Справа №592/2100/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/276/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що подана командиром військової частини НОМЕР_1 заява не містить даних, які б вказували на вчинення кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести відомості до ЄРДР за заявою військової частини НОМЕР_1 від 21 листопада 2025 року № 24544 про вчинення кримінального правопорушення за фактом вчинення старшим солдатом ОСОБА_6 та солдатом ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 403, ст. 429 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вказує на те, що наведені в заяві військової частини обставини є достатніми для внесення відомостей до ЄРДР, враховуючи імперативність положень ст. 214 КПК України, яка до того ж не передбачає надання оцінки викладеним у ній фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, і в частині наявності чи відсутності спричинених збитків, що підлягає з`ясуванню під час досудового розслідування, а тому вважає висновки слідчого судді з цього приводу такими, що суперечать вимогам КПК України. Зазначає також, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки військова частина хоча і отримала копію оскаржуваної ухвали 15 лютого 2026 року через Електронний суд, однак, враховуючи завдання, які виконує та її постійні переміщення не мала об`єктивної можливості звернутися вчасно з апеляційною скаргою.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились. В апеляційній скарзі представник військової частини ОСОБА_5 просив розгляд апеляційної скарги проводити у його відсутність. Від прокурора ОСОБА_8 надійшла письмова заява про розгляд провадження без його участі.

За наявності вказаних заяв та з урахуванням того, що про дату час і місце апеляційного розгляду учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, керуючись ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд апеляційної скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 провести в порядку письмового провадження, а тому, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Матеріалами провадження підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження, а тому суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року по справі № 818/1526/18 зазначила, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з цим, зазначена норма не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити саме до Єдиного реєстру досудових розслідувань всі прийняті та зареєстровані ними заяви.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2021 року по справі № 556/450/18 зазначив, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. Аналогічний за змістом висновок був викладений й у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2023 року по справі № 373/18/23.

Отже, до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню не будь-які відомості, а лише ті з них, які вказують на обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує із матеріалів судового провадження, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 звернувся до ТУ ДБР розташованого у м. Полтава із заявою від 21 листопада 2025 року за № 24544 про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 403, ст. 429 КК України, які 17 жовтня 2025 року о 17-10 год самовільно залишили бойову позицію та в цей же день самостійно повернулися до тимчасового місця розташування підрозділу. Завдяки діям командування втрату позиції не допущено.

Ця заява про вчинення кримінальних правопорушень військовослужбовцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена не була, що і стало підставою для звернення до слідчого судді зі скаргою.

Перевіряючи обставини невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов до переконання, що її зміст не містить достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення даних кримінальних правопорушень, зазначивши при цьому, що такі їх дії можуть бути кваліфіковані за відповідними частинами ст. 172-10, 172-15, 172-17 КУпАП.

Апеляційний суд, здійснивши власну оцінку змісту скарги представника військової частини виходить з того, що викладені у ній обставини не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій вказаних військовослужбовців за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Зокрема, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 403 КК України (невиконання наказу в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці) полягає у невиконанні або неналежному виконанні наказу, що спричинило тяжкі наслідки. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є настання через невиконання наказу тяжких наслідків. У разі відсутності настання саме тяжких наслідків дії винної особи, яка вчинила невиконання наказу, складу цього злочину не утворюють.

Проте в заяві військової частини про вчинення злочину про заподіяння такої шкоди взагалі не йдеться.

В свою чергу кримінальна відповідальність за ст. 429 КК України настає за самовільне залишення поля бою під час бою або відмова під час бою діяти зброєю.

Про жодну з наведених обставин заявник у своїй заяві не посилається. Зокрема, у заяві не зазначалося, що у районі залишених бойових позицій відбувся бій і військовослужбовці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили поле бою або у ході бою відмовились діяти зброєю.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що, скарга представника військової частини ОСОБА_5 не містить інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, тому правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення відсутні.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд -

постановив:

Поновити представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року про відмову в задоволенні скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3