Провадження № 1-кс/760/9170/25
У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000023 від 29.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.361, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Представник власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на речові докази у кримінальному провадженні №0000023 від 29.01.2024 року, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банківську картку monobank № НОМЕР_1 ; банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ; ноутбук марки Apple MacBookAir model 172337, купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт. та зобов`язати орган досудового розслідування повернути вказане майно власникам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року (справа №761/6482/25) було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу із 07 год. 30 хв. по 12 год. 29 хв. 08.04.2025 року, під час якого виявлено та вилучено наступне:

- купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт.;

- банківська картка Monobank № НОМЕР_1 ; банківська картка А-Банк № НОМЕР_2 ; банківська картка «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; МТВ Bank № НОМЕР_5 ;

- ноутбук марки Аррlе МасВоокАіг серії 172337.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно (із змінами) у кримінальному провадженні № 0000023 від 29.01.2024 року. Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, а саме на: банківську картку monobank № НОМЕР_1 ; банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ; ноутбук марки Apple MacBookAir model 172337. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Ухвалою від 05 червня 2025 року Київський апеляційний суд вирішив апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06.05.2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання (із змінами) прокурора про накладення арешту на майно, а саме на: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт. - скасувати. Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання (із змінами) прокурора - задовольнити, накласти арешт майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт.

Кримінальне провадження № 0000023 розпочате 29 січня 2024 року. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень в рамках зазначеного кримінального провадження до суду не було направлено жодного обвинувального акту. За час, що минув з моменту вилучення майна та грошових коштів у ОСОБА_4 з ним було проведено лише одну слідчу дію, зокрема 21.04.2025 року формально допитано як свідка із загальних питань. Питання щодо походження вилучених грошових коштів слідчим не вирішувалось. Однак, ОСОБА_4 пояснював, що він є студентом, протягом останніх 5 років на канікулах працював офіціантом, баристою у різних закладах, відповідно накопичував грошові кошти, в тому числі й для оплати контракту на навчання. Про підозру ОСОБА_4 не повідомлено. Прокурором ані в клопотанні, ані в доданих до клопотання документах жодним чином не доведено причетність ОСОБА_4 до будь-якої кримінальної діяльності. Ані в клопотанні, ані в доданих до нього матеріалах не зазначено, яким чином причетні до злочинів грошові кошти та ноутбук, вилучені у ОСОБА_4 , яким чином вони можуть виступати речовими доказами, які саме сліди злочину вони несуть чи можуть нести. Щодо накладення арешту з причини можливої конфіскації, ОСОБА_4 не є підозрюваним.

05 листопада 2025 року та 25 листопада 2025 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 подав додаткові обґрунтування, в яких вказав, що клопотання прокурора не містило будь-яких обґрунтувань, що вилучені грошові кошти, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є доказами. ОСОБА_4 є суб`єктом підприємництва, щорічно має задекларований дохід, сплачує податки, у 2023 році задекларував дохід 2195030 грн. Накладений арешту на майно значно ускладнює ведення бізнесу та сімейні відносини.

У судове засідання, призначене на 10 грудня 2025 року власники майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представники не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 08 квітня 2025 року в період часу із 07 год. 30 хв. по 12 год. 29 хв. на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року (справа №760/6482/25) було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено наступне:

- купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт.;

- банківська картка Monobank № НОМЕР_1 ; банківська картка А-Банк № НОМЕР_2 ; банківська картка «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; МТВ Bank № НОМЕР_5 ;

- ноутбук марки Аррlе МасВоокАіг серії 172337.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у справі №760/9866/25 частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно (із змінами) у кримінальному провадженні № 0000023 від 29.01.2024 року. Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, а саме на: банківську картку monobank № НОМЕР_1 ; банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ; ноутбук марки Apple MacBookAir model 172337. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Ухвалою від 05 червня 2025 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06.05.2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання (із змінами) прокурора про накладення арешту на майно, а саме на: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт. - скасовано. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою клопотання (із змінами) прокурора - задоволено, накладено арешт майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт.

