Провадження № 1-кп/635/399/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (поза межами зали суду).

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000759 від 02.08.2024 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

Харківської області, Зміївського району, с. Островерхівка, громадянина України, проживаючого (до затримання) за адресою:

АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Харківської області, м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого (до затримання) за адресою:

АДРЕСА_2 , у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Харківський районний суд Харківської області здійснює судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наявна обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення (злочину). Також прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, є ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Так, зі слів прокурора ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду полягає в тому, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, перебуваючи не під вартою він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. В обґрунтування ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні зазначив, що ОСОБА_6 при обрання більш м`якого запобіжного заходу може вплинути на свідків, які володіють інформацією про його незаконні дії, він може застосовувати відносно них методи залякування, погроз, тощо, оскільки обвинуваченому відомі показання свідків, їх особисті дані, із зазначенням місця проживання, контактних номерів телефону. Окрім того, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення. В обґрунтування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується зазначив, що ОСОБА_6 на даний час не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків, що свідчить про наявність можливості вчинення нових кримінальних правопорушень та його соціальну небезпечність. Встановлено, що він підтримував зв`язки з особами, які ймовірно є представниками держави агресора, російської федерації, та у разі перебування на свободі може продовжити своє спілкування та передавати дані, що можуть мати негативні наслідки та становити новий склад кримінального правопорушення, зокрема у вигляді передачі даних про місцеве перебування військових чи інших стратегічних об`єктів. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_6 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України та за ч.1 ст. 309 КК України, що свідчить про девіантну поведінку та реальну можливість останнього вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування ризиків для обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор зазначив, що існує ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду, який полягає в тому, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна. Крім того, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, перебуваючи не під вартою він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. В обґрунтування ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні зазначив, що ОСОБА_7 при обрання більш м`якого запобіжного заходу може вплинути на свідків, які володіють інформацією про його незаконні дії, він може застосовувати відносно них методи залякування, погроз, тощо, оскільки обвинуваченому відомі показання свідків, їх особисті дані, з зазначенням місця проживання, контактних номерів телефону. Окрім того обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення. В обґрунтування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується зазначив, що ОСОБА_7 на даний час ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків, що свідчить про наявність можливості вчинення нових кримінальних правопорушень та його соціальну небезпечність. Встановлено, що він підтримував зв`язки з особами, які ймовірно є представниками держави агресора, російської федерації, та у разі перебування на свободі може продовжити своє спілкування та передавати дані, що можуть мати негативні наслідки та становити новий склад кримінального правопорушення, зокрема у вигляді передачі даних про місцеве перебування військових чи інших стратегічних об`єктів.

Крім того, прокурор посилається на положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 113 КК України, може бути застосований лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що з урахуванням наявності обґрунтованого обвинувачення та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, характеру та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та даних особи обвинувачених, відносно останніх, має бути продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та просили змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та просили змінити раніше обраний запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наступне.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування стали достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть ухилятися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт у певний період доби.

Колегія суддів вважає, що наведені прокурором підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Так, ухвалою Харківського районного суд Харківської області відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.10.2024 року, який в подальшому було продовжено останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.01.2026 року до 14.03.2026 року (включно).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності. що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Так, попередніми ухвалами слідчих суддів була встановлена наявність існування ризику можливого переховування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про продовження існування зазначених ризиків виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_6 , ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 113 КК України, є особливо тяжким кримінальним правопорушенням (злочином), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до останніх буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина, на переконання колегії суддів, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На думку колегії суддів, цілком підтвердженим є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, який ґрунтується на тому, що свідки які володіють інформацією про незаконні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 можуть застосовати відносно них методи залякування, погроз, тощо, до безпосереднього допиту даних осіб в судовому засіданні, оскільки обвинуваченими відомі показання свідків, їх особисті данні, з зазначенням місця проживання, контактних номерів телефону. Окрім того, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачені можуть здійснювати на них незаконний вплив з метою, щоб останні не надавали свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину, або змінили раніше надані показання, схиляючи їх надати неправдиві свідчення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність вищевказаних обставин у даному випадку, колегія суддів розцінює, як одну з підстав для обґрунтування того, що обвинувачений ОСОБА_6 на даний час ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків, що свідчить про наявність можливості вчинення нових кримінальних правопорушень та його соціальну небезпечність. Встановлено, що він підтримував зв`язки з особами, які ймовірно є представниками держави агресора, Російської Федерації, та у разі перебування на свободі може продовжити своє спілкування та передавати дані, що можуть мати негативні наслідки та становити новий склад кримінального правопорушення, зокрема у вигляді передачі даних про місцеве перебування військових чи інших стратегічних об`єктів, обвинувачений ОСОБА_7 на даний час ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків, що свідчить про наявність можливості вчинення нових кримінальних правопорушень та його соціальну небезпечність. Встановлено, що він підтримував зв`язки з особами, які ймовірно є представниками держави агресора, Російської Федерації, та у разі перебування на свободі може продовжити своє спілкування та передавати дані, що можуть мати негативні наслідки та становити новий склад кримінального правопорушення, зокрема у вигляді передачі даних про місцеве перебування військових чи інших стратегічних об`єктів («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаний з тим, що перебуваючи на свободі вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, оцінюючи тяжкість злочину, яке інкримінується обвинуваченим, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до осіб, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна або без такої.

Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судом, на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.

Колегія суддів вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати.

Під час розгляду клопотання судом розглядалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 надав суду заперечення щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та просив змінити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 .

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просила змінити раніше обраний запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Колегія суддів ураховує аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд переконаний, що вони не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання ними процесуальних рішень у справі.

Наведені доводи захисниками не є достатніми для зміни обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. На переконання колегії суддів, на даній стадії розгляду застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання ними покладених процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ними встановлених ризиків.

З урахуванням наведеного, тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 діяння, особи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , віку та стану їх здоров`я, відсутності медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинувачених в слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Під час дії воєнного стану, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 113 КК України.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість та доцільність застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пов`язаного з обмеженням їх прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені пунктам 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 331, 392 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів без визначення розміру застави - до 26 квітня 2026 року включно.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів без визначення розміру застави - до 26 квітня 2026 року включно.

Строк дії ухвали визначити 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст виготовлено 26.02.2026 о 14:55 год.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12