Справа № 703/4047/20
УХВАЛА

17 березня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглядаючи у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України-

встановив:

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

В ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає повністю, а обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає.

Захист обох обвинувачених здійснює адвокат ОСОБА_4 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заявив собі самовідвід від здійснення захисту ОСОБА_5 , оскільки із ОСОБА_6 він раніше уклав договір про надання правової допомоги, а наразі позиція підзахисних суперечить одна одній, відтак у нього виникає конфлікт інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та прокурор підтримали захисника.

Вислухавши заяву захисника про самовідвід, думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Конституційні приписи, а саме ст. 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Статтею 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Статтею 78 КПК України визначено, що захисником, представником не має права бути особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач. Вказаною статтею законодавцем передбачено, що особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник також у випадках, зокрема, якщо вона у цьому провадженні надає або раніше надавала правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги.

Підозрюваний, обвинувачений має право, в тому числі на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження, а також на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (ст. 42 ч. 3 п. 3 КПК України).

Окрім того, відповідно до ст. 9 Правил адвокатської етики, адвокат без письмового погодження з клієнтами, щодо яких виник конфлікт інтересів, не може представляти або захищати одночасно двох або більше клієнтів, інтереси яких є взаємно суперечливими, або вірогідно можуть стати суперечливими, а також за таких обставин надавати їм правову допомогу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відвести адвоката ОСОБА_4 від здійснення захисту ОСОБА_5 .

Однак, суд зважаючи, на особу обвинуваченого, який неодноразово не з`являвся в судові засідання, тривалий час зволікав із залученням захисника на платній основі, про сам сам неодноразово зазначав, прохаючи суд відкласти судовий розгляд, відсутністю доказів його дійсного наміру на укладення угоди з адвокатом для здійснення захисту, суд з метою оперативного розгляду справи, дійшов висновку доручити відповідному органу на надання безоплатної правової допомоги призначити обвинуваченому ОСОБА_5 адвоката для здійснення захисту за призначенням.

Суд зауважує, що така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, за якою останній розглядає право вибору адвоката як не абсолютне, тобто як таке, що може зазнавати обмежень з метою належного відправлення справедливого правосуддя. Європейський суд з прав людини у низьці рішень обґрунтовує застосування обмежень права вибору захисника, перш за все при наданні безоплатної правової допомоги. У цьому випадку основним критерієм є інтерес правосуддя.

Примірною є справа «Круассан проти Німеччини», Європейський суд відзначив, що уникнення пауз або перерв відповідає інтересам правосуддя і цілком може виправдати призначення адвоката всупереч побажанням обвинуваченого (див. рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 28, Series A № 237 B). У цьому ж рішенні Суд наголошує, що стаття 6 пункт 3 (с) Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає право будь-якого обвинуваченого на допомогу захисникам на свій вибір. Проте, і, незважаючи на значення довірчих відносин між адвокатом і клієнтом, не слід надавати цьому праву абсолютний характер. Воно неминуче піддається певним обмеженням в питанні безоплатної юридичної допомоги, коли судам належить право вирішувати, чи вимагають інтереси правосуддя надання обвинуваченому захисника, призначеного безкоштовно.

З урахуванням зазначеної позиції ЄСПЛ, призначаючи адвоката національний суд повинен, безумовно, враховувати побажання обвинуваченого. Однак інтереси обвинуваченого можливо обійти, якщо існують достатні підстави вважати, що інтереси правосуддя цього вимагають (див. рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), п. 29, Series A № 237 B).

За таких обставин, з метою недопущення права обвинуваченого на захист та кваліфіковану правову допомогу, суд дійшов до висновку про необхідність залучення захисника.

Керуючись ст.ст.47, 49,54 369-372,376,395, 532 КПК України, суд

постановив:

Заяву захисника адвоката ОСОБА_4 про самовідвід - задовольнити.

Відвести адвоката ОСОБА_4 від участі в кримінальному провадженні, у якому він здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_5 .

Доручити Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити захисника для прийняття участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України для здійснення захисту в суді ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали негайно направити для виконання Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Судове засідання відкласти до 14.00 год на 14 квітня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає

Головуючий: ОСОБА_1