УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року

м. Київ

справа № 177/940/23

провадження № 51 - 386 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , офіцером, 27 лютого 2023 року о 08:30 год, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Dоdge RAM 1500» днз НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині автодороги Н-11 сполученням м. Миколаїв - м. Кривий Ріг, у Криворізькому районі Дніпропетровської області, перебував у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 № 1306. Крім того, у порушення п. 14.2 «в» ПДР, діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в районі автодороги з географічними координатами 47°53'33.7"N 33°13'52.0"Е, виїхав на полосу зустрічного руху, по якій у зустрічному йому напрямку рухався технічно справний автомобіль марки ВАЗ 21043 днз НОМЕР_3 де допустив лобове зіткнення з вказаним транспортним засобом, внаслідок чого водій транспортного засобу ВАЗ 21043 НОМЕР_3 ОСОБА_6 та пасажир ОСОБА_7 загинули на місці від отриманих у результаті ДТП тілесних ушкоджень, а пасажир транспортного засобу ВАЗ 21043 днз НОМЕР_3 ОСОБА_8 був госпіталізований до КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради з тілесними ушкодженнями різного ступеня тяжкості, де ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22:40 помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зазначає, що:

· винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом;

· висновок місцевого суду про перебування ОСОБА_5 в стані наркотичного сп`яніння є помилковим. Наголошує, що дані, отримані в результаті тестування, є лише попереднім результатом. Крім того, у матеріалах провадження відсутнє направлення ОСОБА_5 до закладу охорони здоров`я, що також суперечить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;

· висновок експерта № 535/51 від 18 квітня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом;

· суд першої інстанції не перевірив версію сторони захисту щодо керування автомобілем іншою особою;

· місцевий суд необґрунтовано відмовив стороні захисту в призначенні комплексної експертизи, у порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), зробив висновки щодо технічного стану автомобіля «Dоdge RAM 1500» без призначення відповідної експертизи, а також не провів повторний огляд вказаного автомобіля, зважаючи на втрату прокурором доказу сторони захисту (відеозапису);

· апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги ст. 404 КПК України;

· ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Варто зауважити, що доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Оцінюючи доводи касаційної скарги у частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України є правильними, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події, відповідно до якого за участі понятих, судово-медичного експерта, проведено огляд ділянки місцевості проїзної частини автошляху Н-11, на відстані приблизно 60 м від залізничного мосту, в районі 172 км, де розташовувалися два автомобілі «Dоdge RAM 1500» днз НОМЕР_2 та ВАЗ 2104 днз НОМЕР_3 . На узбіччі дороги, праворуч від автомобіля ВАЗ 2104 лежали на землі два трупи людей чоловічої статі. Зокрема, виявлено труп № 1 - ОСОБА_7 , а через 1 м від нього розташовувався труп другого чоловіка ОСОБА_6 ; даними акта обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці, а саме а/д Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв (Н-11) 114 км+700 м від 27 лютого 2023 року, де мала місце ДТП, згідно якого комісією встановлено відсутність прямих або супутніх причин скоєння ДТП, що були б пов`язані з незадовільним станом дороги; даними висновку судово-медичного експерта № 580 та № 580/1 від 10 квітня 2023 року, з якого убачається, що за результатами експертного дослідження трупа ОСОБА_8 виявлено сполучену травму тіла. Між виявленими тілесними ушкодженнями у ОСОБА_8 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок; даними висновку судово-медичного експерта № 533 та № 533/1 від 26 березня 2023 року, за результатами експертного дослідження трупа ОСОБА_6 виявлено ушкодження, що відносяться до комплексу сполученої травми. Між виявленими тілесними ушкодженнями у ОСОБА_6 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок; даними висновку судово-медичного експерта № 534 та № 534/1 від 27 березня 2023 року, відповідно до якого у ході експертного дослідження трупа ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у виді сполученої тупої травми тіла, які перебувають у прямому причинно наслідковому зв`язку з настанням смерті; даними акта огляду ОСОБА_5 на виявлення стану сп`яніння КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР від 27 лютого 2023 року, згідно якого 27 лютого 2023 року о 12:15 лікарем було проведено медичний огляд останнього на стан сп`яніння, в ході якого встановлено, що на час огляду він не мав жодних ушкоджень, скарг не висловлював, його свідомість була збережена, орієнтувався всебічно, мав мляву міміку, сухість язика, проявляв похитування, точні рухи виконував з мимопопаданням, заперечував вживання алкоголю, запаху алкоголю з порожнини рота не мав, тест на алкоголь негативний, однак скрінінг тест на марихуану позитивний, за результатами лабораторних тестів марихуана позитивно, ОСОБА_5 встановлено діагноз гостра інтоксикація марихуаною; даними висновку медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 27 лютого 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_5 перебував у стані марихуанового сп`яніння. Згідно з висновком експерта № 535/51 від 18 квітня 2023 року, ОСОБА_5 в момент ДТП перебував у стані наркотичного сп`яніння, а саме під впливом марихуани; даними додаткових висновків судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/9039-ІТ від 30 березня 2023 року, відповідно до якої в діях ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 14.2 «в» ПДР, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.

Так, у судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 286-1 КК України не визнав. Вказав, що на місці події він повідомляв працівникам поліції про те, що в момент ДТП за кермом автомобіля була інша особа, але поведінка працівників поліції на таке повідомлення була неадекватною, відносно нього останні висловлювалися нецензурною лайкою, погрожували. Обвинувачений заперечував факт перебування його у стані наркотичного сп`яніння в момент ДТП. Фактично наполягав на тому, що інша невідома особа допустила ДТП.

У той же час, суди першої та апеляційної інстанцій показання обвинуваченого ОСОБА_5 про його непричетність до вчиненого оцінили критично та обґрунтовано зазначили, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.

Так, за наслідками розгляду цього кримінального провадження суд першої інстанції дійшов до переконання, що надані обвинуваченим показання не узгоджуються між собою, були суперечливими, зокрема, звернувши увагу на проміжок часу, коли саме останній повідомив працівників поліції про нібито перебування за кермом його автомобіля іншої особи, а також хто саме з працівників поліції чинив на нього тиск, висловлював погрози та образи.

У той же час, погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що непослідовність, мінливість та суперечність власних показань ОСОБА_5 , їх неузгодженість з іншими доказами у справі, свідчать про намагання ОСОБА_5 спотворити дійсні обставини справи з метою уникнення відповідальності.

Так, у поданій касаційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив версію сторони захисту щодо керування автомобілем іншою особою.

Разом з тим, як убачається з оскаржених судових рішень, суди визнали неспроможними показання ОСОБА_5 з приводу того, що автомобілем керувала інша особа.

Зокрема, відповідно до наданих у суді першої інстанції показань свідок ОСОБА_15 вказав, що в лютому 2023 року рухався з с. Данилівка в напрямку м. Кривий Ріг. В його смузі для руху була значна колона транспортних засобів, переважно вантажних. Однак, перед спуском під міст, в дзеркало бокового виду він побачив, як чорний джип виїхав на зустрічну смугу для руху. Приблизно через 1-2 хв, він почув звук характерний для зіткнення транспортних засобів, автомобілі в колоні почали знижувати швидкість. Під`їхавши до місця зіткнення, що мало місце одразу за мостом, він зупинився та побачив два автомобілі, що зіткнулися на зустрічній смузі відносно напрямку його руху, в тому числі автомобіль чорного кольору (джип), що здійснював обгін з виїздом на зустрічну полосу для руху. Військовослужбовці надавали допомогу людям, які були в салоні червоного автомобілю ВАЗ. Він дочекався прибуття працівників поліції, та надав їм усні пояснення.

