БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/42/24
Провадження № 1-кп/497/33/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

16.02.2026 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури в кримінальному провадженні за №0000285 від 12.07.2023, відносно

ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вулканешти Республіки Молдова, громадянина республіки Молдова, одруженого, зі слів не працює та є інвалідом 2 групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина Молдови НОМЕР_1 від 03.02.2017 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:?

На розгляді Болградського районного суду Одеської області з 18.06.2024 року перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000285 від 12.07.2023 на новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання в іншому складі суду (т.1 а.с.232-234, т.2 а.с.19-22).

04.02.2026 року прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) з визначенням застави в межах 130 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393640.00 гривень (т.6 а.с.68-86).

В обґрунтування цього клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів:

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.305 КК України за кваліфікуючими ознаками: вчинення закінченого замаху на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу в великому розмірі та психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю,

- за ч.3 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великому розмірі та психотропної речовини в особливо великому розмірі.

Прокурор зазначає, що підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчинені саме ним вищевказаних кримінальних правопорушень за зазначених обставин.

Обвинувачення висунуто вказаній особі при наявності достатнього єдиного комплексу вагомих наявних доказів його провини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується доказами відкритих сторонам провадження, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

На думку прокурора необхідність продовження на даний час застосування вказаного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 обумовлюється наступним.

- ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Наявність усвідомлення ОСОБА_4 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, може спонукати його зникнути з території України та переховуватись від суду, оскільки він є громадянином Республіки Молдова, на території України не має офіційного місця проживання, та не має жодних міцних соціальних зв`язків, які могли б гарантувати його належну процесуальну поведінку, забезпечувати спростування ризиків не виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігати ризикам його переховування від суду.

- може сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки при дослідженні письмових доказів достеменно встановлено що ОСОБА_4 був знайомий з особою, називав її на ім`я ОСОБА_8 , діяв за його дорученням, за що мав отримати відповідну винагороду. Тому перебування обвинуваченого ОСОБА_4 поза межами обмежень встановлених обраним запобіжним заходом значно підвищать ризики передбачені п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- свідками особи продовжують залишатися не лише до їх допиту у суді, під час допиту, а до закінчення всього кримінального провадження. Завданням кримінального процесу є захист цих осіб від протиправного впливу та спотворення їх показів на будь якої стадії кримінального процесу. Свідками викликаними для допиту у суд у цьому провадженні вказана дружина обвинуваченого та його родичі;

- майже кожне судове засідання ОСОБА_4 неодноразово порушував порядок у залі судового засідання, не підкорювався розпорядженням головуючого судді, майже у усіх судових засіданнях здійснював гучні викрики, не даючи стороні обвинувачення відстоювати свою позицію. Перед початком судових засідань, під час судових засідань та після закінчення ОСОБА_4 систематично висловлювався нецензурної лайкою в адресу прокурора. У тому числі неодноразово погрожував прокурору застосуванням до нього неправомірних дій. Прокурором 02.07.2025 заявлено письмово клопотання у порядку статті 330 КПК України щодо вжиття заходів стосовно обвинуваченого, що порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні. Зазначене клопотання розглянуто, в його задоволенні відмовлено. Разом з тим навіть при розгляді клопотання прокурора, ОСОБА_4 продовжив здійснювати тиск на прокурора та порушувати адміністративне законодавство України, висловлюючись в адресу прокурора нецензурної лайкою, яка буда цілком зрозуміла навіть без перекладача.

На переконання прокурора це доводить ризик того, що учасники кримінального провадження можуть опинитися під ризиком протиправного впливу з боку обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу;

- непоодинокі були випадки не проведення судових засідань саме у ті дати коли стороною обвинувачення забезпечувалася явка свідків для їх допиту. На думку обвинувачення значна кількість відкладених судових засідань обумовлена діями, що мають ознаки зловживання своїми правами. Зазначена обставина вказує на те що сторона захисту, навіть коли обвинувачений перебуває під дією найбільш суворого запобіжного заходу, активно вживає заходи по перешкоджанню кримінальному провадженню. В разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ризики перешкоджання кримінальному провадженню значно підвищаться.

