Справа 688/6129/25
№ 1-кп/688/81/26
Вирок

Іменем України

03 березня 2026 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівці кримінальне провадження №0000612 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плесна Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, утримуючого троє неповнолітніх дітей, працюючого електромонтером ТОВ «ШЕПЕТІВКАЦУКОР», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

25.10.2025 близько 11 год 50 хв ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в кухні будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із дружиною ОСОБА_4 , який виник раптово на ґрунті неприязних відносин побутового характеру, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, та, бажаючи їх настання, кулаком правої руки умисно наніс один удар в ділянку обличчя ОСОБА_4 , а саме в ділянку перенісся, чим завдав потерпілій, яка відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є особою, яка постраждала від домашнього насильства, фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Позиція сторони захисту

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у предявленому обвинуваченні не визнав. Суду показав, що з колишньою дружиною ОСОБА_4 у них склалися неприязні стосунки з вини останньої. Він перейшов проживати в іншу половину будинку. Потерпіла не допускала його в ту частину будинку, де проживала з дітьми, хоча житло належить йому, що його ображало. 25.10.2025 близько 12 год, побачивши відкриті вхідні двері, зайшов у частину будинку, де проживала дружина. У них виникла суперечка через те, що ОСОБА_4 не сплачувала за послуги електропостачання, газ та воду, під час якої ОСОБА_4 замахнулась до нього рукою. Він, у відповідь, підняв ліву руку та вдарив нею по руці потерпілої, щоб перешкодити її намірам, від чого потерпіла власною рукою завдала собі удару по переніссю та у неї пішла кров. Заперечив, що перебував в той день у стані алкогольного сп`яніння, вважає це наклепом потерпілої та її рідні. Ствердив, що не мав наміру завдати, та не завдавав потерпілій удару.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у нанесенні потерпілій удару, що завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень, за встановлених судом обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами та процесуальними документами, дослідженими судом з метою оцінки допустимості доказів.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, разом проживали 13 років, від шлюбу мають троє дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , також спільно виховували її доньку від першого шлюбу ОСОБА_10 . Спочатку жили добре, чоловік був на заробітках, а коли повернувся став агресувати, перестав їй довіряти, заподіяв легкі тілесні ушкодження. Вона хотіла зберегти сім`ю, тому відмовилася від обвинувачення ОСОБА_4 , однак подружні відносини між ними не відновилися, вони стали проживати окремо. 25.10.2025 вранці за столом готувала дітям сніданок, в цей час до кухні зайшов обвинувачений, був у нетверезому стані, та вимагав повідомити йому номер телефону її матері. Відмовивши обвинуваченому, відійшла від стола, щоб покласти продукти в холодильник. Обвинувачений, який стояв поряд, наніс їй удар в перенісся, вона похитнулась, і відійшла, з її носа пішла кров. Донька ОСОБА_10 , яка стояла за спиною обвинуваченого, взяла його за руку та виштовхала на вулицю, після чого сфотографувала місце удару на її обличчі зі слідами крові. Також, на її прохання, зателефонувала до її матері, яка приїхала та повідомила поліцію про подію.

Свідок ОСОБА_11 , суду показала, що є матір`ю потерпілої. Дізнавшись, що ОСОБА_5 вдарив її доньку, приїхала до неї додому. Заходячи в будинок, побачила у коридорі кров, донька лежала на дивані та тримала лід на переніссі. Донька розповідала, що у них з чоловіком виник конфлікт, бо вона відмовилася повідомити останньому її номер телефону, а тому ОСОБА_5 наніс їй удар у перенісся. Зателефонувала у поліцію та повідомила про побиття доньки.

Неповнолітня свідок ОСОБА_10 що є донькою потерпілої, допитана у присутності представника служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради ОСОБА_12 та психолога ОСОБА_13 , суду показала, що була маленькою, коли мати почала проживати з вітчимом. Спочатку вони жили добре, а потім відносини зіпсувалися, стали сваритися та проживати окремо. В жовтні 2025 року вона була в кімнаті, а мама на кухні готувала сніданок. Почула, що до мами зайшов вітчим, вона вийшла, побачила вітчима та зрозуміла, що він п`яний. Вітчим, сперся на холодильник, вимагав у мами повідомити йому номер телефону бабусі. Мама відмовилась, а коли підійшла до холодильника, вітчим, вдарив її правою рукою в перенісся, від чого з носа пішла кров. Вона сфотографувала місце удару на обличчі матері на власний телефон, повідомила бабусі про подію, яка, приїхавши до них, викликала працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції вона надала їм для огляду телефон з фотографією матері після завданого їй удару.

20.11.2025 ОСОБА_4 звернулася до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 25.10.2025 за місцем її проживання завдав їй кулаком один удар в перенісся. Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення 20.11.2025 потерпіла ОСОБА_4 повідомила про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень та фізичного болю ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з ЄРДР від 20.11.2025 №0000612 до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_4 про завдання ОСОБА_5 удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень з правовою кваліфікацією кримінального провадження за ст.126 ч.1 КК України.

Згідно висновку експерта №317 від 25.11.2025, проведеного на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 20.11.2025, у ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. Не виключається можливість, що за умови нанесення удару кулаком руки сторонньої особи в ділянку носа ОСОБА_14 , остання могла відчувати фізичний біль.

Протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 26.11.2025 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 під час проведення цієї процесуальної дії детально та послідовно розповіла та показала на місці, як до неї в будинок на кухню зайшов обвинувачений ОСОБА_5 та вимагав у неї повідомити номер телефону її матері. Вказала на місце де вона готувала сніданок та на статистові показала, як обвинувачений наніс їй один удар в область перенісся, завдавши фізичного болю, коли вона підійшла до холодильника, щоб покласти продукти. Також показала, як її донька ОСОБА_10 виштовхувала обвинуваченого з будинку.