Крім того, допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_13 зазначив, між іншим, що будучи слідчим КРУП та отримавши повідомлення про ДТП на території підпорядкування, він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_18 виїхали на місце події. На місці події до нього підійшов ОСОБА_5 та вказав, що він водій автомобіля «Dоdge RAM 1500», не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу для руху. ОСОБА_5 був повідомлений, про те, що розмова з ним фіксується, йому роз`яснювалися положення ст. 63 Конституції України. Більш детально повідомити обставини ДТП ОСОБА_5 на місці події відмовився, вказавши що більш детально повідомить обставини ДТП та інформацію про себе після прибуття адвоката. ОСОБА_5 не повідомляв про існування інших осіб у своєму автомобілі та про керування ним у момент ДТП іншою особою.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції пояснив, зокрема, що прибувши на місце ДТП, він разом з колегами підійшов до ОСОБА_20 . В його присутності, на запитання про те, водієм якого з автомобілів учасників ДТП він є, ОСОБА_5 вказав, що він, будучи водієм автомобіля «Dоdge RAM 1500», виїхав на зустрічну смугу для руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ.

Допитаний під час судового розгляду місцевим судом свідок ОСОБА_16 , між іншим зазначив, що він, будучи начальником караулу 10 ДПРЧ, вранці 27 лютого 2023 року отримав повідомлення про подію ДТП на трасі Н-11. На місці ДТП обвинувачений ОСОБА_5 перебував поруч з автомобілем «Dоdge RAM 1500», на стан здоров`я не скаржився, на необхідність надання будь-якої допомоги не вказував. На запитання про те, хто був за кермом автомобіля «Dоdge RAM 1500», ОСОБА_5 вказав, що він та надав свої анкетні дані та дані автомобіля. Свідок ОСОБА_16 запевняв, що жодних пояснень про те, що нібито не він був за кермом автомобіля, ОСОБА_5 не надавав, а також не вказував про існування іншої особи у вказаному автомобілі.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції під час допиту надав показання, відповідно до яких 27 лютого 2023 року він будучи в.о. старшого у відділенні поліції КРУП, отримавши повідомлення щодо ДТП на підвідомчій відділу території, з постраждалими та загиблими, разом зі слідчими ОСОБА_14 та ОСОБА_13 поїхав на місце події. Вказував, зокрема, що на момент їх приїзду на місце події, саме ОСОБА_5 перебував поруч з автомобілем «Dоdge RAM 1500», про останнього як водія автомобілю «Dоdge RAM 1500» йому доповів слідчий ОСОБА_13 , який здійснював його опитування. ОСОБА_5 не вказував на місці події про існування інших осіб в автомобілі «Dоdge RAM 1500», у тому числі іншої особи за кермом транспортного засобу.

Також апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, звернув увагу і на доданий відеозапис робітників поліції з місця події, на якому ОСОБА_5 підтвердив факт перебування його за кермом.

У той же час, цей суд урахував і наявну в справі інформацію командування військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2023 року № 1/66/4-501, ОСОБА_5 був за кермом автомобіля «Dоdge RAM 1500» днз НОМЕР_2 , крім того він не висловлював версії про те, що за кермом автомобіля в момент ДТП перебував не він, а інша особа.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що після виникнення версії обвинуваченого про перебування за кермом його автомобіля іншої особи в момент ДТП, сторона захисту намагалася надати суду як доказ рюкзак, виявлений в автомобілі «Dоdge RAM 1500» 09 травня 2023 року, а також вказувала на спрацювання подушки безпеки на місці пасажира вказаного автомобіля, що зафіксовано обвинуваченим та захисниками на відеозапис телефону, флеш-носій з яким надавався слідчому.

На вказаний доказ - флеш-носій з відеозаписом з місця огляду транспортного засобу в порядку 290 КПК України сторона захисту вказувала як на основний доказ невинуватості обвинуваченого.

У той же час, як убачається з вироку місцевого суду, факт втрати даного доказу стороною обвинувачення не заперечувався, прокурор вказував про знищення флеш-носія під час ракетного обстрілу, в ході якого пошкоджено приміщення прокуратури в сфері оборони. Разом з тим, у судовому засіданні 18 серпня 2023 року адвокат ОСОБА_21 підтвердив факт збереження вказаного доказу, у зв`язку з чим суд роз`яснив йому право на подання цього доказу безпосередньо суду. Проте, сторона захисту зволікала, не надаючи цей відеозапис суду більше року.

