Справа № 148/370/26
Провадження №1-кс/148/110/26
УХВАЛА

23 лютого 2026 року м.Тульчин

Слідча суддя Тульчинського районного суду Вінницькоїобласті ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановила:

В лютому 2026 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обгрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 05.02.2026 ним до чергової частини Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькійобласті була подана заява про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 182 КК України, вчинене державним реєстратором Центру надання адміністративних послугТульчинськоїміської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за наступних обставин.

Громадянка ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною заявника, за попередньою змовою із державним реєстратором ОСОБА_4 незаконно зібрали, зберегли, використали та поширили конфіденційну інформацію про майновий стан скаржника. Так, державний реєстратор ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 03.11.2025 надав останній інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що стосується майнового стану заявника.

Заявник вважає, що такі дії державного реєстратора мають протиправний характер, адже інформація, яка ним була ОСОБА_5 , є конфіденційною. Водночас, ОСОБА_3 не відноситься до членів його сімї, жодного ступеня спорідненявін з нею у нього не має, спільно вони не проживають, так як шлюб між ними розірвано.

Проте, в порушення 24-годинного строку, визначеного законодавством для внесення відомостей до ЄДРДР, службовими особами Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області відомості про кримніальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 05.02.2026 року до ЄРДР внесені не були, досудове розслідування не розпочате. Вказане, на переконання заявника ОСОБА_6 ,свідчить про бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

У звязку з чим він просить зобовязати уповноважених осіб Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області зареєструвати його заяву про кримінальне правопорушення в ЄРДР та вручити йому копію витягу з ЄРДР.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 повністю підтримав скаргу за наведених в ній обставин. Додатково пояснив, що інформаційна довідка, яку державний реєстратор надав його колишній дружині ОСОБА_3 про зареєстроване за ним нерухоме майно, використана останньою при зверненні в суд з позовом про розподіл майна подружжя. Вважає, що майно є його власністю, колишя дружина чужа людина, тому не могла отримати таку довідку, а державний реєстратор не мав права надавати таку довідку. Оскільки довідка була надана реєстратором та представлена колдишньою дружиною в суд, то в такий спосіб була поширена конфіденційна інформація про його майновий стан. Просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали за скаргою, а також матеріали перевірки за скаргою Кукуєва № 106, надані Тульчинським РВП ГУНП у Вінницькій області, слідчою суддею встановлено наступні обставини.

05.02.2026 року ОСОБА_3 звернувся до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 182 КК України, в якій вказав, що 03.11.2025 державним реєстратором ОСОБА_4 за заявою його колишньої дружини ОСОБА_3 була надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно щодо належного йому майна.

Вказана вище заява зареєстрована Тульчинським РВП ГУНП у Вінницькій області в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 1875 від 05.02.2026.

В ході попередньої перевірки заяви ОСОБА_3 службовими особами Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області опитано державного реєстратора ОСОБА_4 , колишню дружину заявника, ОСОБА_3 та встановлено таке.

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Після розлучення виникли спірні питання щодо розподілу спільно нажитого майна. ОСОБА_3 звернулася в суд для розподілу спільного майна пожружжя та до державного реєстратора щодо надання їй платних послуг у вигляді інформації з Державного реєстру речових прав про спільне нерухоме майно подружжя, яка надана реєстратором у відповідності зі ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Вирішуючи питання про те, чи підлягає задоволенню скарга ОСОБА_3 , слідча суддя доходить наступних висновків.

Заявник вважає, що у діях державного реєстратора ОСОБА_7 та ОСОБА_3 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України (незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконна зміна такої інформації).

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян до кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: 1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: 1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу, 2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; 3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; 4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також 5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Відповідно до висновку, який викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2021 прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Тобто, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Вказані висновки повною мірою стосуються й скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Обставини, повідомлені ОСОБА_3 в заяві до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, на переконання слідчої судді, базуються виключно на особистому трактуванні норм законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних». Водночас, заявником жодним чином не враховані положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», зокрема статті 32, частиною першою якої визначено, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, Закону України «Про адміністративні послуги», «Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», якими у своїй діяльності керується державний реєстратор.

Таким чином, слідча суддя, доходить висновку, що повідомлені заявником обставини не містять достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність в діях осіб (державного реєстратора ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, та не є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР кримінального правопорушення ч.1 ст. 182 КК України. Також із звернення ОСОБА_3 неможливо визначити межі досудового розслідування, яке ним ініціюється.

Крім того, як з`ясовано в судовому засіданні з пояснення заявника між ним та ОСОБА_3 дійсно існує спір щодо розподілу спільного майна подружжя та не заперечено того, що саме у зв`язку з вирішенням даного спору в судовому порядку колишня дружина заявника, ОСОБА_3 , отримала від державного реєстратора платну інформаційну довідку із Державного реєстру речових прав для доведення своїх позовних вимог.

Вказані обставини при попередній перевірці заяви ОСОБА_3 були перевірені уповноваженими особами Тульчинського РВП ГУП у Вінницькій області шляхом відібрання пояснень від ОСОБА_3 та державного реєстратора ОСОБА_4 . Отже, факту бездіяльності уповноважених осіб Тульчинського РВП не встановлено в судовому засіданні.

На переконання слідчої судді звернення ОСОБА_3 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також із даною скаргою викликане неприязними відносинами між ним та колишньою дружиною через звернення останньої в суд щодо поділу спірного майна подружжя, яке заявник вважає лише своїм, а не спільною сумісною власністю.

Слід зауважити, що слідчий суддя не може виконувати абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб вносити до ЄРДР всі без виключення заяви і повідомлення, які ними отримуються.

Беручи до уваги, що скарга ОСОБА_3 містить виключно припущення щодо вчинення кримінальних правопорушень вказаними у ній особами, та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, слідча суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить висновку, що вказану скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 303-307, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

постановила:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятиднів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 02.03.2026.

Суддя ОСОБА_1