Окрім зазначеного прокурор посилався на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який дозволяє йому перебувати в установі слідчого ізолятора. Він приймає належне лікування від захворювання. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 91 від 05.11.2024, призначеної саме за клопотанням сторони захисту, ОСОБА_4 психічним розладом не страждає, виявляє ознаки ремісії (стійкого послаблення проявів психічного розладу) недиференційованої шизофренії.

У ОСОБА_4 на фоні емоційної одноманітності та відмежованості виявлено незначні зміни в мисленні у формі елементів непослідовності, резонерства (безпідставного мудрування), відмежованості.

Міцність соціальних зав`язків обвинуваченого ОСОБА_4 на території України, відсутність місця постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців на території України не дають підстав вважати іцо вони можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Навпаки, ці соціальні зв`язки поза межами України вказують на істотні ризики залишення території України у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_4 постійного місця роботи або навчання також вказує на те що вона не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Репутація обвинуваченого ОСОБА_4 на території України не є такою що може без сумнівів гарантувати його належну поведінку.

Саме за наведених в клопотанні обставин, прокурор просив продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу.

В судовому засіданні 16.02.2026 року:

-прокурор підтримав вказане клопотання, наполягав на його задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в клопотанні, а саме повторив викладене в клопотанні. Вважав, що обставини, що були підставою для застосування запобіжного заходу не змінилися, обвинувачений представляє небезпеку для суспільства. Прокурор вкотре наголошував на тому, що обвинувачений висказувався на його прокурора, адресу нецензурною лайкою, що свідчить про його неналежну процесуальну поведінку та для нього, прокурора створює загрозу;

- обвинувачений вказував на те, що він 2.5 роки безпідставно тримається під вартою, а суд не звертає уваги на його не винуватість та на відсутність доказів у прокурора щодо його причетності, і продовжує тримати його під вартою. Наполягав на тому, що йому потрібно лікуватись і на нього чекають в Львівській лікарні, де проводили експертизу, оскільки там розуміють, що він хворий. Коли він отримує належне лікування він не представляє небезпеку для суспільства. Без отримання лікування він чує різні голоси, і вказують йому, що робити, і він їх боїться. За той час, що він перебуває під вартою на його рахунку накопичилась пенсія по інвалідності в молдавських леях, тому він просить визначити йому заставу в тому розмірі, яку він сплатить і зможе відправитись до Львівської лікарні на лікування.

Пояснення надавав гагаузькою мовою, переклад яких здійснювала перекладач ОСОБА_6

- захисник наполягав на тому, що клопотання прокурора є безпідставним. Для обґрунтованості клопотання мають бути додані докази, яким суд має надати оцінку, тоді як в клопотанні прокурор зазначає, що суд не може надавати оцінку дослідженим доказам. Судом досліджені усі письмові докази, що надані стороною обвинувачення, майже усі свідки допитані і суд вже може здійснити оцінку обґрунтованості обвинувачення. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов?язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його родичів в с.Виноградівка Болградського району Одеської області.

Сторона захисту вважає, що відпали всі ризики, на які посилається прокурор.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши пояснення та заперечення сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду вказаного клопотання прокурора від 18.12.2025 року встановлено, що згідно обвинувального акту від 03.01.2024 року, складеного старшим слідчим криміналістом слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_9 , затвердженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 обвинувачується ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні особливо тяжких злочинів:

- за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 305 КК України за кваліфікуючими ознаками: вчинення закінченого замаху на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу в великому розмірі та психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю,

- за ч.3 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великому розмірі та психотропної речовини в особливо великому розмірі.

Під час підготовчого судового засідання в Болградському районному суді 11.01.2024 (справа № 497/42/24) строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено до 10.03.24 включно з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор» та ухвалами Болградського районного суду Одеської області від 06.03.2024 продовжено до 04.05.2024, ухвалою від 03.05.2024 продовжено до 01.07.2024 без визначення застави.

У подальшому ухвалою суду від 04.12.2024 року клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено частково. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».? Строк дії ухвали визначено до 01.02.2025 року включно.?