Представник власників майна звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, арешт, накладений на речові докази у кримінальному провадженні № 0000023 від 29.01.2024 року, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, а саме на: банківську картку monobank № НОМЕР_1 ; банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ; ноутбук марки Apple MacBookAir model 172337купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт. та купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт. та зобов`язати орган досудового розслідування повернути вказане майно власникам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , покликаючись на те, що арешт накладено необґрунтовано та в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення відпала підстава.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.3, 5 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.2 ст.174 КПК України).

Згідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Відтак, арешт на майно у кримінальному провадженні №0000023 від 29 січня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.361, ч.2 ст.190 КК України, було обґрунтовано накладено з метою збереження речових доказів, адже прокурор довів можливість використання як доказів указаного майна, а також відповідність такого майна критеріям ст.98 КПК України.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 року, заяви N N 7151/75; 7152/75, серія А, N 52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Скасовуючи частково ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, а тому обґрунтованим є припущення, що вилучені в ході обшуку грошові кошти, а саме - купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт., 11 купюр номіналом 100 доларів, отримані в результаті злочинної протиправної діяльності. Прокурор у клопотанні зазначив, що накладення арешту на вказані грошові кошти забезпечить потерпілих у кримінальному провадженні реальною можливістю на відшкодування завданої їм матеріальної шкоди, що в свою чергу є теж завданням кримінального провадження та безпосереднім правом потерпілого.

Однак, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна прокурор, яка брала участь у розгляді клопотання 05 листопада 2025 року не навела переконливих аргументів, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння власником його майном, а також наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, адже не обґрунтувала, яким чином банківські картки та грошові кошти, які належать ОСОБА_4 відповідають критеріям 98 КПК України та, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом з тим, прокурором додано постанову про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи від 21 квітня 2025 року. Однак, на даний час експертиза ще не проведена.

Натомість представник власника майна стверджував, що вилучені грошові кошти в сумі 6600 доларів США є особистими коштами ОСОБА_4 є результатом особистих заощаджень та отримані як дохід від здійснення підприємницької діяльності, а також додав податкову декларацію платника єдиного податку ОСОБА_4 за 2023 рік, що дає підстави вважати, що вилучені під час обшуку грошові кошти ОСОБА_4 мають законне походження. Грошові кошти в сумі 1100 доларів США є особистими грошовими коштами ОСОБА_5 та накопичувались нею протягом тривалого часу.

Прокурор жодним чином не спростувала доводи адвоката.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх майном, а також про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна грошових коштів та банківських карток.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов до висновку, що необхідно скасувати арешт, який накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі №760/9866/25 у кримінальному провадженні №0000023 від 29.01.2024 року, в частині накладення арешту на майно, яке було вилучено 08 квітня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банківську картку monobank № НОМЕР_1 ; банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ; банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт., купюри номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт., купюри номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт.

Натомість, не підлягає задоволенню клопотання в частині скасування арешту на ноутбук марки Apple MacBookAir model 172337, оскільки комп`ютерно-технічна експертиза, призначена постановою від 21 квітня 2025 року, на даний час не проведена, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити, чи може бути вказаний ноутбук використаний як доказ у даному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі №760/9866/25 у кримінальному провадженні №0000023 від 29.01.2024 року, в частині накладення арешту на майно, яке було вилучено 08 квітня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- банківську картку monobank № НОМЕР_1 ;

- банківську картку А-Банк № НОМЕР_2 ;

- банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- банківську картку МТВ Bank № НОМЕР_5 ;

- купюри номіналом 100 доларів США в кількості 65 шт.,

- купюри номіналом 50 доларів США в кількості 2 шт.,

- купюри номіналом 20 доларів США в кількості 2 шт;

- купюри номіналом 100 доларів США в кількості 11 шт.

У задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду м. Києва ОСОБА_1