Номер провадження: 11-сс/813/657/26
Справа № 497/435/26 1-кс/497/71/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваногоОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 18 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000059, внесеного до ЄРДР 22 січня 2026 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та обрано підозрюваному ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 16 квітня 2026 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Ухвала слідчого судді мотивована наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, з урахуванням того, що злочин вчинений у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, слідчим суддею не було визначено підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- слідчим суддею не враховано доводи сторони захисту про те, що підозрюваний придбав та зберігав психотропні речовини виключно для власного вживання, без мети їх подальшого збуту, що, на думку захисту, свідчить про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

- ризики, передбачені п.1, 3 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, носять ймовірний характер;

- слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі зазначено про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у зв`язку з вчиненням злочину проти статевої недоторканості малолітньої особи із застосуванням насильства, що також зазначено і в доводах прокурора, висловлених ним у судовому засіданні, тоді як зазначені обставини фактично не відповідають дійсності.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, захисник подав клопотання про поновлення пропущеного строку не апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що першочергова апеляційна скарга сторони захисту, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року була повернута апелянту, була подана 23 лютого 2026 року, тобто із дотриманням визначеного КПК строку на апеляційне оскарження. На думку апелянта, зазначена обставина є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційних скарг та правові позиції, висловлені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційних скарг (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою , відповідно до п. 92 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 18 лютого 2026 року, за участю сторін, а саме, захисника ОСОБА_7 , тобто для останнього строк для апеляційного оскарження, почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

Натомість, апеляційна скарга була подана до суду апеляційної інстанції 27 лютого 2026 року, тобто за межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами захисника, наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 18 лютого 2026 року. Адже, враховуючи той факт, що першочергова апеляційна скарга сторони захисту, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року була повернута апелянту (а.с.98), була подана 23 лютого 2026 року (а.с. 92-95), тобто із дотриманням визначеного КПК строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд констатує, що строк на оскарження вищевказаної ухвали пропущений захисником з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ Болградського РВП в Одеській області, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 22 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 17 лютого 2026 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (а.с. 73-76).

За версією органу досудового розслідування, наприкінці січня 2026 року, більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлені, у ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), виник умисел, спрямований на незаконне придбання з метою подальшого збуту особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), наркозалежним особам для рекреаційного вживання на території м. Болграда Одеської області, з метою власного збагачення.

Надалі, продовжуючи реалізацію свого умислу, після 12 лютого 2026 року, більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_14 ( ОСОБА_16 ), перебуваючи за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , через приховану мережу «DarkNet», вступив в протиправну змову з невстановленою особою щодо придбання особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

ОСОБА_14 ), діяв з єдиним умислом спрямованим на вчинення незаконних діянь з психотропними речовинами з метою їх збуту, з корисливих мотивів.

При цьому він порушував вимоги ст. ст. 7, 12, 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 згідно до яких діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці ІІ визначеної Постановою Кабінету міністрів України №770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин прекурсорів», на території України забороняється, окрім як певними суб`єктами господарювання (юридичними особами) за наявності в них відповідної ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, що видається у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України № 589 від 03.06.2009 «Про затвердження Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом».

У подальшому, 16.02.2026 біля 17:00 години, більш точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_14 ( ОСОБА_16 ) отримав у відділенні № 1 поштово-кур`єрської компанії товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», за адресою: Одеська область, м. Болград, пр. Соборний, 85, пакунок, що містив особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальним кількісним вмістом PVP у речовині 781,918 грамів, включеної до Таблиці ІІ, визначеної Постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що відповідно до вказаної вище Таблиці є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_14 ) придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), загальний кількісний вміст якої складає 781,918 грамів, для подальшого збуту наркозалежним особам для рекреаційного вживання на території м. Болграда Одеської області.

Зазначений згорток, що містив вказану особливо небезпечну психотропну речовину, ОСОБА_14 ) переніс до місця свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де з метою подальшого збуту почав розподіл психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он) на окремі порції з подальшим пакуванням у зіп-пакети.