Цією ухвалою судом вперше визначено обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі що складає 968?960.00 гривень? (дев`ятсот шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят гривень.

У подальшому суд неодноразово продовжував обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при цьому поступово зменшуючи розмір застави.

Ухвалою суду від 05.09.2025 року клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 з правом внесення застави 180 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».?Строк дії ухвали визначено до 03.11.2025 року включно.? Одночасно визначено обвинуваченому розмір застави в межах 160 (ста шістдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 484 480.00 гривень та покладено ряд обов`язків (т.4 а.с.85-90).

Апеляційний суд залишаючи апеляційну скаргу прокурора на вказану ухвалу суду про продовження запобіжного заходу обвинуваченому з визначеним розміром застави без задоволення, а рішення суду без змін, констатував правильність і законність цього судового рішення.

Останньою ухвалою суду від 25.12.2025 року клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 з правом внесення застави 140 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».?Строк дії ухвали визначено до 22.02.2026 року включно.? Одночасно визначено обвинуваченому розмір застави в межах 130 (ста тридцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 393 640.00 гривень та покладено ряд обов`язків (т.5 а.с.32-37).

Дана ухвала не оскаржувалася сторонами.

Наразі розгляд обвинувального акту не завершено, втім досліджено усі письмові докази сторони обвинувачення, суд здійснює допит тих свідків, які забезпечуються прокурором. Прибуття решти свідків сторони обвинувачення, до суду не була забезпечена.

Доказів як щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 окрім тих, що наявні в кримінальному провадженні, так і доказів щодо майнового стану обвинуваченого - суду не надано.

Також суду не надано стороною обвинувачення жодних характеризуючих доказів обвинуваченого, окрім як вимоги про судимість, відповідно до якої ОСОБА_4 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався.

Стаття 331 КПК України містить положення про обрання, скасування, зміну або продовження запобіжного заходу в суді.

1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу «Запобіжні заходи, затримання особи»: ст.176-ст.213 КПК України.

3. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

4. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

5. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст.183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4).

Положеннями ст.199 КПК України визначено порядок продовження строку тримання під вартою.

Так, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Дійсно, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, останній може зникнути та переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як при надходженні обвинувального акту на розгляд суду, так і на даний час, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 не змінилися: є громадянином Молдови, на території України не має місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків тощо, які могли б забезпечити його належну процесуальну поведінку на території України, що суд приймає до уваги.

Наявність зазначених обставин у обвинуваченого не може виключити ризику його ухилення, тобто існує реальна загроза, що останній може переховуватись від суду, покинувши територію України, що буде реальною загрозою завершення розгляду даного кримінального провадження.

Даний ризик підсилюється відсутністю у ОСОБА_4 місця проживання в м.Болград чи Болградському районі. Водночас достовірних відомостей на підтвердження протилежних обставин матеріали провадження не містять та до тепер суду не надано.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, тому суд відхиляє посилання сторони захисту на недоведеність ризиків стороною обвинувачення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, стан здоров`я обвинуваченого, можна дійти висновку про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти ризику переховування від суду та забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків та зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити зазначеному ризику, тому суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Перевіряючи посилання обвинуваченого та його захисника щодо тривалого тримання обвинуваченого під вартою, суд зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

При цьому суд не відкидає доводів сторони захисту про наявність у обвинуваченого захворювання у вигляді «Недиференційованої шизофренії», і що останній потребує постійного спостереження та лікування, в тому числі і стаціонарного, разом з цим суд зважує на наявний у справі висновок Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №91 від 05.11.2024 року (т.2 а.с.205-219), згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє ознаки стану ремісії (стійкого послаблення хворобливих проявів психічного розладу) недиференційованої шизофренії, може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Як і раніше, так і на тепер доказів того, що обвинувачений наразі не може приймати участі в судовому розгляді, не може перебувати в умовах слідчого ізолятора та потребує негайного стаціонарного лікування, суду не надано.

