ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/5975/23 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/232/26 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001343 від 29.06.2023 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Саратського р-н, с. Старосілля, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість» не одруженого, раніше не судимого:

03.05.2018 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186,ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 , а саме з 11 травня 2023 року.

На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на медичну службу кримінально-виконавчої установи за місцем відбування покарання ОСОБА_8 .

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Встановлені судом обставини.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президенту України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку (Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 22 квітня 2022 року №2212-ІХ, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, внесеними Указом від 15 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, внесеними Указом від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ (останнім продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб), який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку та востаннє Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 06.05.2023 року, більш точного часу як під час стадії досудового слідства так і в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, умисно, шляхом пошкодження вікна, проник до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив недоторканність житла громадянина ОСОБА_9 , після чого проник до приміщення будинку звідки умисно, таємно, діючи в умовах воєнного стану, викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1139,2 (одна тисяча сто тридцять дев`ять гривень 20 коп.).

Окрім цього, 08.05.2023 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_8 , діючи спільно і узгоджено з невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи на меті єдиний корисливий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, повторно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, діючи в умовах воєнного стану, викрав майно яке належить потерпілому ОСОБА_10 . Після чого розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3357,00 (три тисячі триста п`ятдесят сім гривень 00 коп.).

Окрім цього, 11.05.2023 року, близько о 12 год. 00 хв., ОСОБА_8 , маючи корисливий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив недоторканність житла громадянина ОСОБА_9 , звідки умисно, таємно, діючи в умовах воєнного стану, викрав майно на загальну суму 1864,82 грн.

Але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був поміченим потерпілим ОСОБА_9 .

Таким чином, дослідивши у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов до переконання про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених:

ч.4 ст.185 КК України, та кваліфікував його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

ч.1 ст.162 КК України та кваліфікував його дії як незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканість житла громадян.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої доводи мотивує тим, що у вступній частині вироку судом першої інстанції вказано, що ОСОБА_8 раніше судимий:

20.10.1998 року Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України, ст.419-421 КПК України, ст.13 КК України застосовано заходи медичного характеру з звичайним спостереженням;

05.11.2010 року вироком Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України, ст.420, 421 КПК України, п.3 ст.94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

21.05.2014 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру.

За приписами ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Зазначає, що на час скоєння інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення за вироком суду від 19.05.2025, судимості від 20.10.1998, 05.11.2010, 21.05.2014 були погашені, отже посилання суду у вступній частині вироку на те, що обвинувачений раніше судимий за вказаними вироками є помилковим.

Просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити, виключити з вступної частини вироку посилання на те, що він раніше судимий:

20.10.1998 року Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України, ст.419- 421 КПК України, ст.13 КК України застосовано заходи медичного характеру з звичайним спостереженням;

05.11.2010 року вироком Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч.2 ст. 186 КК України ст. 420, 421 КПК України, п.3 ст. 94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

21.05.2014 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру. В решті вирок залишити без змін.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора про зміну вироку задовольнити, позицію захисника ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в вступній частині вироку слід змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з таких підстав.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю визнав себе винним в обсязі висунутого обвинувачення.

Що ж до доводів прокурора про виключення з вступної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_8 раніше судимий за вироками від 20.10.1998, 05.11.2010, 21.05.2014, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, у вступній частині вироку, а саме, відомостях про особу обвинуваченого зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

20.10.1998 року Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України, ст.419- 421 КПК України, ст. 13 КК України застосовано заходи медичного характеру з звичайним спостереженням;

05.11.2010 року вироком Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України ст.420, 421 КПК України, п.3 ст.94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

21.05.2014 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст. 70 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Зазначене вище, узгоджується з висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 17.09.2020 (справи № 739/1140/18) та 20.04.2023 (справа № 206/1127/21).

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 за зазначеними вироками від 20.10.1998, 05.11.2010, 21.05.2014 судимостей не мав, оскільки до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру, що не тягне за собою наявності судимостей за вироком суду.

Таким чином, посилання суду у вступній частині вироку на те, що обвинувачений раніше судимий за вироками від 20.10.1998, 05.11.2010, 21.05.2014, на думку колегії суддів, є помилковим, а тому з урахуванням вимог ст.89, 90 КК України ОСОБА_8 вважається особою, яка не має судимості за цими вироками.

Проте на ці положення закону суд першої інстанції не звернув уваги та вказав про наявність у ОСОБА_8 судимостей за вироками від 20.10.1998, 05.11.2010, 21.05.2014, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду необхідно змінити, виключивши з вступної частини посилання суду на те, що ОСОБА_8 раніше судимий:

20.10.1998 року Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України, ст.419- 421 КПК України, ст.13 КК України застосовано заходи медичного характеру з звичайним спостереженням;

05.11.2010 року вироком Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України ст. 420, 421 КПК України, п.3 ст.94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

21.05.2014 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 щодо ОСОБА_8 у вступній частині змінити.

Виключити з вступної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_8 раніше судимий:

20.10.1998 року Саратським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України, ст.419- 421 КПК України, ст.13 КК України застосовано заходи медичного характеру з звичайним спостереженням;

05.11.2010 року вироком Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України ст.420, 421 КПК України, п.3 ст.94 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру;

21.05.2014 року Саратським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру.

У решті цей вирок щодо нього - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4