Провадження № 1-кп/127/1083/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 114-1 КК України, відомості про які внесено 17.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор просив суд продовжити обвинуваченому ще на 60 діб термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не відпали і наразі продовжують існувати, а саме: без застосування дієвого запобіжного заходу обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконного впливати на свідків, а також вчиняти інші аналогічні правопорушення.

Захисник обвинуваченого вважає перелічені прокурором ризики надуманими, а клопотання невмотивованим. Зауважує, що жодного конкретного та перевіреного ризику прокурором не наведено, не зазначено де може переховуватися обвинувачений, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування. Окрім цього, обвинуваченому жодним чином не відомо місце перебування свідків, він з ними не знайомий. За вказаних обставин незрозуміло яким чином обвинувачений буде впливати на таких свідків. Ризик вчинення іншого правопорушення не обґрунтований, оскільки поведінка ОСОБА_4 протягом тривалого періоду життя не вказує на його схильність до вчинення злочинів. Підсумовуючи викладене, захисник просив суд задовольнити клопотання прокурора частково, змінивши обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або визначити заставу у мінімальному розмірі.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Вислухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та його захисника з цього приводу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного терміну з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

За змістом ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу враховуються такі обставини, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» відповідно до якого, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою доставлення її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України»).

Злочини, які інкримінуються обвинуваченому відносяться до тяжких, тому у випадку доведення вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, в зв`язку з чим останній, без застосування дієвого запобіжного заходу, зможе переховуватися він суду, що може значно ускладнити в подальшому виконання рішення суду.

Окрім того, при вирішенні заявленого прокурором клопотання судом також враховано специфіку вчинених ОСОБА_4 злочинів, що також значно збільшує ризик його переховування від суду, з метою уникнення відповідальності.

Відтак, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їх кількість, завдану ними шкоду, стадію судового розгляду кримінального провадження, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, суд приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, без визначення розміру застави з огляду на специфіку цих злочинів та завдану ними шкоду для України, яка перебуває в умовах воєнного стану.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, починаючи з 31 березня 2026 року до 29 травня 2026 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: