Справа № 643/4821/26
Провадження № 1-кс/643/2174/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0001474 від 30.10.2023за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ, Луганської області, громадянина України зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001474 від 30.10.2023 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює Харківська обласна прокуратура.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 (позивний - « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід, розуміючи факт збройного конфлікту, захоплення та подальшої окупації частини Харківської області ЗС РФ, а також те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону цілісною і недоторканою, перебуваючи у м. Алчевськ Луганської області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2022 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перейшов на бік ворога шляхом добровільного вступу на службу до незаконного збройного формування 3 батальйону, НОМЕР_1 мотострілецького полку, 2 армійського корпусу т.зв. «Луганської народної республіки», створеного Російською Федерацією, після чого надавав безпосередню допомогу державі-агресору (РФ) та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Так, починаючи з лютого 2022 року, з метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі с. Левківка та с. Іванівка Ізюмського району Харківської області, у порушення ст.ст. 17 та 65 Конституції України, будучи військовослужбовцем 3 батальйону, 204 мотострілецького полку, 2 армійського корпусу т.зв. «Луганської народної республіки» з березня 2022 року до моменту деокупації вказаних населених пунктів, а саме до 12.09.2022, знаходячись на території вказаних населених пунктів, активно публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, проводив позасудові репресії над цивільними особами, брав участь в їх затриманнях, примушуючи йти на негласну співпрацю, застосовував жорстоке поводження, спричиняв тілесні ушкодження, тобто надавав Російській Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду її суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці.

Таким чином, ОСОБА_7 (позивний - « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України (державна зрада): перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

На початку березня 2022 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_7 , спільно з чотирма невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, озброєні автоматичною зброєю, діючи умисно в контексті міжнародного збройного конфлікту між Російською Федерацією та Україною, усвідомлюючи характер своїх дій та обов`язки, що випливають із норм міжнародного гуманітарного права, за попередньою змовою групою осіб, прибули до будинку АДРЕСА_2 , у якому разом із дружиною проживав громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проникнувши без законних підстав на територію домоволодіння, ОСОБА_7 пересвідчився в особі ОСОБА_9 та, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа в розумінні ст. 50 ДП І, спільно з чотирма невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, без складання будь-яких процесуальних документів, розпочали проведення обшуку в будинку та господарських спорудах потерпілого.

Під час обшуку в будинку ОСОБА_7 з метою примусу ОСОБА_9 до співпраці та надання необхідної йому інформації, здійснював психологічний тиск, висловлюючи погрози вбивством і застосуванням фізичного насильства до нього та його дружини.

Продовжуючи реалізацію злочинного наміру, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 та ще одним невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ вийшли на подвір`я з метою проведення обшуку в господарських спорудах. Перебуваючи біля погребу, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 не чинить жодного спротиву, з мотивів особистої неприязні наніс йому удар кулаком правої руки в щелепу, а також кілька ударів по тулубу, внаслідок чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження.

Повернувшись до будинку, ОСОБА_7 повторно допитував ОСОБА_9 щодо ймовірної співпраці останнього з військовослужбовцями Збройних сил України. Діючи умисно, з метою пригнічення психоемоційного стану потерпілого та створення умов усвідомлення ним реальної загрози своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_7 дістав короткоствольну зброю (пістолет) та почав імітувати постріли в напрямку потерпілого, прикладаючи ствол зброї до різних частин його тіла, а згодом привів зброю до бойової готовності та здійснив постріл у напрямку вікна кімнати, чим порушив положення абз 1 ст. 27, 29, 31, 32 Женевської Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 та п.п. е) п.а) ч. 2 ст. 75 ДП І.

З метою посилення психологічного тиску та досягнення максимально жорстокого ефекту, ОСОБА_7 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, дав вказівку іншим військовослужбовцям ЗС РФ затримати ОСОБА_9 та доставити його до приміщення, де планувалось продовження допиту.

На виконання цієї вказівки, з метою обмеження рухливості потерпілого та позбавлення його можливості бачити, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ зав`язали ОСОБА_9 руки за спиною та закріпили на голові чорний поліетиленовий пакет за допомогою скотчу. Згодом потерпілого відвели до його транспортного засобу та посадили на заднє сидіння.

Після доставлення ОСОБА_9 на територію тракторної бригади в с. Левківка Ізюмського району Харківської області, його провели до приміщення, де перебували ОСОБА_7 та невстановлені особи (точна їх кількість не встановлена). Усвідомлюючи заборону нелюдського або такого, що принижує гідність і честь, поводження з цивільними особами, встановлену нормами міжнародного гуманітарного права, ОСОБА_7 продовжив допит із застосуванням тортур, а саме: під`єднував до мізинців рук потерпілого електричні дроти, через які пропускав струм; гасив об його шкіру недопалки сигарет; видихав сигаретний дим у пакет, закріплений на голові потерпілого, створюючи умови, що імітували ефект асфіксії.

Не досягнувши бажаного результату, ОСОБА_7 дав вказівку відпустити ОСОБА_9 , попередивши його про можливість повторного застосування аналогічних дій у майбутньому.

Крім того, під час проведення обшуку в будинку потерпілого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння його транспортним засобом автомобілем марки LADA, моделі ВАЗ 2129 «Нива», червоного кольору, який перебував на подвір`ї. З цією метою ОСОБА_7 вилучив у потерпілого ключі, при цьому ОСОБА_9 не чинив жодного спротиву з огляду на обставини, що становили реальну загрозу його життю. Після завершення допиту ОСОБА_7 ключі потерпілому не повернув.

Отже, ОСОБА_7 разом із невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій і бажаючи настання їх наслідків, порушив закони та звичаї війни, передбачені ст. 27, 31, 32, 33 Женевської конвенції від 12.08.1949 та ст. 75 ДП І до Женевських конвенцій, шляхом жорстокого поводження з цивільною особою, що проявилось у катуванні, заподіянні фізичних і моральних страждань (у т.ч. через погрози вбивством і застосуванням вогнепальної зброї), а також у незаконному заволодінні майном автомобілем потерпілого.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 (позивний - « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, а також іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції 2022 року).

Відповідно до ст.ст. 276-278 КПК України 03.02.2026 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а також вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

У зв`язку з цим, 03.02.2026 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 03.02.2026 за №28 (8220), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_7 на 11 год. 00 хв. 06.02.2026, 07.02.2026 та 08.02.2026 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2, для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного. Водночас, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик вручені захиснику за дорученням ОСОБА_4 .

Однак, у зазначений час ОСОБА_7 не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

Згідно з відповіддю на доручення від 10.03.2026 ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду, а також знаходиться на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років за вчинення особливо тяжкого злочину, у якому він підозрюється, та те, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України, тобто переховується від органів досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 09.02.2026 ОСОБА_7 оголошено в розшук на території України та міжнародний розшук.

Слідчий, посилаючись на обґрунтовану підозру ОСОБА_7 , та існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - у органу досудового розслідування виникла необхідність у обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Згідно частини 6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином на підставі сукупності ризиків, що можуть виникнути в ході досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, в органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного не може бути застосовано інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор виступив з промовою, в якій підтримав клопотання та просив його задоволити з підстав, у ньому наведених.

Захисник у судовому засіданні звернула увагу, що не мала конфіденційного спілкування зі своїм підзахисним, проти задоволення клопотання заперечила без наведення аргументації позиції.

Слідчий суддя, заслухавши учасників розгляду матеріалів клопотання, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутністю підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Під час ознайомлення із матеріалами клопотання слідчим суддею встановлено, що станом на день розгляду вищевказаного клопотання ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території, а також оголошений у міжнародний розшук.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинах. Надані стороною обвинувачення докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором при розгляді даного клопотання, свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

На даний час органом досудового розслідування ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438КК України.

Отже, враховуючи те, що останній покинув територію України та станом на даний час перебуває у розшуку, свідчить про те, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду після встановлення його місця знаходження. Характер вчинення кримінального правопорушення та встановлені в ході розслідування обставини вказують на те, що перебуваючи на волі підозрювана може вчинити інший злочин, а також сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому вважає за доцільне задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Нормою ч. 1 ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. У матеріалах клопотання не знайдено доказів на підтвердження можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам. Також таких доказів не надано стороною захисту ні до початку судового засідання, ні під час виступу з промовою у судовому засіданні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (заява № 12369/86) від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Таким чином на підставі сукупності ризиків, що є наявні на момент розгляду клопотання та можуть виникнути в ході досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, виходячи із загальних засад кримінального провадження, з метою виконання його завдань слідчий та застосування належної правової процедури, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано. Тому застосована до підозрюваного процедура буде належною, базованою на загальних засадах кримінального провадження та зможе забезпечити досягнення його завдань.

Керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 23, 177, 183, 193, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задоволити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, останній має бути доставлений до слідчого судді для розгляду за участі підозрюваного питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміни на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним ОСОБА_7 - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16.03.2026 о 10:40.

Слідчий суддя ОСОБА_1