Лише 19 лютого 2025 року обвинувачений ОСОБА_5 надав суду відеозапис з місця огляду ним та його попередніми захисниками транспортного засобу «Dоdge RAM 1500» за місцем його зберігання.

Як встановлено судами, на відеозаписі, наданому ОСОБА_5 , зафіксовано, що обвинувачений та його захисники здійснювали огляд транспортного засобу «Dоdge RAM 1500», проте з відеозапису не видно в присутності кого він здійснений, чи були при цьому поняті, слідчий, яким чином забезпечено доступ до автомобіля, що перебував на зберіганні спецмайданчику Криворізького РУП та мав зберігатися відповідно п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженого спільним наказом ГПУ, МВС, СБУ, ВСУ та ДСА № 51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2010 року.

У ході проведеного огляду зафіксовано факт спрацювання в автомобілі не лише подушки безпеки на місці водія, а й подушки безпеки на місці пасажира, а також за переднім сидінням виявлено рюкзак з форменим військовим одягом та взуттям.

Суд апеляційної інстанції також звернув увагу, що нібито виявлені у рюкзаку речі, зокрема, чоботи, є новими, не свідчать про їх належність будь-кому та не виключають їх належність самому ОСОБА_5 , який також є військовослужбовцем.

Разом з тим, суди дійшли висновку, що встановлені обставини справи у своїй сукупності свідчать про те, що доступ до автомобілів учасників ДТП 27 лютого 2023 року та їх салонів був фактично вільним, факти доступу до автомобілів не були зафіксовані жодним процесуальним документом. Отже, вказане підтверджує те, що виявлені в автомобілі «Dоdge RAM 1500» речі, у тому числі рюкзак, про який нібито знав обвинувачений з 27 лютого 2023 року та який міг бути виявлений адвокатом ОСОБА_21 під час огляду транспортного засобу експертом 16 березня 2023 року, міг бути покладений до салону автомобілю вже після ДТП.

Водночас суди в оскаржуваних рішеннях зазначили, що сторона захисту вказувала на те, що цей відеозапис містить інформацію про спрацювання подушки безпеки на місці пасажира, залишення на ній слідів крові обвинуваченого, який при ударі розсік губу. Проте, наданий суду відеозапис, що фіксує факт спрацювання подушки безпеки на місці водія та пасажира, не відображає на них слідів крові.

Суд апеляційної інстанції також слушно зауважив, що нібито виявлені у рюкзаку речі, зокрема, чоботи, є новими, не свідчать про їх належність будь-кому та не виключають їх належність самому ОСОБА_5 , який також є військовослужбовцем.

Як убачається з рішення місцевого суду, після встановлення того, що на відеозаписі відсутні сліди крові на подушці безпеки автомобіля «Dоdge RAM 1500», обвинуваченим висловлено думку про те, що подушка могла б містити сліди його слини та заявлено клопотання про проведення повторного огляду вказаного транспортного засобу.

У той же час, суд першої інстанції протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторний огляд транспортного засобу «Dоdge RAM 1500». Своє рішення суд мотивував тим, що захистом не було підтверджено факт існування біологічних слідів на подушці безпеки пасажира, зокрема, слідів крові про які вказував обвинувачений з самого початку судового розгляду, посилаючись на розсічення губи. Разом з тим, доводи обвинуваченого про розсічення ним губи спростовуються актом від 27 лютого 2023 року, а також відеозаписом, зробленим слідчим, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 не мав ні ушкоджень губ, ні ушкоджень будь-яких інших частин обличчя.

Тож, доводи касаційної скарги захисника про те, що місцевий суд необґрунтовано відмовив стороні захисту в призначенні комплексної експертизи та не провів повторний огляд автомобіля «Dоdge RAM 1500», зважаючи на втрату прокурором доказу сторони захисту (відеозапису), є безпідставними.