Протоколом слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_10 від 26.11.2025 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом встановлено, що свідок показала місце в кухні, де мати ОСОБА_4 за столом готувала сніданок, а вітчим ОСОБА_5 стояв, спершись на холодильник. Показала на статистові, як вітчим правою рукою завдав удар матері в перенісся.

Заявою ОСОБА_4 від 25.11.2025 та фотознімком, наданим ОСОБА_4 , заявою ОСОБА_10 від 28.11.2025, протоколом огляду від 28.11.2025, з фототаблицями до нього, встановлено, що на фото створеному 25.11.2025 об 11 год 50 хв на мобільному телефоні, що належить ОСОБА_10 зафіксована носова кровотеча та сліди крові на руці у потерпілої ОСОБА_4 після завдання їй ОСОБА_5 удару в перенісся.

Постановою про визнання речового доказу від 26.11.2025, протоколом огляду речового доказу від 26.11.2025, встановлено, що свідок ОСОБА_11 25.10.2025 о 12 год 22 хв 48 сек, з номеру телефону НОМЕР_1 повідомила на спецлінію «102» про вчинення домашнього насильства ОСОБА_5 щодо її доньки.

Обставини, встановлені під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, узгоджуються між собою, з показаннями потерпілої та свідків обвинувачення щодо місця, часу вчинення кримінального правопорушення, механізму завдання удару та заподіяння фізичного болю потерпілий, а також частково з показаннями обвинуваченого в частині часу та місця події правопорушення та факту виникнення у потерпілої носової кровотечі.

Таким чином, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 доведена у судовому засіданні та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України як умисне завдання удару, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесного ушкодження.

Суд не приймає до уваги показання обвинуваченого про те, що він не завдавав потерпілій удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесного ушкодження, як намагання ухилитися від відповідальності.

Суд зазначає, що за правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зазначає, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України є здоров`я людини. Здоров`я це безцінний дар, який людина одержує при народженні. Кожен має право захищати своє здоров`я від протиправних посягань.

Стаття 126 КК України визначає відповідальність за побої та мордування. Умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень утворюють склад злочину.

Фізичний біль особливий психічний стан особи, характерними рисами якого є страждання, які спричинені фізичним впливом на тіло постраждалого, спрямовані на те, щоб завдати потерпілому фізичного болю. Такі дії не порушують анатомічної цілісності тканин тіла або функцій якогось органу. Шкідливість здоров`ю викликається ними через фізичний біль.

Під ударом розуміється одноразовий вплив тупим предметом на тіло людини, що заподіяв фізичний біль.

Суд встановив, що обвинувачений кулаком правої руки завдав потерпілій удар в перенісся, спричинивши їй фізичного болю, що підтверджено відповідним висновком експерта, показаннями потерпілої, свідків обвинувачення, фотографією обличчя потерпілої, виготовленою безпосередньо після завдання обвинуваченим удару потерпілій.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпіла могла спричинити собі фізичний біль, отримавши удар в перенісся власною рукою, в результаті того, що він «відбив» її руку, щоб запобігти ймовірному наміру потерпілої завдати йому удар, не відповідає встановленим судом обставинам, в т.ч. механізму завдання удару за викладених ним обставин в умовах перебування обвинуваченого на відстані близько 1 метра від потерпілої, та розцінюється як намагання обвинуваченого уникнути покарання.

Оцінивши показання обвинуваченого, позицію потерпілої, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.126 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є як умисне завдання удару, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесного ушкодження.

Відомості, які характеризують особи обвинувачених, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , станом на час розгляду справи шлюб між ними розірваний, має троє неповнолітніх дітей, на утримання яких сплачує аліменти, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» не знаходиться, на обліку в органах пробації не перебуває.

ОСОБА_5 проходив корекційну програму для кривдників з 08.05.2025 по 12.09.2025, відповідно до ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2025. Згідно інформації Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 02.12.2025 №02-13/414 за період проходження програми ОСОБА_5 проявляв зацікавленість, дотримувався правил роботи та виконував рекомендації психолога

Обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд не встановив.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд обґрунтовує свій висновок про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, показаннями потерпілої ОСОБА_4 , та свідків обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чітко зазначили, що коли ОСОБА_5 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, нечітка мова

Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань потерпілої та свідків у суду не має.

Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Мотиви призначення покарання

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, особу винного, наявність обставини, яка обтяжує покарання та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини справи, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у межах санкції статей за якими притягується до відповідальності у виді громадських робіт.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до Типової програми для кривдників, що затверджена 01.10.2018 наказом Міністерства соціальної політики України № 1434, передбачено комплекс заходів за результатами оцінки ризиків, спрямованих на зміну насильницької поведінки кривдника; формування у нього нової, неагресивної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до власних вчинків та їхніх наслідків, до виконання батьківських обов`язків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння:, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Із врахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно покласти обов`язок пройти програму для кривдників.

Цивільний позов не заявлений. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не застосовувались.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, заходи забезпечення не застосовувались.

Підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 120, 124, 128, 129, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт;

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці та покласти на нього обов`язок пройти цю програму.

Контроль за виконанням ОСОБА_5 програми для кривдників покласти на Шепетівську міську раду Хмельницької області (відповідний структурний підрозділ з питань попередження насильства в сім`ї).

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Речовий доказ: оптичний носій інформації - компакт диск формату DVD-R, ємністю 4,7 GB із аудіозаписом телефонного звернення, яке надійшло на спецлінію «102», залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_15