ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваної (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середньо-спеціальну освіту, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту затримання, а саме з 10.20 год. 02 лютого 2026 року до 10.20 год. 02 квітня 2026 року.

Визначено суму застави у розмірі 33 280 (тридцять три тисячі двісті вісімдесят) гривень,

У разі внесення застави, уповноважену службову особу місця ув`язнення зобов`язано негайно звільнити ОСОБА_7 з - під варти у зв`язку з внесенням застави.

Визначено, що після внесення застави підозрювана ОСОБА_7 буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, визначено покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, суду з м. Павлограда, Дніпропетровської області;

3) утриматись від спілкування із свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню

4) надати до СВ Павлоградського РВП ГУНП Дніпропетровській області закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшої передачі в установленому законом порядку до Павлоградського РВП ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Встановлено, що у разі внесення застави строк дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків не може перевищувати двох місяців.

Роз`яснення наслідки невиконання покладених обов`язків.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, які не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання підозрюваного під вартою.

Крім того, слідчий суддя взяв до уваги дані про особу підозрюваної, яка заміжня, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працююча, раніше судима 14 травня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, штраф ОСОБА_7 не сплачено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржену ухвалу скасувати.

Клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт із обов`язком перебувати у житлі за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 у вечірній та нічний час, а саме з 19:00 години до 08:00 години.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині застосування до підозрюваної найбільш суворого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Сторона захисту звертає увагу, що 02.02.2026р. о/у ВКП Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 провів затримання ОСОБА_7 з порушенням норм ст. ст. 193, 210 КПК України, оскільки відсутній протокол затримання підозрюваної, у зв`язку із чим вважає, що наявні підстави для скасування ухвали слідчого судді.

Вказує, що стороною обвинувачення не було доведено, що домашній арешт (навіть цілодобовий, з обов`язком носіння електронного браслету) не буде достатнім запобіжником для переховування підозрюваної, та не завадить ризику втечі. Жодних висновків щодо відхилення доводів сторони захисту про можливість запобігти ризику переховування підозрюваної при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчим суддею не зазначено, а тяжкість можливого покарання не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того захисник зазначає, що слідчим суддею формально вказано про наявність ризику незаконного впливу підозрюваної на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, оскільки відсутні дані про підтримку відносин підозрюваної зі свідками.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення/продовження злочинної діяльності сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 має явні складні життєві обставини, в яких наразі опинилася, що не може розцінюватись як схильність до злочинної діяльності. Зазначає, що причиною несплати штрафу ОСОБА_7 за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України у сумі 17000,00 гривень, є її звільнення з посади машиніста підземних установок на ШУ «Тернівське», шахта «Західно-Донбаська ПАО «ДТЗК Павлоградуголь» 05.08.2024 року, у зв`язку із чим остання втратила постійний заробіток, а при наявності неповнолітньої дитини - сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого ОСОБА_7 виховує та утримує без підтримки біологічного батька, сплата штрафу ускладнена. Наразі ОСОБА_7 має намір подати заяву на виплату штрафу із розстрочкою, у зв`язку із чим вказує, що підозрювана вживає максимальні заходи для працевлаштування, перебуває на обліку у Павлоградському міськрайонному центрі зайнятості.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_7 є жінкою досить молодого віку (37 років), заміжня, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з біологічним батьком якого розлучена, аліменти не отримує через ухилення від сплати, має матір ОСОБА_11 , 1960 року народження, яка за станом здоров`я (ішемічна хвороба серця, кардіосклероз) потребує підтримки та допомоги зі сторони своєї доньки. Крім того, вказує, що підозрювана забезпечує догляд за свекрухою (матір`ю свого чоловіка) ОСОБА_12 , 1963 року народження, якій встановлено діагноз туберкульоз лівої легені, в зв`язку із чим фактично не виходить на вулицю, що свідчить про наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, які не були враховані слідчим суддею.

Крім того, сторона захисту стверджує, що слідчим суддею невірно встановлено строк ув`язнення підозрюваної до 02.04.2026 року. Так, ОСОБА_7 25.10.2025 року повідомлено про підозру; 10.11.2025 року - оголошено в розшук, 02.02.2026 року було встановлено місцезнаходження підозрюваної. З наведеного випливає, що двомісячний строк досудового розслідування даного кримінального провадження спливає 16 березня 2026 року (25.10.2025р. 10.11.2025р., тобто 17 днів, та 02.02.2026р. - 16.03.2026р., тобто 43 дні). У зв`язку із цим вважає, що строк дії запобіжного заходу визначений із виходом за межі строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325 від 26.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 серпня 2025 року у другій половині дня, точного часу не встановлено, маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), знайшла оголошення про здачу квартири по добово. Та продовжуючи свій умисел спрямований на повторну здачу квартири третій особі, через чат в месенджері «Телеграм» з невідомого слідством аккаунту написала власниці квартири ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де обговорили умови оренди квартири АДРЕСА_3 , терміном на 1 добу, та переказала кошти з банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить гр. ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 1200 гривень за оплату оренди квартири. У зв`язку з чим домовилися про зустріч 24 серпня 2025 року приблизно о 11 год. 30 хв. за місцем розташуванням житла. Після чого, 24 серпня 2025 року приблизно о 11 год 30 хв. ОСОБА_7 , зустрілася з власницею квартири ОСОБА_15 , за адресою розташування орендуємої квартири в приміщенні якої після огляду, вона вийняла зазначену квартиру у ОСОБА_13 , на одну добу з 12.00 годин 24.08.2025 року по 12.00 годину 25.08.2025 року. В свою чергу ОСОБА_13 , видала ОСОБА_7 ключ від замку вхідних дверей орендованої квартири та пішла до місця свого мешкання. Але 24.08.2025 ОСОБА_7 через листування в месенджері «Вайбер» приблизно о 17 годині вечора, точного часу не встановлено, повідомила власниці орендованої квартири ОСОБА_13 , що потрібно продовжити строк оренди квартири ще на одну добу. 24.08.2025 року о 17 год. 55 хв. ОСОБА_7 , здійснила переказ грошових коштів АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належить гр. ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 1200 гривень.

