В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1131/24

31 березня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00000 від 19 липня 2023 року, який надійшов з Богородчанського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працює продавцем ФОП ОСОБА_8 , раніше не судимого, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, встановлено інвалідність 3 групи,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

18 липня 2023 року, близько 16 години на АДРЕСА_1 , між ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 з однієї сторони, та ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 з другої сторони, на грунті тривалих неприязних сусідських відносин виник конфлікт. Під час якого ОСОБА_4 вирішив спричинити ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи те, що потерпіла ОСОБА_6 є фізично більш уразливою, слабкою, схильною до легкого травмування, з метою спричинення тілесних ушкоджень, відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, схопив правою рукою за кисть лівої руки потерпілу ОСОБА_6 , після чого застосовуючи значну фізичну силу викрутив потерпілій кисть лівої руки.

Унаслідок умисних насильницьких дій ОСОБА_4 потерпілій

ОСОБА_6 завдано сильного фізичного болю та заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівої кисті з переломом дистальної та середньої фаланг 5-го пальця і синцем в цій ділянці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Під час згаданого конфлікту, який тривав на вказаній вище вулиці Шевченка навпроти будинку №119 в с. Манява, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи те, що потерпіла ОСОБА_10 є фізично більш уразливою, слабкою, схильною до легкого травмування, з метою спричинення тілесних ушкоджень, відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, відразу підійшов до останньої та наніс їй декілька ударів кулаком в область грудей, обличчя та шиї, а також, застосовуючи значну фізичну силу, лівою рукою схопив ОСОБА_10 за праву руку, та різко викрутив кисть лівої руки, після чого знову наніс їй удар в область грудей.

Унаслідок умисних насильницьких дій ОСОБА_4 потерпілій

ОСОБА_10 завдано сильного фізичного болю та заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівої кисті з переломом нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті, синцем в цій ділянці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, садна в ділянках обох рук, синці в ділянках обличчя, обох рук, подряпини в ділянках шиї, грудної клітки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , того ж дня та перебуваючи в тому ж місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, відразу підійшов до ОСОБА_11 та наніс йому декілька ударів руками в ділянку голови.

Унаслідок умисних насильницьких дій ОСОБА_4 потерпілому

ОСОБА_11 завдано сильного фізичного болю та заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликало короткочасний розлад здоров`я.

По справі потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди у розмірі 6174 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.

По справі потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України визнав дав показання, що 18 липня 2023 року, близько 16 години по вулиці Шевченка навпроти будинку № 119 в с. Манява під час конфлікту із сусідами, умисно спричинив потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Пояснив, що усвідомлює неправомірність своїх дій та те, що сааме внаслідок його навмисних дій потерпілим були спричинені тілесні ушкодження, зазначені в обвинувальному акті. Обвинувачений зазначив, що у скоєному щиро кається, визнає, що своїми діями завдав потерпілим фізичного болю та тілесних ушкоджень, просить у них вибачення. Повідомив, що визнає обставини скоєння правопорушень викладені у обвинувальному акті, та просить суд суворо його не карати. Цивільні позови потерпілих визнає у повному обсязі та готовий відшкодувати потерпілим завдану шкоду. Сторона захисту при призначені покарання просила суд врахувати ті обставини, що 19 грудня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 здійснив грошові перекази через АТ «Укрпошта» потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та відшкодував моральну та матеріальну шкоду у розмірі заявлених вимог. Так, потерпілій ОСОБА_10 у якості відшкодування матеріальної шкоди 6174 грн. та 50 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Потерпілій ОСОБА_6 у якості відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. та потерпілому ОСОБА_11 у якості відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Однак, 03 лютого 2026 року вказані кошти були йому повернуті АТ «Укрпошта» у зв`язку з тим, що потерпілі відмовились від одержання грошових переказів. Крім того при призначені покарання сторона захисту просила врахувати, що 25 березня 2026 року обвинувачений ОСОБА_4 перерахував на Міністерство оборони України (матеріально-технічне та медичне забезпечення) 20 000 грн.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого ним діяння, добровільності та істинності його позиції.

Інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та обмежив обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, даних що характеризують особу обвинуваченого, думки потерпілих та їх представника щодо міри покарання, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, як таких, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, класифікується, як нетяжкий злочин та кримінальний проступок, не судимий, працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, має інвалідність 3 групи.

Суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає вжиття заходів, спрямованих на відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією статті, за якою кваліфіковано його діяння та за ч 2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт у максимальному розмірі передбаченому санкцією статті з застосуванням ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про вид покарання за ч.1 ст. 122 КК України, суд враховує, що сторона обвинувачення наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді виправних робіт строком 2 роки. Разом із тим, суд приходить до висновку про недоцільність застосування такого виду покарання у конкретних обставинах справи. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 відповідно до наказу №1 від 30 травня 2025 року формально працевлаштований у ФОП ОСОБА_8 на посаді продавця з посадовим окладом 8000 грн, при цьому фактично здійснює трудову діяльність у магазині, що належить його матері. За таких обставин призначення покарання у виді виправних робіт, які відбуваються за місцем роботи засудженого, не забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, оскільки не матиме належного виправного та превентивного впливу, з огляду на відсутність об`єктивного контролю за процесом відбування покарання та залежність умов праці обвинуваченого від близьких родинних зв`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування покарання у виді виправних робіт у даному випадку не відповідатиме принципам справедливості та індивідуалізації покарання, а тому обирає більш ефективний вид покарання.

Призначаючи покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт, суд виходить із меншої тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та можливості досягнення мети покарання саме таким видом покарання у разі його самостійного застосування. Разом із тим, при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд керується положеннями ч.1 ст. 70 КК України, відповідно до яких менш суворе покарання підлягає поглиненню більш суворим. З огляду на це, остаточне покарання визначається виходячи з більш суворого виду покарання - позбавлення волі, що не свідчить про суперечність у позиції суду, а є наслідком застосування встановленого законом порядку призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вирішуючи можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд виходить із положень ст. 75 КК України, відповідно до якої особа може бути звільнена від відбування покарання, якщо суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вжиття ним заходів, спрямованих на відшкодування завданої шкоди. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 здійснив грошові перекази на користь потерпілих у повному обсязі заявлених цивільних позовів, які однак не були отримані останніми з причин, що не залежали від його волі. Крім того, суд враховує, що обвинувачений у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не оспорював фактичних обставин справи, висловив критичне ставлення до своїх дій та попросив вибачення у потерпілих. Разом із тим, суд бере до уваги молодий вік обвинуваченого, який є особою 1999 року народження, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має інвалідність третьої групи, а також здійснив добровільний внесок на підтримку Збройних Сил України. Сукупність наведених обставин свідчить про наявність у поведінці обвинуваченого позитивних змін та зниження ступеня його суспільної небезпечності, що дає підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Суд виходить із того, що мета покарання, визначена ст. 50 КК України, полягає не лише в карі, а й у виправленні особи та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень. У конкретному випадку суд дійшов переконання, що ізоляція ОСОБА_4 від суспільства не є єдиним та необхідним засобом досягнення цієї мети, а контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації в поєднанні з покладеними на нього обов`язками є достатнім заходом впливу.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов, який розглядається судом за правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.

Судом встановлено, що потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 заявлено цивільні позови про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Факт заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень умисними діями обвинуваченого ОСОБА_4 встановлений судом, підтверджений дослідженими доказами та визнаний самим обвинуваченим, що свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди.

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні визнав цивільні позови у повному обсязі та вживав заходів до добровільного відшкодування шкоди, зокрема здійснив грошові перекази потерпілим у розмірах заявлених вимог, які однак не були отримані останніми з причин, що не залежали від його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, зокрема у разі завдання їй фізичного болю та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала.

З урахуванням положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступінь вини обвинуваченого, а також інші обставини, що мають істотне значення, виходячи із засад розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у понесених нею витратах, пов`язаних із лікуванням та відновленням здоров`я, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та не заперечується сторонами.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, узгоджуються з характером і наслідками вчинених кримінальних правопорушень, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік;

за ч.2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 1(одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Цивільні позови потерпілих - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 6174 (шість тисяч сто сімдесят чотири) гривні та моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30 (тридцяти) днів із дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя