Номер провадження: 11-кп/813/1260/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 у к/п №0000455 від 06.07.2025 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичнопроживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.04.2024 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 день.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в період часу з 18.10.2025 до 20.10.2025 у співвідношенні одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з 18.10.2025.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Розшук ОСОБА_8 скасовано, а виконання вироку в цій частині покладено на начальника ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 спричинену майнову шкоду в розмірі 3823,75 грн.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на суму 3565,60 грн та вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, приблизно о 05 год. 15 хв. 05.07.2025 ОСОБА_8 , будучи судимим за ч. 4 ст. 185 КК України, достовірно знаючи про запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України воєнний стан, дія якого була неодноразово продовжена Указами Президента України, затвердженими відповідними їм Законами України, перебуваючи біля домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та з умислом на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан, підійшов до житлового будинку, ривком руки зірвав кріплення клямки вхідної двері, після чого проник до зазначеного житла, звідки таємно викрав належні ОСОБА_11 мобільний телефон «Росо С65», імей 1: НОМЕР_1 ; імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 3823,75 грн; павербанк марки «I-Battery», ємністю 60 000 мАч, вартістю 889,99 грн, а всього майно, загальною вартістю 4713,74 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій, зазначив, що суд 1-ої інстанції не врахував, що на момент постановлення нового вироку в ОСОБА_8 була відсутня невідбута частина покарання за попереднім вироком, оскільки ухвалою суду він був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 04.04.2024 у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Окрім того, у вступній та резолютивній частині оскаржуваного вироку допущена описка в даті попереднього вироку Суворовського райсуду м. Одеси та вказано неправильно «06.05.2024» замість правильної дати «04.04.2024».

За таких обставин прокурор ОСОБА_10 просить змінити оскаржуваний вирок та виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Водночас, прокурор Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , також подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд 1-ої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, адже початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі відраховується з дня набрання вироком законної сили, при цьому до такого строку зараховується строк попереднього ув`язнення до моменту набрання таким вироком законної сили, що не було враховано місцевим судом.

З врахуванням наведеного, прокурор ОСОБА_13 просить змінити оскаржуваний вирок, а абз. 3 та 4 викласти в наступній редакції: «Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 18.10.2025 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 , також звернувся до суду з апеляційною скаргою, оскільки вважає призначене йому судом 1-ої інстанції покарання занадто суворим та жорстким, адже він має постійне місце проживання та реєстрації, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, утримує трьох власних малолітніх дітей та двох дітей співмешканки, крім того він має інвалідність 3-ої групи, а також повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому. Крім іншого, при відвідуванні органу пробації співробітники йому повідомили, що іспитовий строк з нього знятий та він може не відмічатися, так як фактично його відбув.

З огляду на вказане, обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити йому покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, а також заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурорів, водночас прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримали апеляційні скарги прокурорів.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, при цьому прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували щодо розгляду справи за її відсутності, тому колегія суддів, керуючись приписами ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції свідчить, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повній мірі з огляду на таке.

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, а також кваліфікація його дій не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що суд 1-ої інстанції, належним чином оцінив досліджені під час судового розгляду докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора на те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд 1-ої інстанції допустив помилку, пов`язану із відліком початку такого строку.

Зокрема, в п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, початок строку відбування покарання, рішення про залік досудового тримання під вартою та строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження.

Колегія суддів зауважує, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку повинен бути викладений чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку, зокрема, порядку його виконання, в тому числі порядку набрання вироком законної сили та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає чіткого нормативного врегулювання початку строку відбування покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, ч.ч. 1 та 2 ст. 532 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду 1-ої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

При цьому, ч. 1 ст. 87 КВК України встановлює, що особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не раніше спливу триденного та не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч. 4 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Системний аналіз вищенаведених приписів закону дає підстави дійти висновку про те, що початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі відраховується з дня набрання вироком суду 1-ої інстанції законної сили, при цьому, до такого строку зараховується строк попереднього ув`язнення до моменту набрання таким вироком законної сили.

З урахуванням викладеного апеляційний суд констатує, що суд 1-ої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного вироку помилково зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з 18.10.2025, тобто фактично з моменту його затримання.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним внести до резолютивної частини вироку відповідні зміни із зазначенням про обчислення строку відбування покарання ОСОБА_8 із моменту набрання вироком законної сили, та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 18.10.2025 по день набрання вироком законної сили, тобто по 14.03.2026, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Окрім того, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 день, суд 1-ої інстанції частково приєднав до цього вироку невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, положення ч. 1 ст. 71 КК України можуть бути застосовані за наявності двох обов`язковим умов: вчинення кримінального правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком; наявність невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком (постанова Об`єднаної палати ККС ВС від 06.12.2021 в справі № 243/7758/20).

За обставинами цієї справи, суд 1-ої інстанції неправильно зазначив дату ухвалення цього вироку 06.05.2024, в той час як Суворовський районний суд м. Одеси в справі № 523/1904/24, к/п № 0000064 від 12.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ухвалив вирок 04.04.2024, який в подальшому набрав законної сили 06.05.2024.

Водночас, вказані обставини не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення та можуть бути виправлені судом в порядку винесення ухвали про виправлення описки.

Натомість, суд 1-ої інстанції не врахував, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2024 в справі № 523/1904/24 було задоволене подання Пересипського РВФ ДУ «Центр пробації» в Одеській обл. та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 , від відбування покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04.04.2024, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Тобто, на момент ухвалення вироку в цій справі у обвинуваченого ОСОБА_8 була відсутня невідбута частина покарання за іншим вироком, в зв`язку зі звільненням його від призначеного судом покарання, а тому підстави для застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України були відсутні.

Відтак, оскільки вказані обставини існували на момент ухвалення вироку в цій справі, то вони мали бути враховані судом 1-ої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, що не було здійснено.

За таких обставин, враховуючи, що суд 1-ої інстанції в цій справі неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає необхідним змінити оскаржуваний вирок та вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, а також виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Вище викладена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією ККС ВС в постанові від 09.07.2025 в справі № 195/1886/24.

В контексті доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного йому судом 1-ої інстанції покарання, апеляційний суд зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В контексті зазначеного, апеляційний суд враховує, що відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому законом, обирати між альтернативами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі № 295/424/21, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Положення ч. 1 ст. 66 КК України містять перелік обставин, які пом`якшують покарання, при цьому визначений перелік не є вичерпним та ч. 2 цієї статті надає суду право визнати такими, що пом`якшують покарання інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Натомість ч. 1 ст. 67 КК України визначає обставини, які обтяжують покарання та вказаний перелік є вичерпний, що закріплено в ч. 3 цієї статті, відповідно до якої при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

На глибоке переконання апеляційного суду, з врахуванням обставин цього к/п, зокрема таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, вчинення злочину в умовах воєнного стану, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, поведінки та характеристик особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, що є мінімальним покаранням в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність в обвинуваченого на утриманні дітей, а також інвалідності 3-ої групи жодним чином не підтверджено, а доводи щодо того, що при відвідуванні органу пробації співробітники повідомили ОСОБА_8 , що іспитовий строк з нього знятий та він може не відмічатися, так як фактично його відбув не мають правового значення та не впливають на визначення обсягу покарання з огляду на те, що його було звільнено від призначеного покарання за попереднім вироком, в зв`язку із чим апеляційний суд відхиляє доводи його апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

За приписами п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_14 та прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 підлягають частковому задоволенню, вирок суду 1-ої інстанції відповідній зміні, натомість апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 20.10.2025, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_8 покарання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України.

Абзаци 2 та 3 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 18.10.2025 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4