н/п 1-кс/490/973/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5688/25
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

02 березня 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором,про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000254 від 21.05.2025року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його конфіскації як виду покарання.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м.Херсон, у не встановлену дату та час не пізніше 03.08.2022 взяв участь у заході політичного характеру, з метою отримання паспорту громадянина рф та надав інтерв`ю представникам засобів масової інформації, які здійснювали відеозапис його публічного виступу, з метою його розповсюдження для широкого кола осіб, визнав правомірним тимчасову окупацію частина території України, а саме Херсонської області, у складі рф (мовою оригіналу) висловив наступне: «Я в шестом поколении херсонец и хотел быть гражданином России. Я люблю Россию. Слава России!».

Вказаний відеозапис з виступом ОСОБА_4 , невстановленими досудовим розслідуванням особами 03.08.2022 розміщено на загальнодоступному телеграм-каналі створеному окупаційними органами влади, а саме «ИноТВ» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висловлювання ОСОБА_4 , у вищевказаному відеозаписі виправдовує та тимчасову окупацію частини території України (Херсонської області) російською федерацією, тобто висловлювання останнього містять ознаки виправдовування та заперечення тимчасової окупації частини території України рф.

Зі змісту висловлювання та смислів, які містяться в ньому, у висловлюваннях ОСОБА_4 , наявні мовні ознаки, які вказують на виправдовування здійснення збройної агресії рф проти України та визнання її правомірною, у тому числі шляхом виправдовування та визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також мовні ознаки, які вказують на підтримку і глорифікацію збройних формувань російської федерації та держави-агресора рф загалом.

Так, 19.02.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідчим відділом УСБУ в Херсонській області за погодженням з прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2. КК України.

Вказує, що квартира належить на праві власності ОСОБА_4 .

А тому з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, згідно санкції якої до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, в порядку вимог ст.131, п.3 ч.2 ст.170 КПК України звернулись до суду з відповідним клопотанням, яке просять задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Зазначив, про необхідність розгляду справи без повідомлення власника майна, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, а також за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання та докази, додані до такого, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого є арешт майна, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000254 від 21.05.2025року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.436-2 КК КК України.

З поданих матеріалів вбачається, що в обґрунтування арешту майна, яке нібито належить ОСОБА_4 , слідчим долучено відповідь КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» від 27.06.2025 року №121, відповідно до якого квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно матеріалів інвентарної справи №6585 станом на 31.12.2012 року, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 .

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя вважає за потрібне зазначити, що документами, що підтверджують право власності на нерухомість є: свідоцтво про право власності, яке видавалось до 2016 року (зареєстровані правовстановлюючі документи); витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того також існують правовстановлюючі документи, які підтверджують підставу для виникнення права власності. До таких документів можна віднести: договір купівлі-продажу, договір дарування, договір довічного утримання та інші нотаріальні договори; рішення суду; свідоцтво, яке підтверджує право на отримання спадщини згідно установленого закону або за заповітом порядку.

Так, коли відбувається купівля-продаж квартири та укладення договору купівлі продажу, недостатньо мати тільки один договір. Він безпосередньо є предметом пояснення виникнення підстав, завдяки яким можна вважати, що право користування цією квартирою знаходиться в руках конкретної людини. Але для того, щоб стати повноцінним власником, усі дані повинні бути внесені до електронного реєстру. Виданий витяг свідчитиме, що особа є власником нерухомості із вказанням основних характеристик об`єкта.

При цьому, Витяг на право власності з Державного реєстру речових прав (ДРРП) це документ, який засвідчує право особи на об`єкт нерухомості. У ньому знаходяться усі відомості щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав. Головні відомості: підстава формування витягу (зазначення документів, на підставі яких вносяться дані до реєстру речових прав на нерухоме майно); індексний номер; дата та час формування; особа, яка вносила дані до електронного реєстру; актуальна інформація щодо об`єкта нерухомого майна, до якої відносять площу та його адресу, реєстраційний номер, вартість, найменування; актуальна інформація щодо права власності, а саме тип та форма права власності, дата та час реєстрації, інформація про реєстратора, підстави внесення запису та державної реєстрації тощо.

При цьому з долученого Витягу на право власності з Державного реєстру речових прав, відомості щодо власника майна, за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Інших правовстановлюючих документів до матеріалів провадження не долучно.

Згідно ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, поданими матеріалами клопотання не доведено, що квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 .

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, зокрема те, що слідчим належним чином не доведено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, відповідне обґрунтування необхідності арешту на вказане майно та належність його підозрюваному, а тому у клопотанні слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 170-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором,про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000254 від 21.05.2025року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1