справа № 208/4786/26
провадження № 1-кс/208/1600/26
УХВАЛА

24 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання cлідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000241 від 12.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Кам`янського із клопотанням, в якому просив накласти арешт на грошові кошти вилучені під час проведеного 21.04.2026 у період у період часу з 13 г 05 хв. до 13г 30хв обшуку в автомобілі «Nissan Navaro» державний номерний знак « НОМЕР_1 » що знаходився на відкритій дільниці місцевості узбіччі автошляху сполученням с. Карпівка з с. Малинівка Олександрівської ОТГ Краматорського району Донецької області координати Google Maps 48.800717, 36.743635 у присутності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До судового засідання прокурор та слідчий, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання не з`явилися, але подали заяви про підтримання заявленого клопотання та проведення судового розгляду за їх відсутності.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Зі змісту клопотання та доданих документів вбачається, що сержант ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, головним сержантом другої роти охорони 5 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_2 у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 26 березня 2026 року, придбав у невстановленому під час досудового розслідування місці ручний протитанковий гранатомет типу РПГ 22 у кількості 1 одиниці, ручний протитанковий гранатомет АТ4 у кількості 1 одиниці; гранати типу VOG-17M у кількості 36 одиниць у штатному заводському металевому коробі; підривачі типу ВМГ-М у кількості 2 одиниць; механічні частини до підривача ВМГ-М у кількості 14 одиниць, гранати типу ВОГ-17M у кількості 6 одиниць; корпуси гранат М-67 у кількості 10 одиниць із запалами М-213 у кількості 10 одиниць, які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, які в подальшому, діючи умисно, переніс до фортифікаційної споруди розташованої у лісосмузі поблизу с. Кохівка, Павлоградського району Дніпропетровської області де став зберігати з метою подальшого збуту.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від

12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної зброї, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, 26 березня 2026 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості координати Google Maps 48.8008820, 36.7438428 у с-щі Карпівка Краматорського району Донецької області, де сержант ОСОБА_5 , збув «оперативному покупцю» ОСОБА_6 корпуси осколкової ручної гранати типу М67 виготовленими промисловим (заводським) способом, засоби підриву типу М213 у кількості 10 одиниць; осколкові-фугасні постріли калібру 30-мм ВОГ-17М у кількості 5 одиниць та VOG-17M у кількості 36 одиниць; підривачі типу ВМГ-М у кількості 2 одиниць; механічні частини до підривача ВМГ-М у кількості 14 одиниць; 72,5 мм реактивну протитанкову гранату типу РПГ-22 у кількості 1 одиниці, реактивну протитанкову гранату, типу АТ4 CS-RS у кількості 1 одиниці спорядженних вибуховою речовиною які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронних органів в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того сержант ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, головним сержантом другої роти охорони 5 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_2 у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час, але не пізніше 21 квітня 2026 року, придбав у невстановленому під час досудового розслідування місці боєприпаси (протипіхотні міни), які у конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів, придатні до вибуху, які в подальшому, діючи умисно, переніс до фортифікаційної споруди розташованої у лісосмузі поблизу с. Кохівка, Павлоградського району Дніпропетровської області де став зберігати з метою подальшого збуту.

В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ігноруючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від

12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної зброї, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, 21 квітня 2026 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості координати Google Maps 48.800717, 36.743635 на узбіччі автошляху сполученням с. Карпівка з с. Малинівка Олександрівської територіальної громади Краматорського району Донецької області збув «оперативному покупцю» ОСОБА_6 , предмети схожі на боєприпаси (протипіхотні міни) типу КПФМ-1С-КС у кількості 1066 одиниць за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, які до того були вручені співробітниками правоохоронних органів в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки

В ході проведення досудового розслідування на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з невідкладним випадком пов`язаним з врятуванням життя людей та майна, з метою документування кримінального правопорушення, виявлення та фіксації слідів вказаного злочину, 21.04.2026 проведено невідкладний обшук в автомобілі «Nissan Navaro» державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, що знаходився на відкритій дільниці місцевості узбіччі автошляху сполученням с. Карпівка з с. Малинівка Олександрівської ОТГ Краматорського району Донецької області координати Google Maps 48.800717, 36.743635, що знаходився у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого з поміж інших речей виявлено та вилучено:

- одну купюру номіналом 500 гривен (імітована) ЗГ1649404;

- одну купюру грошових коштів номіналом 500 гривень ХГ1823532.

Згідно тимчасового реєстраційного талону ХХР № 046327 вищевказане авто зареєстроване за БО «БФ «ЕДЕРА».

Тому досудове слідство вважає за необхідне у накладенні арешту на вищевказане майно, так як володілець вказаного майна може здійснити його відчуження.

Вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст.170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5 ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п.7 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст.170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи те, що підставою клопотання є те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є речовим доказом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, арешт майна є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст.36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання cлідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно у кримінальному провадженню № 0000241 від 12.03.2026, а саме на вилучені під час проведеного 21.04.2026 у період у період часу з 13 г 05 хв. до 13г 30хв. обшуку в автомобілі «Nissan Navaro» державний номерний знак « НОМЕР_1 », зеленого кольору, що знаходився на відкритій дільниці місцевості узбіччі автошляху сполученням с. Карпівка з с. Малинівка Олександрівської ОТГ Краматорського району Донецької області координати Google Maps 48.800717, 36.743635 у присутності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- одну купюру номіналом 500 гривен (імітована) ЗГ1649404;

- одну купюру грошових коштів номіналом 500 гривень ХГ1823532.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1