Справа №333/2844/26
Провадження №1-кс/333/1170/26
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2026 року м.Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2026 року до слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2026 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 617 о/с від 14.03.2022 капрала поліції ОСОБА_5 , призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 866 о/с від 18.06.2022 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» сержанта поліції ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 до 18.06.2022 являвся службовою особою працівником правоохоронного органу.

У свою чергу, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території міста Мелітополя та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, силових, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок, у порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на початку квітня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), але не пізніше 18 липня 2022 року, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф.

Зокрема, ОСОБА_5 , з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної влади рф, а саме у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території міста Мелітополя Запорізької області, працюючи у вказаному органі виконував вказівки і розпорядження окупаційної влади рф, зокрема, приймав участь в охороні громадського порядку та проводив перевірку документів громадян у місті Мелітополі Запорізької області, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане завдає шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

ОСОБА_5 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

25.02.2026 у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2026 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Складене 25.02.2026 повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про виклик останнього 04 березня 2026 року, 05 березня 2026 року та 06 березня 2026 року до Запорізької обласної прокуратури (м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29-а) були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, таким чином відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 136, 278 КПК України було вжито заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру.

04, 05, 06 березня 2026 року ОСОБА_5 за викликом до Запорізької обласної прокуратури (м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29-а) не з`явився, про причини неявки не повідомив.

При цьому ОСОБА_7 , відповідно до ч.6 ст.12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом, згідно санкції ч.2 ст.111 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно з метою конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України висвітлено, що у випадку, накладення арешту на майно з метою конфіскації майна, як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч.1 ст.59 КК України конфіскація майна - це покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до інформаційної довідки №466123785, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 на праві власності належить 1/1 частки об`єкта житлової нерухомості (квартири), загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, у органу досудового розслідування достатньо підстав вважати, що повідомлення власника майна та його захисника про намір накладення арешту на зазначене майно може призвести до негативних наслідків, у зв`язку з чим, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, доцільно розглянути зазначене клопотання без їх участі.

Враховуючи наявність достатність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, враховуючи, що незастосування заборони на відчуження вищезазначеної земельної ділянки, унеможливить застосування до останнього конфіскації майна у межах санкції ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор був повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду клопотання, не з`явився. До клопотання додав заяву про проведення розгляду клопотання за його відсутності, наполягав на задоволенні.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України (кримінальне провадження №0000002).

25.02.2026 у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2026 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Складене 25.02.2026 повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про виклик останнього 04 березня 2026 року, 05 березня 2026 року та 06 березня 2026 року до Запорізької обласної прокуратури (м.Запоріжжя, вул.Дмитра Апухтіна, 29-а) були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, таким чином відповідно до вимог ст.ст.111, 135, 136, 278 КПК України було вжито заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положенням до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавлення волі з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, санкцією ч.2 ст.111 КК України передбачено покарання у виді конфіскації майна, а також те, що на праві власності йому належить 1/1 частки об`єкта житлової нерухомості (квартири), загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту на зазначене майно є необхідним для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, незастосування такого заходу може призвести до відчуження чи іншого розпорядження майном, що у подальшому унеможливить виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2026 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, задовольнити повністю.

Накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності, а саме на 1/1 частку об`єкта житлової нерухомості (квартири) загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності, із забороною відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1