ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/272/24 Номер провадження 11-кп/814/720/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

представників цивільних відповідачів - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002634 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад» - адвоката ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 09 травня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чапаєвськ Куйбишевської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого по трудовому договору слюсарем у ТОВ «Полтава Сад», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

26.09.2022 Котелевським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.310, ч. 1 ст.309 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.10.2023 звільнений по закінченню іспитового строку,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 100000 гривень моральної шкоди, з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 5000 гривень моральної шкоди, а також шкоду пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 10000 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» на користь ОСОБА_7 шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я 23952,74 грн. та шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу 160000 грн відмовлено.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн - відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03.10.2023 приблизно о 16 год. 40 хв., у світлу пору доби, ОСОБА_12 , керуючи технічно-справним автомобілем CITROEN BERLINGO реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по другорядній дорозі від Морквяного заводу села Гонтарі, Новоселівської ТГ, Полтавського району, Полтавської області, у напрямку автодороги T1707 сполучення «Мала Рублівка-Полтава», наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 (розділ 33 «Дорожні знаки») та п. 16.11. Правил дорожнього руху, виїхав на перехрестя із головною автодорогою Т1707 сполучення «Мала Рублівка-Полтава», не надав дорогу автомобілю VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , що рухався по головній автодорозі з боку м. Котельва, у напрямку до м. Полтава, чим створив небезпеку для нього та допустив із ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, водій автомобіля VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого компресійно-уламкового перелому тіла L1 в межах 2-го ступеню, клинковидної деформації з наявністю уламку, розриву кортикалу та зміщення уламку; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку і садна шкіри лобно-тімяної ділянки зліва.

На вирок суду потерпілий подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий, яким ОСОБА_12 засудити за ч.1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі.

В частині вирішення позовних вимог до відповідача ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» вирок змінити, залишити позовні вимоги до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» без розгляду.

Позовні вимоги до ТОВ «Полтава-Сад» в частині стягнення шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн, до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС», а також в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Полтава-Сад» в сумі 425000 грн та з ОСОБА_12 в сумі 5000 грн - задовольнити повністю.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обгрунтував тим, що суд не врахував наявність у обвинуваченого кількох судимостей, грубе порушує вимоги ПДР, те, що він свою вину фактично не визнав та намагався перекласти вину на потерпілого, станом здоров`я потерпілого не цікавився, тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Зазначає, що судом неповно враховано отримані внаслідок ДТП травми, тривалість лікування, його стан здоров`я, зокрема те, що оскільки внаслідок ушкодження хребта, уламки можуть зміститися до спиномозкового каналу, що в подальшому загрожує можливості самостійно пересуватися, що відображено в медичній документації. Тобто стверджує, що отримана травма обумовлює ту суму моральної шкоди, яку він вважає за необхідно стягнути на його користь. Вказує, що для ПАТ «Полтава-Сад» ця сума не буде надмірною.

Щодо стягнення витрат на лікування з ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» стверджує, що висновок суду про те, що такі вимоги є передчасними та потребують вивчення поза межами кримінального провадження, є безпідставними. До того ж суд не залишив цивільний позов в цій частині без розгляду, а відмовив у задоволенні.

Безпідставною вважає і відмову у стягненні з ТОВ «Полтава-Сад» шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн.

При цьому звертає увагу, що суд в мотивувальній частині вказав про необхідність стягнення на користь потерпілого цих витрат, а в резолютивній частині відмовив у задоволенні цих позовних вимог, тобто вирок містить суперечності.

Також зазначає, що неповно взято до уваги те, що він є учасником бойових дій, особою з інвалідністю 2-ї групи, а також зухвалу поведінку обвинуваченого та відповідачів, яка виражається у повному ігноруванні відшкодування витрат на лікування та його законних вимог про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині додаткового покарання, терміну випробувального строку та вирішення цивільного позову, призначити ОСОБА_12 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки. В частині вирішення цивільного позову до ОСОБА_12 відмовити.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд при призначені покарання неповно врахував фактичні обставини провадження та дані щодо обвинуваченого і призначив занадто суворе додаткове покарання. Не враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність щирого каяття, те, що злочин необережний, і обвинувачений готовий відшкодувати частину заподіяної шкоди, декілька раз пропонував потерпілому відшкодувати шкоду, зокрема в судовому засіданні. Тому вважає, що для перевиховання обвинуваченого буде достатньо більш м`якого додаткового покарання та меншого терміну іспитового строку.

Крім цього вказує, що суд при вирішенні цивільного позову допустив неправильне застосування норм ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стягуючи на користь потерпілого суму моральної шкоди з ТОВ «Полтава-Сад» та ОСОБА_12 , суд жодних посилань на норми чинного ЦК України, які б розмежовували відповідальність між власником джерела підвищеної небезпеки та особою, яка керувала автомобілем, у вироку не зазначено. Вважає, що одночасне стягнення моральної шкоди на користь потерпілого одночасно з відповідача та з обвинуваченого є неправильним застосуванням норм матеріального права.

