ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4667/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/217/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2026 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року за ч.2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2024 року зазначений вирок суду змінено та пом`якшено покарання до 3 років обмеження волі без конфіскації майна,

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року за ч.2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2024 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року змінено та пом`якшено ОСОБА_8 покарання до 3 років обмеження волі без конфіскації майна.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2024 року у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 03 листопада 2023 року по 15 травня 2024 року включно та час слідування під вартою до виправного центру з 16 травня 2024 року по 04 червня 2024 року включно.

Початок строку: 03 листопада 2023 року. Кінець строку: 01 квітня 2026 року.

Засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2026 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений в апеляційній скарзі просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування зазначив, що розкаявся у вчиненому злочині, переглянув свою позицію та засуджує свої дії, що стали підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Просив врахувати, що він займався волонтерською діяльністю, безоплатно працював понаднормово на території установи, виконуючи роботи з благоустрою, спілкується з сестрою, має міцні соціальні зв`язки, сплатив всі судові витрати, має заохочення. Він усно звертався до керівництва установи з приводу роботи, але йому відповідали, що для нього робота відсутня. Крім того, йому запропонували роботу на заводі ім. Фрунзе інженером з постачання.

Також просив врахувати, що він видалив всі пости, які поширював з власної мережі «Однокласники». Має захворювання.До ув`язнення офіційно працював.

Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, має зразкову поведінку.

Також просить врахувати, що засуджений під час відбування покарання постійно працює, займається волонтерською діяльністю, багато часу працював на благоустрій виправного центру. Підтримує спілкування з сестрою, сплатив усі процесуальні витрати.

Відсутність для нього роботи на території виправного центру перешкоджає у отриманні заохочень.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_8 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року за ч.2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 травня 2024 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року змінено та пом`якшено ОСОБА_8 покарання до 3 років обмеження волі без конфіскації майна.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_8 дійсно відбув третину строку покарання, призначеного судом.

Згідно останньої характеристики на засудженого від 23 червня 2025 року, ОСОБА_8 з 03 листопада 2023 року по 04 червня 2024 року знаходився в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де мав одне стягнення, заохочень не мав, характеризувався негативно.

З 04 червня 2024 року відбуває покарання у ДУ «Хролівський виправний центр (№140)». За час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень не має. Один раз 10 жовтня 2024 року заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці з метою стимулювання правослухняної поведінки. На профілактичних обліках не перебуває. ОСОБА_8 приймає активну участь у програмах / заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя на краще та підтверджує це активними вчинками, приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», усвідомлює, що саме треба змінити, приймає участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства оцінено як низький.

Згідно довідки про працевлаштування від 23 червня 2025 року за підписом начальника майстерні, засуджений ОСОБА_8 з 04 червня 2024 року був працевлаштований: у червні 2024 року не працював у зв`язку з перебуванням у відділенні карантину, діагностики та розподілу, у липні та серпні 2024 року працював у виробничій майстерні установи, у вересні та жовтні 2024 року працював робітником по прибиранню приміщень, з листопада 2024 року по червень 2025 року до оплачуваної праці не залучався. За час відбування покарання ОСОБА_8 за власною ініціативою постійно приймає участь у роботах із благоустрою установи згідно ч.5 ст. 60 КВК України, без оплати праці. Участю у роботах з благоустрою установи подає позитивний приклад для інших засуджених.

Поряд з цим, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2025 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, засудженому ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_9 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року, захиснику ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про толерантну поведінку ОСОБА_8 , як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Ті ж обставини, що засуджений до ув`язнення працював, має захворювання, сплатив усі процесуальні витрати та підтримує спілкування з сестрою, самі по собі не є беззаперечними підставами для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що відсутність для ОСОБА_8 роботи на території виправного центру перешкоджає у отриманні заохочень, є безпідставною, оскільки отримані заохочення повинні бути не лише за сумлінне ставлення до праці, а й за зразкову поведінку в установі виконання покарань.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг засудженого та його захисника необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4