Справа № 276/357/24
Провадження №1-кп/283/173/2026
У Х В А Л А

25 лютого 2026 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянув у підготовчому засіданні в залі суду в м. Малині кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000412 від 28.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України.

20.02.2026 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Мотивуючи клопотання, прокурор зазначає, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 спливає 12.03.2026. Водночас ризики, які були підставою для його обрання та подальшого продовження під час досудового розслідування, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів щодо малолітньої особи. На даний час, на думку сторони обвинувачення, не зменшилися ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на потерпілу і свідків. Зокрема, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, сім`ї та офіційного місця роботи, а з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів і можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі, може переховуватися від суду. Крім того, потерпіла та свідки є знайомими обвинуваченого і проживають з ним в одному населеному пункті, що створює реальну можливість незаконного впливу на них з метою зміни показань. Ризик такого впливу підтверджується показаннями малолітньої потерпілої, про здійснення щодо неї психологічного тиску та заборону повідомляти про обставини вчиненого. На переконання прокурора, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60 діб, з викладених у клопотанні підстав.

Представник потерпілої у судовому засіданні не заперечив проти клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора, просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зважаючи, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та впливати на потерпілу та свідків. Звертає увагу, що ризики, на які вказує прокурор жодними доказами не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки всі свідки обвинувачення вже допитані. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно частини 3 статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Із системного аналізу ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд у частині встановлення наявності ризиків керується стандартом доведення «достатні підстави».

Запобіжні заходи мають превентивний характер і застосовуються не як реакція на конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а з метою забезпечення належного здійснення правосуддя. При цьому сама по собі ймовірність ухилення від відповідальності існує завжди, однак для застосування чи продовження запобіжного заходу необхідною є наявність обґрунтованої ймовірності вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Закон не вимагає доведення того, що обвинувачений обов`язково вчинить такі дії, проте потребує встановлення його реальної можливості їх вчинення у конкретному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк або довічне позбавлення волі, а також те, що обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, не відпали та продовжують існувати на даному етапі судового розгляду.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України, які віднесені до категорії особливо тяжких злочинів та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі.

Санкції зазначених норм передбачають безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку інкримінованих діянь та дає підстави вважати, що, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, обвинувачений може ухилятися від суду, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд також вважає, що не зник ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни їхніх показань, у тому числі шляхом психологічного тиску чи погроз. Потерпіла та свідки є знайомими обвинуваченого та проживають з ним в одному населеному пункті, що створює реальну можливість такого впливу.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 12.03.2026, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження та з метою запобігання наведеним ризикам, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому воно підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , суд, продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

На переконання суду, на цей час відсутні підстави для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою було обрано ОСОБА_8 не лише з урахуванням тяжкості злочину, а й його характеру, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інші, більш м`які запобіжні заходи, на переконання суду, не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінилися, стороною захисту не наведено та відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 194, 199, 331,395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження застосування строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 25 квітня 2026 року без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3