Надалі, з метою подальшого збуту на території м. Болград Одеської області вищевказаної речовини, ОСОБА_14 ( ОСОБА_16 ), продовжив незаконно зберігати за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 особливо небезпечну речовину обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальним кількісним вмістом PVP у речовині 781,918 грамів, включеної до Таблиці ІІ, визначеної Постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що відповідно до вказаної вище Таблиці є особливо великим розміром, 17.02.2026, коли під час обшуку за місця мекання останнього вказана речовина була виявлена та вилучена працівниками поліції.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується доказами, наданими до клопотання у їх сукупності, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_14 ); протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України підозрюваного ОСОБА_9 ( ОСОБА_14 ); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ( ОСОБА_14 ).

Колегія суддів звертає увагу на те, що на цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя, здійснюючи розумну оцінку наданих матеріалів у їх сукупності, має встановити лише наявність достатніх даних, які свідчать про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення та виправдовують застосування щодо неї запобіжного заходу.

Водночас питання щодо фактичних обставин вчинення підозрюваним конкретних дій, а також доведеність його вини підлягають перевірці та оцінці під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду за результатами дослідження всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що підозрюваний придбав психотропні речовини для власного вживання, без мети їх подальшого збуту, на даному етапі кримінального провадження є передчасними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на цьому етапі слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки усій сукупності доказів у кримінальному провадженні, отриманих під час досудового розслідування. Тому доводи захисника про те, що підозрюваний придбав психотропні речовини для власних потреб, без мети збуту є передчасними на даному етапі.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_18 ( ОСОБА_14 ) підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, є громадянином Республіки Молдова та навіть в умовах воєнного стану не має обмежень щодо перетину державного кордону України. Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_19 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зокрема: безперешкодно перетнути державний кордон;

- ОСОБА_14 ( ОСОБА_16 ) володіє інформацією про свідка ОСОБА_17 у даному кримінальному провадженні, що створює реальний ризик незаконного впливу на них з метою спонукання їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного;

- ОСОБА_14 ( ОСОБА_16 ) має змогу вчинити дії до перешкоджання досудовому розслідування, оскільки наразі обізнаний про стан досудового розслідування, оперативні та слідчі версії, що ускладнить подальше здобуття органом досудового розслідування доказів.

Колегія суддів вважає, що сама по собі загроза суворого покарання, яке може бути призначено у разі доведення вини підозрюваного, є вагомим мотивом для ухилення від слідства та суду. Цей підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де зазначено, що тяжкість злочинну є чинником, який свідчить про рівень суспільної небезпеки особи і дозволяє з високим ступенем ймовірності передбачити її подальшу поведінку.

Наведені факти не підтверджують обов`язковість вчинення підозрюваним певних дій у майбутньому, але вказують на реальну можливість їх вчинення. Сторона захисту під час апеляційного розгляду не надала переконливих доказів, які б стпростовували ці ризики.

Крім того, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який у цьому випадку, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Такий підхід відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у п. 35 рішення у справі «Летельє проти Франції».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі що встановлені ризики є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, носять ймовірний характер, на переконання колегії суддів є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що на даному етапі досудового розслідування застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є неможливим з огляду на наявність відповідних ризиків та необхідінсть забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі зазначено про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у зв`язку з вчиненням злочину проти статевої недоторканості малолітньої особи із застосуванням насильства, що також зазначено і в доводах прокурора, висловлених ним у судовому засіданні, тоді як зазначені обставини фактично не відповідають дійсності.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді, відповідні посилання містяться як в описовій, так і в мотивувальній частинах судового рішення.

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а не злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Отже, наведені у судовому рішенні обставини не відповідають фактичним даним кримінального провадження, мають суперечності у викладенні змісту ухвали, та свідчать про неправильне застосування норм кримінального процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки її мотивувальна частина містить суперечності та не може вважатися належним чином обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки зазначені порушення перешкоджають визнанню ухвали слідчого судді законною та обґрунтованою, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали апеляційним судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас згідно з п. 1 ч. 4 цієї статті слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, що на теперішній час є вкрай негативним явищем у суспільстві, колегія суддів вважає недоцільним визначати підозрюваному заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисникаОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваногоОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 18 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000059, внесеного до ЄРДР 22 січня 2026 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000059 від 22.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - ОСОБА_12 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 квітня 2026 року з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 16 квітня 2026 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4