але незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку і у контексті ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків та крім того уявляється достатнім й обґрунтованим продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із частковим задоволенням клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст.331, 369-372, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці - до 31.05.2026 року, включно, із забороною йому цілодобово залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 ,

Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) без дозволу прокурора або суду не відлучатися за межі м. Одеси;

4) утримуватись від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1