Не враховано, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована. У той же час суд відмовив у стягненні з іншого відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРК» витрат, пов`язаних з пошкодженням належного потерпілому автомобіля та одночасно стягнув з ОСОБА_12 шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, зберіганням транспортного засобу, витратами потерпілого на проведення експертного дослідження в сумі 10000 грн. Єдиним мотивом цього стягнення є визнання позову обвинуваченим. При цьому в судовому рішенні не розмежовано ці витрати, а саме з чого вони складаються.

Вважає, що стягнення з обвинуваченого витрат потерпілого, пов`язаних з евакуацією належного йому автомобіля, а також витрат, пов`язаних з його подальшим зберіганням суперечить нормам права і є неправильним застосуванням цих норм, зокрема положень ст. 29 та ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також вказує, що обов`язковою умовою для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 витрат потерпілого, пов`язаних з пошкодженням належного потерпілому автомобіля, є наявність різниці між фактичним розміром шкоди та отриманою потерпілим страховою виплатою, а у випадку відсутності такої різниці відшкодування шкоди має бути здійснено виключно страховиком ПАТ «Страхова компанія «АРКС».

В судовому засіданні не було встановлено і не зазначено районним судом дійсний розмір заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля та чи перевищує її розмір ліміт відповідальності страховика, і яка сума, якщо вона перевищує, має бути стягнута з обвинуваченого.

Зазначає, що судом було досліджено два звіти щодо розміру заподіяної потерпілому шкоди № 06032024 та № 1.102.23.0004597, складені одним і тим же суб`єктом оцінювання, проте з різними висновками та дані розбіжності не усунуті судом. При цьому звіт № 06032024, який судом вказано як експерте дослідження, стороною захисту оспорювалося, так як вважає його неналежним та недопустимим доказом.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 до ТОВ «Полтава-Сад» скасувати та відмовити у його задоволенні.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом при задоволенні цивільного позову щодо ТОВ «Полтава-Сад» не вказано жодної мотивації такого рішення та не зазначено чому товариство є належним відповідачем.

Вважає, що цивільним позивачем не доведено суму завданих збитків та матеріали провадження не містять належних і допустимих доказів наявності цих збитків.

Твердження суду, що цивільним відповідачем цивільний позов було визнано частково, а саме щодо матеріальних збитків повністю, щодо моральної шкоди завищено, а інші не визнано, не відповідає дійсності, оскільки цивільний позов представник цивільного відповідача не визнав взагалі та просив відмовити у задоволенні, що зафіксовано технічним записом судового засідання.

Крім цього стверджує, що ОСОБА_12 ніколи не працював за трудовим договором в ТОВ «Полтава-Сад» та на нього не поширюються норми КЗпП України. Відповідно до договору ТОВ «Полтава-Сад» доручило ОСОБА_12 виконати послуги і виконавець погодився їх виконати, проте виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує виконання послуг. Тому вважає, що саме водію, який правомірно керував транспортним засобом належить обов`язок відшкодування майнової шкоди, заподіяної майну потерпілого в ДТП в разі доведення його вини.

При цьому цивільно-правова відповідальність ТОВ «Полтава-Сад» була застрахована на час ДТП, тому і відшкодування шкоди в межах страхового випадку належить страховику. Натомість потерпілий ОСОБА_13 не звертався до страхової компанії для виплати страхового відшкодування, не було надано документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування.

Тобто, вважає, що ТОВ «Полтава-Сад» є неналежним відповідачем.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги захисника та заперечення щодо інших апеляційних скарг, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, представників цивільних відповідачів, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника та частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінального правопорушення, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризуючі дані, стан здоров`я, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також суд врахував встановлені обставини та поведінку обвинуваченого як під час, так і після вчинення протиправних дій, визнання ним своєї вини, позицію ОСОБА_12 , який зазначив про готовність відшкодувати заявлені до нього позовні вимоги та намагався це зробити, але потерпілий відмовився від отримання коштів, тому дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_12 можливе без реального відбування покарання в умовах виправної установи.

З огляду на вказане, враховуючи позицію потерпілого, який не заперечує, що обвинувачений пропонував йому відшкодувати частину збитків від якої він відмовився, потерпілим не наведено переконливих доводів, які б вказували на неможливість виправлення ОСОБА_12 без реального відбування покарання.

Не зазначає і сторона захисту переконливих доводів для пом`якшення ОСОБА_12 призначеного місцевим судом покарання, зокрема в частині додаткового покарання та терміну іспитового строку. Всі вказані в апеляційній скарзі захисника обставини місцевим судом враховані та суд надав їм належну оцінку.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що не зважаючи на показання обвинуваченого про готовність відшкодування витрат потерпілого, захисник в апеляційній скарзі, яку підтримав обвинувачений, просив відмовити у задоволенні цивільного позову до ОСОБА_12 , при цьому, будь-яких доказів про відшкодування шкоди, стороною захисту суду не надано.

