Провадження № 1-кп/369/1379/26
В И Р О К

іменем України

19.03.26 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

та захисника, що діє в інтересах неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000130 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого комірником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000130 від 25.04.2025,

встановив:

23.04.2025, близько 23 год. 55 хв, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_8 без отримання національного посвідчення водія для керування транспортними засобами в Україні категорії «А» та «А1» (мопеди та мотоцикли), керуючи технічно справним мотоциклом марки «КОVI 300 LIТЕ», без державного реєстраційного номера, рухаючись проїжджою частиною по вулиці Київська в селі Святопетрівське Бучанського району Київської області в напрямку міста Київ, під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Центральна в селі Святопетрівське Бучанського району Київської області, діючи в порушення вимог 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, та діючи з порушенням вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого не впорався з керуванням мотоциклу марки «КОVI 300 LIТЕ», без реєстраційного номера, та здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, з подальшим наїздом на нерухому перешкоду у вигляді клумби.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яку вчинив ОСОБА_8 , пасажир мотоцикла марки «КОVI 300 LIТЕ», без державного реєстраційного номера, малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Грубе порушення ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б) та п. 12.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення малолітньому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що 23.04.2026 в с. Святопетрівське Бучанського району Київської області керував мотоциклом марки «КОVI 300 LIТЕ», без державного реєстраційного номера, де пасажиром був його брат ОСОБА_8 . У подальшому, він не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та виїхав на клумбу, внаслідок чого його брат отримав тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що зробив належні висновки зі своєї поведінки та засуджує свій ганебний вчинок, просив суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та його дії кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає такі: щире каяття, що виявилось у критичній оцінці обвинуваченого своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин, а також позиції під час розгляду справи; активне сприяння розкриттю злочину, яке виразилося в наданні допомоги органу досудового розслідування й суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину; позицію представника потерпілого, яка просила суворо не карати обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу та об`єкта посягання, тяжкості наслідків вчиненого і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні суд враховує активне сприяння ОСОБА_8 розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений вживав заходів, спрямованих на надання допомоги органу досудового розслідування й суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину; критичну оцінку обвинуваченим своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини та готовності нести покарання за вчинений злочин.

Відтак, з урахуванням особи винного й думки представника неповнолітнього потерпілого, суд під час призначення покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України вважає за можливе призначити покарання, яке є мінімальним, встановленим в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме три роки позбавлення волі із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

При цьому, зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, дорожньо-транспортну пригоду скоїв з необережності, не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, добровільно повністю відшкодував потерпілому збитки, а також врахувавши думку державного обвинувача, який просив застосувати щодо обвинуваченого вимоги ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відповідно до ст.ст. 118, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України,

ст. 286 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_8 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 березня 2026 року.

Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) процесуальні витрати на користь держави в сумі 8 022 (вісім тисяч двадцять дві) грн 60 коп.

Речовий доказ в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, а саме: - мотоцикл марки «Kovi 300 Lite» без реєстраційного номера, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_10