З огляду на вказане, суди критично віднеслися до змісту відеозапису від 09 травня 2023 року, наданого суду стороною захисту 19 лютого 2025 року, та визнали його неналежним та недопустимим доказом, а також обґрунтовано визнали неспроможними доводи сторони захисту як щодо обставин та механізму ДТП, так і щодо неперебування ОСОБА_5 за кермом автомобіля.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що висновок місцевого суду про перебування ОСОБА_5 в стані наркотичного сп`яніння є помилковим, оскільки відсутні як діагностичні критерії гострої інтоксикації канабіноїдами, так і визначення кількісного визначення вмісту наркотичного засобу та його виду при лабораторному дослідженні сечі останнього; в акті медичного огляду № 547 від 27 лютого 2023 року в ОСОБА_5 не виявлено жодної ознаки гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів; дані, отримані в результаті тестування, є лише попереднім результатом; в матеріалах провадження відсутнє направлення ОСОБА_5 до закладу охорони здоров`я, що суперечить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тож висновок експерта № 535/51 від 18 квітня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом

Так, належність та допустимість доказів визначаються статтями 85 - 88 КПК України. За приписами цих статей, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Варто зауважити, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Разом з цим, відповідно до положень, передбачених статтями 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції не переглядає кримінальне провадження з підстав неповноти судового розгляду, не надає оцінку доказам та виходить лише з тих фактичних обставин, які встановлені судами попередніх інстанцій.

З огляду на вказане, доводи касаційної скарги захисника в частині, яка пов`язана з наданням власної оцінки доказам та встановленню інших фактичних обставин не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Пунктами 1, 4 Розділу Х Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 575 від 07 липня 2017 року передбачено, що на місце ДТП, унаслідок якої спричинено середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель людей, для проведення огляду направляється слідчий підрозділу з розслідування ДТП слідчого управління (відділу) ГУНП, слідчий територіального органу, підрозділу поліції, який спеціалізується на розслідуванні таких кримінальних правопорушень, спеціаліст-криміналіст, працівники уповноваженого підрозділу Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Працівники уповноваженого підрозділу Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за вказівкою слідчого забезпечують доставляння потерпілих, які отримали тілесні ушкодження, та загиблих унаслідок ДТП людей до медичних закладів, а також проведення у встановленому порядку огляду учасників ДТП на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Як уже було зазначено вище, судами встановлено, що в момент ДТП ОСОБА_5 перебував у стані наркотичного сп`яніння, що було підтверджено сукупністю доказів, а саме актом огляду з метою виявлення стану сп`яніння КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР від 27 лютого 2023 року, за змістом якого 27 лютого 2023 року о 12:15 лікарем було проведено медичний огляд ОСОБА_5 на стан сп`яніння, в ході якого встановлено, що на час огляду він не мав жодних ушкоджень, скарг не висловлював, його свідомість була збережена, орієнтувався всебічно, мав мляву міміку, сухість язика, в ході проявляв похитування, точні рухи виконував з мимопопаданням, заперечував вживання алкоголю, запаху алкоголю з порожнини рота не мав, тест на алкоголь негативний, однак скрінінг тест на марихуану позитивний, за результатами лабораторних тестів - марихуана позитивно, ОСОБА_5 встановлено діагноз - гостра інтоксикація марихуаною.

До того ж, перебування ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння, а саме у стані марихуанового сп`яніння, підтверджується також висновком медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 27 лютого 2023 року та висновком експерта № 535/51 від 18 квітня 2023 року, що відповідно й не заперечується автором касаційної скарги.

Отже суди дійшли обґрунтованого висновку, що вказані докази є належними та допустимими і у своїй сукупності підтверджують перебування ОСОБА_5 на момент ДТП у стані наркотичного сп`яніння, а саме в стані гострої інтоксикації марихуаною.

Вагомі підстави для сумнівів в правильності цих висновків у Суду відсутні.

Отже, доводи сторони захисту в цій частині також не є слушними.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги ст. 404 КПК України

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Водночас апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм КПК України, місцевий суд дослідив у повному об`ємі та без порушень і дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достатності та достовірності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

З огляду на що апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зазначив, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Отже, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У той же час, касаційна скарга захисника не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до них судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3