Отже, зважаючи на вказане вище, призначене ОСОБА_12 покарання, зі звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, а також термін іспитового строку, в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів.

Щодо вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, необхідно зазначити таке.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 108 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 108 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Верховний Суд неодноразово вказував у своїх рішеннях, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

На підставі ст. 26-1 вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При цьому ст. 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що автомобіль яким керував обвинувачений ОСОБА_12 у день вчинення злочину, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад», та був застрахований ПАТ «Страхова Компанія «АРКС», поліс № ЕЗ214077417, що не оспорюється учасниками провадження. Тому, страхова компанія несе матеріальну відповідальність на підставі договірних відносин у межах суми страхового відшкодування.

Суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов ОСОБА_7 , зазначеного вище не врахував та взагалі під час розгляду цивільного позову, стягнув з ТОВ «Полтава-Сад» і ОСОБА_7 на користь потерпілого моральну шкоду, та з ОСОБА_7 на користь потерпілого шкоду пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 10000 грн., а в задоволенні цивільного позову до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я в сумі 23952,74 грн. та шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу в сумі 160000 грн, а також про стягнення з ТОВ «Полтава-Сад» на користь ОСОБА_7 шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження в сумі 113924,84 грн, відмовив.

Тобто відмовивши у стягненні на користь потерпілого з ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та з ТОВ "Полтава-Сад" шкоду пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, зберігання транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу, витратами на проведення експертного дослідження, суд стягує вказану шкоду з обвинуваченого ОСОБА_12 , без належної мотивації та розмежування сум, вказавши лише про визнання ОСОБА_12 цивільних вимог потерпілого на суму 10000 грн. Будь-якого обгрунтування такого рішення та стягнутої суми судом не зазначено.

При цьому, в мотивувальній частині вироку суд зазначив, що пред`явлені вимоги матеріального характеру є передчасними і потребують більш детального та глибоко вивчення поза межами кримінального провадження, після відповідного та належного звернення потерпілого до страхової компанії та отримання (чи не отримання) страхових виплат.

Тобто, вказавши про можливість в подальшому вирішити питання щодо вимог матеріального характеру, фактично вирішив цивільний позов потерпілого по суті та без належного мотивування ухваленого рішення, відмовив у задоволенні цивільного позову до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» та ТОВ "Полтава-Сад", що перешкоджає подальшому пред`явленні вимог до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» та ТОВ "Полтава-Сад" про відшкодування завданих збитків.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що під час стягнення моральної шкоди з ТОВ "Полтава-Сад" та обвинуваченого на користь потерпілого, місцевий суд не обгрунтовав стягнуту суму, та жодним чином не мотивував у вироку свою позицію щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди зі страхової компанії.

Поза увагою суду залишилася і заява ОСОБА_13 від 24.01.2025 до суду, у якій ОСОБА_13 вказує, що він звернувся із заявою до ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» про відшкодування збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля. Копію такої заяви суду не давав, а зазначена у заяві інформація судом (зокрема чи виплачена страхова виплата за вказаною заявою) не перевірена.

Крім цього в матеріалах провадження мається звіт № 06032024 від 13.03.2024 та звіт № 1.102.23.0004597 від 03.12.2023 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складені одним і тим же суб`єктом оцінюваної діяльності ФОП ОСОБА_14 за замовленням ОСОБА_13 та ПрАТ СК "АРКС", відповідно, у який на одну і ту ж дату оцінки автомобіля VOLKSWAGEN GOLF реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного потерпілому, було надано різні висновки, як в частині ринкової вартості автомобіля, так і в частині вартості його відновлювального ремонту.

Необхідно звернути увагу, що у своїх вимогах потерпілий ставить питання про повернення йому пошкодженого автомобіля, при цьому прохає відшкодувати шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, не вказуючи чи вираховується сума кузова пошкодженого транспортного засобу, яку потерпілий прохає повернути, з суми вказаної у цивільному позові потерпілим шкоди. Вказані обставини місцевим судом також не досліджувалися, та будь-яких висновків щодо цього судом не зроблено.

Неправильними є і твердження суду першої інстанції, що пред`явлені вимоги матеріального характеру потребують більш детального та глибоко вивчення поза межами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З вказаних норм слід зробити висновок, що цивільний позов має бути вирішений судом під час розгляду кримінального провадження та саме у даному провадженні суд, проаналізувавши подані учасниками провадження докази, має ухвалити рішення щодо заявлених цивільних вимог з належним обгрунтуванням такого рішення. Позасудове вирішення спору в КПК не передбачено.

Тобто суд не вправі відмовляти у вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні з підстав недотримання позивачем позасудового вирішення питання про відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати з направленням справи на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад» - адвоката ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 09 травня 2025 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_12 , ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» та ТОВ «Полтава-Сад» скасувати та призначити новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 09 травня 2025 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4