Цього ж дня 24 серпня 2025 року з ранку о 13 год. 46 хв. ОСОБА_7 , з метою доведення свого умислу до кінця, переслідуючи корисливі мотиви зі свого мобільного номеру телефону НОМЕР_2 , виклала на сайті «ОLХ» в мережі Інтернет оголошення про здачу квартири в оренду на тривалий час та на вигідних умовах з вказаним контактним номером мобільного телефону. О 14 год 12 хв., на контактний номер мобільного телефону вказаного в оголошенні подзвонив чоловік ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мав намір винайняти квартиру. ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел спрямований на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, в телефонній розмові з ОСОБА_17 , обговорили умови оренди квартири та домовилися, що 24 серпня 2025 року після обіду чоловік ОСОБА_16 , приїде за адресою квартири для огляду.

Реалізуючи свій умисел направлений на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, користуючись тимчасовим правом винайму житла ОСОБА_7 , 24 серпня 2025 року приблизно о 14.46 годині зустрілася з гр. ОСОБА_16 біля під`їзду будинка, який прийшов для огляду орендуємої квартири кв. АДРЕСА_3 з метою винайму житла для себе. В ході спілкування ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , остання продовжуючи реалізовувати свій умисел спрямований на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману схилила ОСОБА_16 до того, щоб він, будучи помилково впевнений у правомірності та добросовісності дій ОСОБА_7 , погодився винайняти оглянуту ним квартиру, в зв`язку з чим будучи помилково впевненим у правомірності та добросовісності дій ОСОБА_7 , зі свого електронного рахунку АТ КБ «ПриватБанк» з банківської картки № НОМЕР_3 , в цей же день 24 серпня 2025 року о 15 год. 13 хв. добровільно перевів грошові кошти в сумі 10550 грн., для оплати оренди зазначеної квартири на електронний рахунок по номеру картки НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_14 . Але ОСОБА_18 після цього повідомила ОСОБА_16 , що до квартири заїхати не вийде, оскільки люди, які перед цим винайняли квартиру повинні забрати свої речі. 25.08.2025 року ОСОБА_16 та ОСОБА_7 через листування в месенджері «WhatsApp» домовились, про зустріч о 14:00 з ціллю передачі ключа від вхідних дверей орендуємої квартири та оплати за наступний місяць. 25.08.2025 приблизно о 14.00 годині ОСОБА_16 та ОСОБА_7 зустрілись на Автостанції у м. Павлоград, де ОСОБА_16 забрав ключі. У зв`язку з чим будучи помилково впевненим у правомірності та добросовісності дій ОСОБА_7 , зі свого електронного рахунку АТ КБ «ПриватБанк» з банківської картки № НОМЕР_3 в цей же день 25 серпня 2025 року о 14 год. 08 хв. добровільно перевів грошові кошти в сумі 10550 грн., для оплати оренди зазначеної квартири на електронний рахунок по номеру картки НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел спрямований на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодівши грошовими коштами, з місця скоєння правопорушення зникла, розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_16 , матеріальну шкоду у розмірі 21100 гривень.

25 жовтня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

З апеляційної скарги вбачається, що стороною захисту обґрунтованість підозри як підстава для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не оскаржується, а тому колегія суддів не вдається до детального обговорення висновків суду у цій частині та обмежується констатацією того, що наданим матеріалами обгрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про застосування щодо неї запобіжного заходу.

Слідчим суддею враховано вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_7 , усвідомлюючи суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на такі, що будуть вигідні стороні захисту, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчим суддею було грунтовно враховано дані про особу підозрюваної, а саме те, що ОСОБА_7 є особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до трьох років, заміжня, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працююча, раніше судима 14 травня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, який ОСОБА_7 не сплачено. Таким чином, остання на даний час небезпідставно підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення у період невідбутого покарання за попереднім вироком суду, яким її було засуджено за вчинення однотипного діяння. Наведене дозволяє грунтовно припускати антисоціальну спрямованість її особи, стійкість протиправної поведінки, та вказує на існування та особливу вагомість встановлених щодо неї ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками, а також має значення для оцінки їх вагомості.

З урахуванням обставин справи, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого суду щодо необхідності застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід на даному етапі досудового розслідування, коли відбувається первинна фіксація обставин кримінального правопорушення та збирання доказів, не зможе забезпечити виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваної під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Вищезазначене повністю спростовує наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про недоведеність наявності вказаних ризиків.

Також, слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому провадженні, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, згідно із якими суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, з чим і погоджується колегія суддів та вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків, й таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження. Належність розміру застави підтверджується фактом її внесення та звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Крім того колегія суддів враховує, що згідно із поясненнями учасників апеляційного розгляду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 скерований до суду, у зв`язку із чим стадія досудового розслідування, а відтак і повноваження слідчого судді щодо судового контролю, є закінченими та колегія суддів не має можливості виправлення допущених слідчим суддею порушень, якщо такі мали місце. Питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 наразі віднесені до компетенції суду першої інстанції, який розглядає обвинувачення щодо неї по суті, та мають бути вирішені у межах підготовчого провадження.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4