КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 березня 2026 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року,

за участі:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів проти довкілля СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене заступником керівника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти у розмірі 246 404 грн. 11 коп., які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на рахунку НОМЕР_2 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, шляхом заборони користування, розпорядження будь-яким чином, у тому числі вчиняти будь-які дії пов`язані з пересиланням будь-яким іншим особам, знаттям, передачі в користування іншим особам.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання повністю.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що матеріали справи не підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 та не підтверджують вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зауважує, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано необхідність накладення арешту на грошові кошти, а також наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі майна.

На переконання апелянта, відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання рішення суду у разі задоволення цивільного позову.

Посилається на те, що слідчим суддею накладено арешт не лише на грошові кошти ОСОБА_5 , а й на кошти його дружини, оскільки вказане майно є їх спільною сумісною власністю.

Звертає увагу на те, що накладений арешт на банківський рахунок, на якому перебували всі заощадження сім`ї, а також на який виплачується заробітна плата ОСОБА_5 перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, щодо утримання батьком двох неповнолітніх дітей, а також непрацюючої дружини.

В судове засідання не з`явився прокурор, хоча про час та дату судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку. 02 березня 2026 року прокурор надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з підстав обґрунтованості накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження,слідчим відділом розслідування злочинів проти довкілля СУ ГУ Національної поліції у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 29 листопада 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000591, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою, користуючись службовим становищем директора ТОВ «БУД-КОМПЛІТ» (), за пособництва ОСОБА_9 - начальника відділу інженерного супроводження та технічного нагляду управління капітальних вкладень КО «КИЇВЗЕЛЕНБУД», здійснив службове підроблення та в умовах воєнного стану заволодів коштами територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради () під час виконання підрядних робіт з реконструкції та благоустрою парку «Орлятко» у Солом`янському районі м. Києва.

Як зазначено у клопотанні слідчого,за результатом проведення судової економічної експертизи, документально підтверджується розмір збитків (втрати активів) місцевому бюджету територіальної громади міста Києва у сумі 542 257,13 грн. з ПДВ (451 880, 94 без ПДВ) від перевитрат коштів місцевого бюджету при виконанні будівельних робіт за договором підряду №79/6 від 21.06.2023 по об`єкту «Реконструкція та благоустрій парку «Орлятко» у Солом`янському районі».

23 грудня 2025 року старший слідчий слідчого відділу розслідування злочинів проти довкілля СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням заступника керівника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арештуна грошові кошти у розмірі 246 404 грн. 11 коп., які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000591 про накладення арешту на грошові кошти на рахунку ОСОБА_5 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із прийнятим рішенням слідчого судді, вважає його законним, вмотивованим, та обґрунтованим з наступних підстав.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права ОСОБА_5 з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов), а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Зокрема, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчим суддею враховано, що підставами для арешту майна, власником якого є підозрюваний ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри від 30 вересня 2025 року у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України, в результаті яких державі заподіяно майнової шкоди, та цивільного позову Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (а.с. 106-122, т. 1) до ОСОБА_5 та іншого підозрюваного на загальну суму 800 175, 32 гривень, а також запобігання ризикам відчуження цього майна на користь третіх осіб з метою завадити відшкодування заподіяної шкоди та досягненню завдань кримінального провадження.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості повідомленої підозри, а також, що грошові кошти, на які накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано необхідність накладення арешту на грошові кошти, а також наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі майна не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. На переконання колегії суддів, суддею належним чином зазначено підставу накладення арешту на майно та існування ризику можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших негативних наслідків.

Доводи апелянта про те, що накладений арешт на банківський рахунок, на якому перебували всі заощадження сім`ї, а також на який виплачується заробітна плата ОСОБА_5 перешкоджає виконанню батьківських обов`язківне є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи власника майна, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 752/1271/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Справа № 11сс/824/1791/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК