Провадження № 1-кп/742/403/26
Єдиний унікальний № 742/1191/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 провівши у відкритому судовому засіданні підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000031 від 11.01.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурором під час судового розгляду подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. На даний час зберігаються ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування, суду, ризик впливу на потерпілих та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор підтримав своє клопотання у судовому засіданні.

Обвинувачені та захисник обвинувачених заперечили проти клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , законний представник потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні залишили розгляд клопотання на розсуд суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК(частина 2статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо обгрунтованості клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2026 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду обгрунтовує тим, що він, не маючи стійких соціальних зв`язків, офіційно ніде не працює, розуміючи, що санкція інкримінованого правопорушення передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, може без дозволу слідчого та прокурора залишити місце свого проживання та переховуватися від органів досудового розслідування.

Вказані доводи прокурора суд оцінює критично з огляду на таке. Згідно з п. 36 рішення ЄСПЛ у справі за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року «Москаленко проти України» «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…». Натомість складена характеристика особи обвинуваченої жодним чином не підтверджує наявність ризиків її переховування. Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 2 ст. 296 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років, а не 7 років позбавлення волі, як зазначається в клопотанні.

Окрім тяжкості покарання, суд зобов`язаний враховувати і інші чинники.

Сторона обвинувачення не надала жодного доказу, який би підтверджував реальний намір обвинуваченого переховуватися від суду. Посилання на відсутність офіційного працевлаштування є дискримінаційним і не може бути підставою для обмеження свободи, оскільки обвинувачений має стале місце проживання та протягом усього періоду розслідування жодного разу не порушив процесуальних обов`язків.

Натомість судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має власне житло, батьків, з якими підтримують стосунки. На переконання суду, наявність власного житла та стійких родинних зв`язків є вагомим фактором, що зменшує ризик переховування від суду навіть під загрозою покарання. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним ризик переховування обвинувачених від суду.

Щодо ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні обвинуваченими штучних доказів, а саме підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ними у подальшому захисних версій, суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що обвинувачені здійснювали пошук осіб для дачі неправдивих свідчень або вчиняли інші активні дії в цьому напрямку. Відповідно до практики ЄСПЛ (справа "Беччієв проти Молдови"), ризик перешкоджання правосуддю має базуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях слідства про можливу поведінку особи, тобто ризик "іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню" шляхом створення штучних доказів є повністю голослівним.

Протягом тривалого часу перебування під цілодобовим домашнім арештом обвинувачений жодного разу не порушив покладених на нього обов`язків, з`являвся за кожним викликом до суду та не вчиняв дій, що перешкоджають провадженню. Це свідчить про високу процесуальну дисципліну та відсутність необхідності в такій суворій ізоляції, як цілодобове обмеження волі.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справа "Хайредінов проти України"), тримання особи під вартою або під суворим домашнім арештом має бути обґрунтованим і не може тривати нескінченно за відсутності нових обставин. Оскільки ризики з часом зменшуються, застосування нічного домашнього арешту є більш пропорційним заходом у даній справі.

Приймаючи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність фактів порушення ними раніше обраного запобіжного заходу, а також необхідність забезпечення їх права на працю та самообслуговування, суд вважає, що нічний домашній арешт у період з 23 години до 05 години є достатнім для запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

З огляду на наведене, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому запобіжного заходу є й надалі актуальними, суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому в межах строку, визначеного законом.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Щодо обгрунтованості клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.01.2026 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду обґрунтовує тим, що він, не маючи стійких соціальних зв`язків, офіційно ніде не працює, розуміючи, що санкція інкримінованого правопорушення передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, може без дозволу слідчого та прокурора залишити місце свого проживання та переховуватися від органів досудового розслідування.

Натомість сторона обвинувачення також не надала жодного доказу, який би підтверджував реальний намір обвинуваченого переховуватися від суду, навіть при наявності реальної загрози призначення суворого покарання. Натомість судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має власне житло, дружину та малолітню дитину, що на переконання суду, зменшує ризик переховування від суду навіть під загрозою покарання. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним ризик переховування обвинуваченого від суду.

Щодо ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні обвинуваченими штучних доказів, а саме підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ними у подальшому захисних версій, суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що обвинувачений здійснював такі спроби.

Протягом тривалого часу перебування під цілодобовим домашнім арештом обвинувачений жодного разу не порушив покладених на нього обов`язків, з`являвся за кожним викликом до суду та не вчиняв дій, що перешкоджають провадженню. Це свідчить про високу процесуальну дисципліну та відсутність необхідності в такій суворій ізоляції, як цілодобове обмеження волі.

Приймаючи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, враховуючи позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність фактів порушення ними раніше обраного запобіжного заходу, а також необхідність забезпечення їх права на працю та самообслуговування, суд вважає, що нічний домашній арешт у період з 23 години до 05 години є достатнім для запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

З огляду на наведене, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому запобіжного заходу є й надалі актуальними, суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому в межах строку, визначеного законом.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене вище, встановлені під час судового розгляду обставини, наявність окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи осіб обвинувачених, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період часу з 23 години до 05 години за місцем їх проживання з продовженням покладення обов`язків, визначених в ухвалах слідчого судді від 20.01.2026. На переконання слідчого судді такий запобіжний захід зможе як забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, так і забезпечити дотримання прав обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 314-316 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період часу з 23:00 год. до 05:00 год., заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 23:00 год до 5:00 год без дозволу прокурора або суду за винятком необхідності отримання медичної допомоги, прямування до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Покладені ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 19.01.2026 на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки залишити без змін.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період часу з 23:00 год. до 05:00 год., заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 - у період часу з 23:00 год до 5:00 год без дозволу прокурора або суду за винятком необхідності отримання медичної допомоги, прямування до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру.

Покладені ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду від 20.01.2026 на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язки залишити без змін.

В решті вимог клопотання відмовити.

Строк дії ухвали 2 (два місяці).

Дата закінчення строку дії ухвали 10 травня 2026 року включно.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 10 травня 2026 року включно.

Копію ухвали направити до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими. в той самий строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10.03.2026 о 18.00 год

Головуючий Суддя ОСОБА_11