Частина доводи на які посилається сторона обвинувачення в клопотанні від 04.02.2026 року, є аналогічними тим, що були зазначені і в попередніх клопотаннях прокурора, які вже не раз були розглянуті судом та оцінені під час розгляду попередніх клопотань прокурора та викладені в ухвалах суду в даному кримінальному провадженні, в тому числі в ухвалі від 05.09.2025 року, яка залишена без змін рішенням апеляційної інстанції від 14.10.2025 року.

Щодо ризиків, про які зазначає прокурор в клопотанні.

В котре суд наголошує на безпідставності доводів прокурора, щодо наявності ризиків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки

-за фактом незаконного збуту зазначених наркотичних засобів та психотропної речовини в окреме провадження виділено матеріали,

-по ним здійснюється досудове розслідування,

-факти, які встановлюються в ході даного розслідування можуть мати істотне значення також для провадження, яке зараз розглядається судом.

Ключовим в даному посиланні є вислів прокурора «можуть мати істотне значення», тобто доводи прокурора будуються на припущеннях.

На обґрунтованість і доведеність даного ризику прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про намір перешкоджати слідству таким чином, та суд звертає увагу на те, що у вказаному кримінальному провадженні всі докази, які мають значення - вилучені, зібрані, більш того, судом досліджені.

Тоді як досудове розслідування по виділеним матеріалам, наразі не можуть вплинути на завершення розгляду даного кримінального провадження.

А відтак, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення саме для встановлення обставин цього кримінального правопорушення, в якому особа перебуває під вартою, на глибоке переконання суду, ніяким чином не можливо.

Щодо наявності ризиків, передбачених п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків незаконного впливу на свідків та інших учасників цього провадження.

Суд звертає увагу, що потерпілих в даному кримінальному провадженні не має.

Більша частина свідків допитана, інші - стороною обвинувачення тривалий час не забезпечуються до суду, в тому числі і родичі обвинуваченого, які заявлені як свідки, тим паче, що в силу положень ст.63 Конституції України та ст. 18 КПК України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Щодо ризику незаконного впливу на інших учасників цього провадження, прокурор звертає увагу суду на те що майже кожне судове засідання ОСОБА_4 неодноразово порушував порядок у залі судового засідання, не підкорювався розпорядженням головуючого судді, майже в усіх судових засіданнях здійснював гучні викрики, не даючи стороні обвинувачення відстоювати свою позицію.

Прокурором 02.07.2025 заявлено письмово клопотання у порядку статті 330 КПК України щодо вжиття заходів стосовно обвинуваченого, що порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні судом було розглянуто і в його задоволенні відмовлено.

А тому відсутні підстави в котре посилатися прокурору на вказані обставини.

Суд не сприймає поведінку обвинуваченого як таку, яка містить в собі будь-яку загрозу головуючому судді чи іншим учасникам судового процесу, ти паче що обвинувачений ОСОБА_4 є хворою особою З діагнозом «шизофренію», хоча і в стадії ремісії. Поведінка обвинуваченого є такою, яка направлена на захист від пред`явленого обвинувачення особи, яка понад 2.5 роки перебуває під вартою.

Прокурору як професіоналу не слідувало б реагувати на вислови хворої людини.

Щодо доводів прокурора про наявність ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується, суд вважає не доведеними, оскільки обвинувачений на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, і за час перебування кримінального провадження на розгляді суду, доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується, суду не надано.

В черговий раз, суд звертає увагу на безпідставне, не доцільне посилання прокурора на ризики, які жодним чином не доведені, і не знайшли свого підтвердження, які не є реальними і актуальними на даній стадії судового розгляду даного кримінального провадження.

В кожному клопотанні прокурор посилається на майновий стан обвинуваченого виходячи зі здійсненого ним особисто розрахунку сукупної вартості вилучених у обвинуваченого речовин, який значно перевищує на «роздрібному ринку» 2 мільйона гривень або 50 000 доларів США, тоді як визначений судом розмір застави втричі менший за вартість вилучених наркотичного засобу та психотропної речовини (розрахунок прокурором не наведено і звідки прокурор черпав таку інформацію про ціни на роздрібному ринку про наркотичні засоби - суду не зрозуміло).

Суд вкотре наголошує прокурору про безпідставність такого доводу, який жодним чином не вказує на майновий стан обвинуваченого.

