Справа № 758/8047/25Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3350/2026Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики прокурора та суду, крім того, ОСОБА_6 не працевлаштований, не одружений, тобто, не має міцних соціальних зв`язків, тому, в разі обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, останній надасть змогу переховуватися від суду та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення обґрунтовується тим, що обвинувачений не має офіційної роботи, відсутнє встановлене джерело існування, що в разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, підвищує ризик вчинення ним кримінальних правопорушень, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за майнові злочини з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, а також існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки може чинити тиск на останніх з метою зміни показань, а тому жоден більш м`який запобіжний захід не може забезпечити зазначені ризики.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк триманняпід вартою на 60 днів, до 01 лютого 2026 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, може продовжувати вчиняти нові злочини та переховуватися від суду, оскільки останній був засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення, на шлях виправлення не став, у звязку з чим менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою , не достатній для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційній скарзі захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, саме клопотання не містить посилання на матеріали, які обгрунтовують наявність відповідних ризиків, а в судовому засіданні докази щодо наявності ризиків до клопотання не додавались і суддею не досліджувались.

Окрім того, суд не врахував, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання та низку хронічних хвороб, відповідно до відповіді з Державної установи «Київський слідчий ізолятор», у зв`язку з незгодою з ухваленим рішенням суду, обвинувачений перебуває на голодуванні. Вважає, що стадія призначення справи до судового розгляду свідчить про суттєве зменшення ризиків, що дає підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження найтяжчого запобіжного заходу, скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, і у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, захисник, обвинувачений повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Посилання захисника та обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, а судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має такий стан здоров`я, який перешкоджає йому перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

Наявність у обвинуваченого місця проживання та реєстрації не є тими стримуючим фактором, який би міг запобігти можливим проявам позапроцесуальної поведінки та не є підставами для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Також колегія суддів не вбачає підстав вважати, що визначений судом у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що становить 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: