Справа № 385/1153/22
Номер провадження 1-кп/404/326/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Фортечний районний суд м.Кропивницького в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання у м. Кропивницькому в режимі відеоконференції «EASYCON» обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000090 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жакчик Гайворонського району Кіровоградської області, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором з посиланням на підстави та ризики, передбачені кримінальним процесуальним законом, заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою терміном на 60 діб.

Потерпілий та представник потерпілого підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора відносно його підзахисного, оскільки ризики, наведені прокурором не знайшли свого підтвердження. Просили змінити запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на нічний домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, зважаючи на досліджені докази та положення ч.3 ст.331 КПК України, суд приходить до таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років.

На даний час усі докази у кримінальному провадженні не досліджено, свідки не допитані.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, характеризуються позитивно, раніше не судимий, має на утриманні чотирьох дітей.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Ризик переховування обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з урахуванням ряду інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику переховування або свідчити про те, що цей ризик є маловірогідним.

Суд при оцінці цього ризику бере до уваги той факт, що ризик незаконного впливу на свідків чи потерпілих не може оцінюватись абстрактно. Спроба незаконного впливу на свідків чи потерпілих осіб має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (потерпілих, свідків), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб.

Ризик здійснення тиску на свідків дійсно може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження. Однак він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами. Прокурором у клопотанні не доведено той факт та не додано будь якої інформації, що обвинуваченим здійснювалися спроби тиску на свідків чи потерпілих, чи будь-якого контакту з ними, у цьому кримінальному провадженні, з метою змінити їх покази.

Щодо ризику, який передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення суд зазначає наступне.

На даний час органом досудового розслідування не надано будь-які відомостей щодо вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу зобов`язаний розглянути можливість застосування заходів, які меншою мірою обмежують права особи (підозрюваного), ніж тримання під вартою («Амбрушкевич проти Польщі», § 32).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, якщо залишається єдина підстава для обґрунтування тримання під вартою, яка полягає в тому, що існує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від здійснення правосуддя і, таким чином, не з`явитись в судове засідання, він повинен бути звільнений з-під варти, якщо є можливість заручитися гарантіями явки в судове засідання («Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» § 223).

Суд враховує, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, посилання на тяжкість кримінального правопорушення, саме по собі не є достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Європейським судом з прав людини висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України»).

Стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідні докази вмотивованості клопотання прокурора, а саме по собі посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, можливість впливу на свідків не є достатньою підставою для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Таким чином із врахуванням обставин, які наведені раніше, оцінюючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст.177 КПК України або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не пов`язаного з триманням під вартою, - домашній арешт, шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло цілодобово, та вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, ризик можливого продовження або вчинення обвинуваченим нових злочинів повністю виключено, оскільки на орган Національної поліції покладається обов`язок забезпечити постійний ефективний контроль за виконанням обвинуваченими процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням умов застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а на обвинуваченого згідно з вимогами ст.194 КПК України покладається обов`язок носити електронний засіб контролю.

Продовжуючи такий вид міри запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_5 перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене, в клопотанні прокурора про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 331, 369-372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні прокурора про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме: на термін 2 місяці, тобто до 09 травня 2026 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими по даному кримінальному провадженню;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Голованівського РВ ГУНП в Кіровоградській області та Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3