Справа № 461/8798/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/32/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України ,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України штраф, одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000.00 грн;

-за ч.4 ст. 358 КК України - штраф, п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850.00 грн.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання штраф, одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000.00грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13.10.2025 року на посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 11.11.2022 року , видане ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено необраним.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 в жовтні 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Корабельна, 10, маючи умисел, спрямований на пособництво в підробленні посвідчення водія з метою подальшого його використання, однак не бажаючи отримувати посвідчення водія у встановленому законом порядку, вирішив придбати вказаний документ з метою його подальшого використання під час керування транспортним засобом. Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Корабельна, 10, через мережу інтернет, замовив у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, виготовлення підробленого посвідчення водія. В подальшому, ОСОБА_6 , діючи умисно, передав невстановленій особі свої анкетні дані та фотографію з метою підробки посвідчення водія, шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей. Згодом, точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 отримав від невстановленої особи, за грошові кошти у сумі 25000 гривень, завідомо підроблений документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 11 листопада 2022 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в порушення нормативних актів, які регулюють питання видачі та обміну посвідчення водія на право керування транспортними засобами на території України, а саме: Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія» (далі за текстом Інструкція), затвердженої наказом МВС України від 07.12.2009; №515 «Про затвердження деяких нормативно - правових актів, що регламентують порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів у закладах, що проводять таку діяльність, їх державну акредитацію та атестацію спеціалістів, а також допуску громадян до керування транспортними засобами, видачі (обміну) посвідчень водія», спільного наказу МОЗ та МВС України від 31.03.2013 .№65/80 «Про затвердження Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів».

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 9 жовтня 2025 року, о 20 год. 25 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Renault Logan» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Шевченка, 3 у м. Львів, був зупинений екіпажем патрульної поліції у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху. У подальшому, на вимогу поліцейських управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, пред`явити для перевірки документи, ОСОБА_6 , маючи протиправний умисел, спрямований на використання підробленого документу, надав підроблений документ, а саме посвідчення водія на власне ім`я серії НОМЕР_1 , видане 11.11.2022, бланк якого виготовлений не поліграфічним підприємством, що здійснює виготовлення бланків типових документів, за способами друку та спеціальними елементами захисту не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, яке придбав у невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, таким чином вчинив використання завідомо підробленого документа.

На вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_6 звільненим на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Виключити із резолютивної частини вироку положення про призначення покарання ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В обґрунтування вказує, що строк давності вчиненого ОСОБА_6 у жовтні 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, станом на час ухвалення 01.12.2025 Галицьким районним судом міста Львова вироку минув та обвинувачений підлягав звільненню від кримінальної відповідальності чи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначає, що ОСОБА_6 до суду про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України не звертався, суд при ухваленні вироку мав прийняти рішення про його звільнення від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Наголошує, що вказаних вище вимог закону суд першої інстанції не дотримався, належним чином не перевірив наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності чи покарання у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, які підлягали застосуванню.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього або не звертався до суду про таке звільнення, у цьому разі він визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від покарання засудженого.

Вироком Галицького районного суду міста Львова від 01.12.2025 ОСОБА_6 , засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції на час ухвалення вироку) передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України в редакції на час вчинення кримінального правопорушення є злочином невеликої тяжкості, а у редакції на час ухвалення оскаржуваного вироку відноситься до кримінальних проступків.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції на час вчинення кримінального правопорушення, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, а також в редакції на час ухвалення вироку - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, строк давності становить 3 роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили про ухилення ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду чи про вчинення ним до закінчення строку давності, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, нового кримінального правопорушення.

Відтак строк давності вчиненого ОСОБА_6 у жовтні 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, станом на час ухвалення 01.12.2025 Галицьким районним судом міста Львова вироку минув та обвинувачений підлягав звільненню від кримінальної відповідальності чи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Оскільки ОСОБА_6 до суду про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України не звертався, суд при ухваленні вироку мав прийняти рішення про його звільнення від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказаних вище вимог закону суд першої інстанції не дотримався, належним чином не перевірив наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності чи покарання у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, які підлягали застосуванню.

Суд апеляційної інстанції, згідно із ч. 1 ст. 408 КПК України, змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого. У даному випадку становище обвинуваченого не погіршується, оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про звільнення від покарання у зв`язку із закінчення строків давності, що не погіршує становище обвинуваченого.

З огляду на зазначені обставини, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 звільненим на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Виключити із резолютивної частини вироку положення про призначення покарання ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4