Номер провадження: 11-сс/813/401/26
Справа № 947/2362/26 1-кс/947/859/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 18.01.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001470 від 02.12.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Одесі, з середньою освітою, неодруженого, члена громадської організації «Сприяння та допомога службі України з надзвичайних ситуацій «Рятувальний загін Одеса»», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146 КК України,

встановив:

слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001470 від 02.12.2025 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням установлено, що 15.01.2026 року, близько 20:00 год., перебуваючи у місті Одесі, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, не маючи жодних законних підстав та не пред`явивши належним чином службових посвідчень чи інших документів, що надають право на затримання особи, незаконно позбавили волі ОСОБА_12 , за таких обставин.

Так, 15.01.2026 року, близько 20:00 год., ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який знаходився поблизу магазину «АТБ», що розташований за адресою: вулиця Інглезі, 6В у місті Одеса, помітили ОСОБА_12 та у них виник корисливий умисел на незаконне позбавлення волі даної особи з подальшою метою здійснення незаконних вимог передачі їм грошових коштів.

Надалі, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, вийшли із автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito» з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , та умисно, протиправно, незаконно, силоміць, застосовуючи фізичну силу, без згоди та проти волі ОСОБА_12 , схопили потерпілого, тобто незаконно його затримали, обмеживши при цьому його свободу пересування та незаконно і проти волі ОСОБА_12 помістили його до салону транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», водієм якого був ОСОБА_9 , позбавивши можливості потерпілого вільно покинути місце, у якому він опинився, і протягом години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, переміщувати ОСОБА_12 містом.

У цей час, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі особи та вимагання, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , утримуючи потерпілого в салоні вищевказаного автомобіля та продовжуючи його незаконне позбавлення волі, вводили ОСОБА_12 в оману щодо законності своїх дій, повідомляючи відомості про його нібито перебування в розшуку та примусове доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, при цьому ігнорували вимоги потерпілого про звільнення та припинення протиправних дій.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.01.2026 року, у період часу близько з 20:00 год. по 21:00 год., перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , під час вчинення активних дій щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_12 , переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, умисно, незаконно, протиправно, з погрозою застосування фізичного насильства, в умовах дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, користуючись тим, що ОСОБА_12 позбавлений можливості вільно покинути місце, у якому він опинився, висунули потерпілому вимогу передати їм грошові кошти за так зване «вирішення питання» щодо припинення незаконного утримання та недоставляння його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, з метою доведення спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, до кінця, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , під час руху вказаного автомобіля, користуючись тим, що на території України діє воєнний стан, застосовували до ОСОБА_12 психологічний тиск та висловлювали погрози застосування фізичного насильства, зокрема заподіяння тілесних ушкоджень, а також погрожували продовженням незаконного позбавлення волі, що створювало для потерпілого дійсність таких погроз та реальну небезпеку завдання шкоди його правам та інтересам.

Разом із тим, з метою демонстрації своїх намірів та дійсність погроз, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під час руху вказаного автомобіля, умисно, незаконно, протиправно, застосували до ОСОБА_12 фізичне насильство, а саме повалили ОСОБА_12 на підлогу салону автомобіля, утримували його силоміць та намагалися заволодіти його особистими речами, здійснюючи при цьому дії, що створювали загрозу його здоров`ю, чим остаточно зламали волю потерпілого до опору.

Унаслідок висловлених погроз та застосованого психологічного та фізичного насильства ОСОБА_12 , перебуваючи у стані реального страху за своє життя, здоров`я та свободу, в умовах дії воєнного стану, вимушено передав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 кошти у сумі 6000 доларів США (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 15.01.2026 року становило 253640,4 грн).

Отримавши зазначені грошові кошти, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відвезли ОСОБА_12 за адресою: вулиця Інглезі, 6В, м. Одеса, Одеська область, де залишили.

15.01.2026 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

16.01.2026 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

18.01.2026 року, прокурор Київської окружної прокуратури ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 10.03.2026 року включно, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування від органу досудового розслідування; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим та особу підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід: не пов`язаний із позбавленням волі; або застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266240 грн (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень); а в разі застосування домашнього арешту просив визначити місце домашнього арешту за фактичним місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на недоведеність існування ризиків у кримінальному провадженні, не врахування даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має цивільну дружину, у якої є троє малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, позитивно характеризується за місцем проживання.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2026 року за клопотанням захисника ОСОБА_7 апеляційний розгляд призначено в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_8 .

Однак, відеоконференційний зв`язок з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» налагодити не надалось можливим з технічних причин, тому розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки захисник не наполягав на його участі.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Дослідивши долучені до клопотання прокурора докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочини. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім цього, ризик знищення, приховання або спотворення підозрюваним будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення також не виключається.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави або домашнього арешту, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані запобіжні заходи можуть виявитися нездатними запобігти існуючим ризикам.

Доводи захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, раніше не судимий, не спростовують наявності існуючих на початковій стадії досудового розслідування ризиків у кримінальному провадженні.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.01.2026 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0001470 від 02.12.2025 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4