Суд при застосуванні застави повинен оцінити в сукупності з іншими обставинами розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, що відповідає вимогам ст. 178 КПК України

Разом з цим, діями обвинуваченого ОСОБА_4 майнова шкода завдана не була, в результаті вчиненого кримінального провадження дохід обвинуваченим отримано не було, а тому вказані доводи прокурора про вартість вилучених наркотичних засобів в обвинуваченого, є не доречним, не обґрунтованим і безпідставним.

Суд звертає увагу прокурора, що приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, на одному важелі терезів суд має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а на інший неможливість завідомої непомірності застави для особи.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату, протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

Визначена сума повинна бути як майново-посильною для особи заставодавця, так і значною для обвинуваченого, щоб слугувати гарантією належної його поведінки і виконання обов`язків.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження майнового стану обвинуваченого ОСОБА_4 протягом всього часу розгляду справи судом, який суд має приймати до уваги при визначенні розміру застави, тоді як прокурор безпідставно щоразу посилається лише на здійснений ним особисто розрахунок сукупної вартості вилучених у обвинуваченого речовин.

До того ж, на безумовно непомірний розмір застави вказує той факт, що особа не вносить заставу і при цьому тривалий час (понад 2 (два) роки 7 (сім) місяців) перебуває під вартою.

Щодо заперечень сторони захисту, то вони є слушними, але не є достатніми для відмови прокурору в задоволенні даного клопотання та наразі відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

На переконання суду, приймаючи рішення про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, таке буде відповідати характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надасть можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідатиме практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися винятково з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та з урахуванням міжнародних стандартів. Кримінальний процесуальний кодекс України містить деталізовані нормативні положення щодо підстав і порядку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строків тримання під вартою та їх продовження. Проте під час судового провадження виникають проблеми, пов`язані із застосуванням кримінально-процесуальних норм щодо визначення строків тримання під вартою та обґрунтування необхідності їх продовження.

У частині 1 статті 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України сукупний строк тримання особи під вартою не повинен перевищувати: 2) дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Згідно з практикою застосування ЄСПЛ пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження строку тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»2 , пункт 63 рішення від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України».

ЄСПЛ стверджує, що питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно (пункт 40 рішення від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України»), відсутність будь-яких підстав, наданих судовими органами у своїх рішеннях, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України»).

Отже, тривалість тримання під вартою повинна бути виправданою, обґрунтованою як складністю кримінального провадження, так і наявністю ризиків.

Суд приймає до уваги наявний у обвинуваченого ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 є громадянином іншої держави та в м. Болград та Болградському районі не має хоча б тимчасового місця проживання, відсутні соціальні зв`язки, які б були достатніми, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку для забезпечення здійснення судового розгляду в межах пред`явленого обвинувачення.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризику, визначеного ст.177 КПК України, про який суд зазначив вище, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо застави:

З огляду на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, суд вважав за можливе визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, про що зазначено в ухвалі суду від 04.12.2024 року.

При цьому суд керувався положеннями ч.4 ст.183 КПК України, якою визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні:? 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Тобто дана норма процесуального права не містить категоричної заборони щодо застосування застави, що надає можливість суду розглянути таку можливість під час розгляду даного клопотання приймаючи до уваги положення ч.3 ст.183 КПК України, якою визначено, що суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Суд, вирішуючи питання можливості призначення ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів - альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, прийняв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий 13.07.2023 року та перебуває під дією самого суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 14.07.2023 року (т.1 а.с.17). На тепер обвинувачений утримується під вартою вже понад два роки п`ять місяців.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п.3 ч.5 цієї ж статті щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, у відповідності до положень ст. 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою він може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану, іншими словами, з огляду на особу підозрюваного впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку його неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі. Проте поряд з цим особа повинна мати реальну здатність внести заставу відповідного розміру.

Попередніми ухвалами, суд неодноразово зменшував розмір застави.

Станом на час розгляду даного клопотання обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою на підставі ухвали суду від 25.12.2025 року, застава визначена в розмірі 130 (ста тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка не була внесена обвинуваченим та його родиною протягом двох місяців. Що свідчить про те, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого та його заставодавців.

Суд як і раніше розцінює критично доводи прокурора в частині майнового стану обвинуваченого ОСОБА_4 при визначенні розміру застави з посиланням на розрахунок сукупної вартість вилучених речовин, який на думку прокурора «…значно перевищує на «роздрібному ринку» 2 міліонна гривень або 50 000 доларів США…».

Такі доводи прокурора ніяким чином не підтверджують наявний матеріальний стан обвинуваченого.

Суду до тепер не було надано жодних доказів щодо сімейного та матеріального стану обвинуваченого: наявність у нього рухомого, нерухомого майна, доходів, заробітної плати, тощо, з урахування чого можливо б було визначити помірний розмір застави для обвинуваченого. Навіть за результатами дослідження усіх письмових доказів сторони обвинувачення з`ясувалося, що взагалі відсутні будь-які характеризуючі докази відносно обвинуваченого окрім вимоги про судимість.

Водночас, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

А відтак, дотримуючись розумного балансу між втручанням в право на свободу обвинуваченого (при застосуванні тримання під вартою) та в право на володіння майном (при визначенні розміру застави як альтернативи триманню під вартою), з однієї сторони, та необхідністю забезпечення інтересів дієвості кримінального провадження, дійшов висновку, що запобігання спробам вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК, можуть бути забезпечені виключно шляхом застосування до нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою із альтернативою застави в дещо меншому розмірі в межах 110 (сто десять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 366 080.00 гривень (триста шістдесят шість тисяч вісімдесят гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім цього, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: - прибувати за першою вимогою на виклики до прокурора та суду;?? - повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;?? - не відлучатися за межі Болградського району Одеської області без дозволу прокурора та суду; - утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, допит яких ще не проведено; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд в Україну і в`їзд з України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Суд зважає на скарги обвинуваченого ОСОБА_4 на фобію перебування у замкненому просторі під час його етапування у конвойному автомобілі БКС ГУНП в Одеській області до Болградського районного суду Одеської області з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», що негативно впливає на його стан здоров`я, на психоемоційний стан та відповідно поведінку в судовому засіданні.

Зазначене також підтверджують співробітники конвойної служби.

З цих підстав, з метою дотримання прав обвинуваченого на безпосередню участь в судовому процесі, з метою усунення негативного впливу на його психоемоційний стан і стан здоров`я, суд вважає можливим обов`язок доставки обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на Болградський РВП ГУНП в Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.176-178,?182,?183,?184,?193, 197, 199, 395?КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 з правом внесення застави 140 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000285 від 12.07.2023 громадянину Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».?

Строк дії ухвали визначити до 16.04.2026 року включно.?

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави в межах 110 (ста десяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 366 080.00 гривень (триста шістдесят шість тисяч вісімдесят гривень), у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.??

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.????

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:??

- прибувати за першою вимогою на виклики до прокурора та суду;??

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;??

- не відлучатися за межі Болградського району Одеської області без дозволу прокурора та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, допит яких ще не проведено;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади, а саме: в Головне управління ДМС в Одеській області: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд в Україну і в`їзд з України.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 16.04.2026 року.?

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення? застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».??

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого ?з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.??

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.??

Проголосити перерву в судовому засіданні до 13:00 години 03.03.2026 року.

Зобов`язати Болградського РВП ГУНП в Одеській області: проспект Соборний, 97, м.Болград, Одеська область, 68702, ел.пошта: - здійснювати конвоювання ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) в судові засідання з Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор", який розташований за адресою: пр. Незалежності,70, м.Ізмаїл, Одеська область, до Болградського районного суду Одеської області, розташованого за адресою: вул. 25 Серпня,192, м. Болград Одеська область з метою участі в судовому засіданні.

Зобов`язати прокурора забезпечити участь решти свідків сторони обвинувачення в наступне судове засіданні.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.??

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.??

Повний текст даного судового рішення складено і проголошено о 16:30 годині 18.02.2026 року.

Суддя? ? ? ?? ? ? ? ? ? ?? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?????? ?????? ???????? ОСОБА_1 ?