Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/139/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою (з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року про виправлення описки) клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 09 лютого 2026 року задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 10 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 10 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 10 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, та негайно звільнити його з-під варти.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що судове засідання 09 лютого 2026 року відбувалось з 13:00 год. до 13:45 год. та проводилось: без електропостачання, без технічної (аудіо та відео) фіксації, за відсутності об`єктивної можливості дотримання вимог КПК України. Попри це, суд о 13:45 год. вийшов з нарадчої кімнати та оголосив надруковану ухвалу, що фізично є неможливим за відсутності електроенергії.

Наголошує, що на момент оголошення ухвали у приміщенні суду не було електроенергії, згідно з офіційним графіком відключень електропостачання мали відновити після 14:00 год. Тому, за цих умов, комп`ютерна техніка не могла працювати, друк процесуального документа був фізично неможливим. Наведене свідчить, що текст був підготовлений заздалегідь, тобто до завершення судового розгляду та до перебування суду в нарадчій кімнаті. Це грубо порушує принцип таємниці нарадчої кімнати і свідчить про фіктивний характер судового розгляду. Вкотре суд підтверджує виключно інквізиційний характер судового розгляду.

Як зазначає апелянт, суд не дослідив доводи сторони захисту, формально заслухав позицію підозрюваного, ухвалив рішення, яке очевидно було підготовлено заздалегідь.

Вважає, що суд втратив статус неупередженого арбітра та фактично діяв в інтересах сторони обвинувачення, що є інквізиційною моделлю судочинства, забороненою ст. 6 Конвенції та засадами КПК України.

Стверджує, що суд не встановив і не довів існування реальних, а не абстрактних ризиків, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, пропорційність подальшого позбавлення волі. При цьому посилання на тяжкість обвинувачення саме по собі не може бути підставою для тримання під вартою, що неодноразово підкреслював ЄСПЛ.

На думку апелянта, оскаржена ухвала порушує статті 5, 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 29 Конституції України, статті 22, 177, 178, 183, 194, 318 КПК України, принципи змагальності, неупередженості та справедливого суду.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання, застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, та негайно звільнити його з-під варти.

Апеляційні доводи є аналогічними з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

З апеляційною скаргою звернувся також обвинувачений ОСОБА_8 , який просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року у справі №466/1550/22; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора; застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та негайно звільнити його з-під варти.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними за змістом з апеляційними доводами обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 23 лютого 2026 року звернувся до суду з заявою про розгляд апеляційної скарги у його відсутності та відсутності його захисника ОСОБА_10 .

23 лютого 2026 року обвинувачений ОСОБА_7 подав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутності та відсутності його захисника ОСОБА_11 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив проводити апеляційний розгляд у його відсутності, а також відсутності його захисника ОСОБА_12 .

Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг, покликавшись на їх безпідставність.

Враховуючи клопотання обвинувачених, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційних розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь головуючого, позицію прокурора, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_13 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_14 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2021 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 09 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року до ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 09 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2021 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 09 лютого 2026 року і до 10 квітня 2026 року включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_6 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_15 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_7 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими. Крім цього, про можливу підготовку до втечі свідчить повідомлення Генерального консульства Чеської Республіки від 18 червня 2021 року про спробу отримання віз із метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапорт працівника поліції про встановлення цього факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_8 ; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах, та у вчиненні умисного вбивства; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_8 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченими та їх захисниками не надано.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Покликання апелянтів на те, що судове засідання відбувалося за відсутності електропостачання та, як наслідок, технічної фіксації, саме по собі не свідчить про незаконність постановленого судового рішення. Апелянтами не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що такі умови проведення судового засідання призвели до обмеження їхніх процесуальних прав чи унеможливили реалізацію права на захист, передбаченого КПК України.

Твердження апелянтів про те, що текст ухвали був нібито підготовлений заздалегідь, а тому судом порушено принцип таємниці нарадчої кімнати, ґрунтуються виключно на припущеннях і жодними об`єктивними даними не підтверджені. Сам по собі факт оголошення судом надрукованого тексту ухвали не свідчить про порушення порядку її постановлення або про ухвалення рішення поза нарадчою кімнатою.

Матеріали провадження свідчать, що суд першої інстанції вислухав думку учасників судового провадження, перевірив доводи сторін та, за результатами їх оцінки, постановив оскаржену ухвалу, виклавши відповідні мотиви у її змісті.

Інші твердження апелянтів щодо нібито інквізиційного характеру судового розгляду, втрати судом неупередженості та порушення гарантій справедливого суду, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, є оціночними судженнями сторони захисту, які не підтверджені жодними належними і допустимими доказами та не спростовують законності й обґрунтованості оскарженої ухвали.

Покликання обвинувачених на тривалість перебування їх під вартою колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказана обставина не належить до переліку обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при продовженні застосування запобіжного заходу.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченими у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про неможливість визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

З огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я людини, а також вчиненні умисного вбивства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоцільність визначення обвинуваченим застави як альтернативного запобіжного заходу.

Тому зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на необхідність дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, їхні апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4