ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/891/26 Справа № 210/6039/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу судді Металургійний районний суд міста Кривого Рогу від 11 грудня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000108 від 27.01.2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_8 , строком на 60 днів, до 08.02.2026 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Металургійний районний суд міста Кривого Рогу від 11 грудня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000108 від 27.01.2024 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.02.2026 року включно.

Із вказаною ухвалою не погодились захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відмовити та застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки постановлена без належного індивідуального аналізу підстав і ризиків щодо ОСОБА_8 , а також без належного обґрунтування необхідності подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу. Вказує, що суд у загальному порядку погодився з доводами прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не навів конкретних фактичних даних, які б підтверджували їх існування саме стосовно обвинуваченого. Зазначає, що строк перебування ОСОБА_8 під вартою становить понад один рік, тоді як справа перебуває на стадії підготовчого судового провадження, а дослідження обставин по суті ще не розпочато. Вважає, що за таких умов подальше тримання під вартою є непропорційним та невиправданим. Вказує, що ризик переховування від суду є абстрактним і не підтверджений жодними доказами. Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, власне житло, родину, офіційне працевлаштування, позитивні характеристики та міцні соціальні зв`язки, що спростовує припущення про намір ухилятися від правосуддя. Вважає безпідставним ризик незаконного впливу на свідків чи інших учасників провадження, оскільки матеріали справи не містять доказів будь-яких спроб або намірів такого впливу. Зазначає, що доводи сторони обвинувачення з цього приводу ґрунтуються на припущеннях. Також вказує на відсутність доказів ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначає, що обвинувачений має стабільні соціальні та економічні зв`язки, можливість відновити трудову діяльність, а його родина забезпечена постійним доходом. Вважає, що суд не врахував особисті та сімейні обставини ОСОБА_8 , зокрема наявність малолітньої дитини, обов`язок піклування про трьох дітей померлого брата, а також необхідність догляду за братом, який є непрацездатним та потребує щоденного стороннього догляду. Зазначає, що суд не розглянув належним чином можливість застосування альтернативного запобіжного заходу. Вважає, що мету кримінального провадження можливо забезпечити шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу в частині обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 не оскаржено.

Перевіривши надані матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження до ухвалення рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Разом із тим, відповідно до вимог ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою можливе за наявності обґрунтованих ризиків, які не зменшились, та за умови недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції не здійснив належного індивідуального аналізу ризиків щодо ОСОБА_8 , є необґрунтованими та безпідставними.

Як убачається з тексту оскаржуваної ухвали, судом надано оцінку як характеру та тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України), так і його особі, стадії судового розгляду, кількості епізодів, обсягу доказів, які ще підлягають дослідженню, а також відсутності допиту свідків.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України. Отже, твердження про формальний характер мотивування не відповідає змісту ухвали.

Захисник вказує, що ризик переховування є абстрактним, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю та соціальні зв`язки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», суворість можливого покарання є суттєвим фактором при оцінюванні ризику переховування. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Усвідомлюючи реальність призначення такого покарання у випадку доведення вини, обвинувачений об`єктивно може мати мотив до ухилення від суду. Наявність місця проживання та родини сама по собі не виключає такого ризику та підлягає оцінці в сукупності з іншими обставинами.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував існуючі умови воєнного стану, які об`єктивно створюють додаткові можливості для незаконного перетину кордону, що посилює ризик переховування. Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів спроб впливу на свідків, є безпідставними, оскільки чинний КПК України не вимагає доведення факту вчинення обвинуваченим конкретних дій з протиправного впливу, а потребує встановлення реальної ймовірності такої поведінки. Судовий розгляд перебуває на стадії підготовчого провадження, свідки не допитані, докази безпосередньо судом не досліджені.

З огляду на характер обвинувачення - участь у злочинній організації та незаконному обігу наркотичних засобів - ризик узгодження позицій або впливу на свідків є об`єктивно наявним. Отже, твердження про його абстрактність не заслуговують на увагу.

Доводи захисника про стабільні соціальні зв`язки та можливість працевлаштування не спростовують висновків суду першої інстанції. Обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за злочини корисливого характеру, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про наявність відповідної криміногенної налаштованості. За відсутності офіційного стабільного доходу ризик продовження злочинної діяльності не може вважатися усунутим.

Також є необґрунтованими доводи апелянта, що обвинувачений перебуває під вартою понад один рік, а розгляд по суті не розпочато.

Колегія суддів враховує, що тривалість запобіжного заходу повинна оцінюватися з урахуванням складності кримінального провадження, кількості обвинувачених, обсягу доказів та процесуальної поведінки сторін. Провадження є багатоепізодним, стосується діяльності організованої групи, кількість обвинувачених є значною.

Суд першої інстанції зазначив, що розгляд справи відкладався, зокрема, у зв`язку з неявкою захисників, що спростовує твердження про безпідставне затягування розгляду з боку суду.

З урахуванням характеру обвинувачення та стадії розгляду, строк тримання під вартою не виходить за межі розумного та відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Самойлович проти України».

Суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, у тому числі сімейний стан та наявність утриманців. Проте такі обставини не можуть автоматично нівелювати встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наявність малолітніх дітей чи інших родичів, які потребують допомоги, не виключає ризиків переховування, впливу на свідків або продовження злочинної діяльності, а тому не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що більш м`які запобіжні заходи, у тому числі цілодобовий домашній арешт, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також існування ризиків переховування, а також незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду та здійснення незаконного впливу.

Приписами п. 4, п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 КК України, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення кількості епізодів злочинної діяльності, об`єкта злочинного посягання, а саме незаконного обігу та збуту наркотичних речовин та стадію судового провадження, на якій свідки по справі ще не допитані, усі докази ще не досліджені, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про неможливість застосування до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначення застави, як того просить сторона захисту.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Металургійний районний суд міста Кривого Рогу від 11 грудня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000108 від 27.01.2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_8 , строком на 60 днів, до 08.02.2026 року включно без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді