Справа № 175/4019/26
Провадження № 1-кс/175/459/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. с-ще Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого сектору дізнання ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 20.02.2026 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000018 від 30.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого сектору дізнання ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 20.02.2026 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000018 від 30.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, у якій представник скаржника просить суд: скасувати постанову про повну відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим від 20.02.2026 року в межах кримінального провадження №0000018 від 30.01.2026 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України, винесену дізнавачем СД ВП №2 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні. Зобов`язати дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , у провадженні якої перебуває кримінальне провадження №0000018 від 30.01.2026 року за ч. 1 ст. 353 КК України визнати ОСОБА_3 в межах кримінального провадження №0000018 від 30.01.2026 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України потерпілим.

Скаргу мотивує тим, що слідчим сектору дізнання ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000018 від 30.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України. В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 було подано клопотання про визнання його потерпілим, за результатами розгляду якого слідчим сектору дізнання винесено оскаржувану постанову від 20.02.2026 року. Скаржник вважає дану постанову необґрунтованою, такою, що порушує його права у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник та його представник на судовий розгляд скарги не з`явилися, представник скаржника подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, долучила документи до справи.

Враховуючи положення ч. 1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника та його представника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що слідчого сектору дізнання ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000018 від 30.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 подано клопотання про визнання потерпілим, за результатами розгляду якого дізнавачем винесено оскаржувану постанову від 20.02.2026 року.

В обґрунтуванні постанови про повну відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим від 20.02.2026 року зазначено про те, що скаржником не було надано дізнавача жодних доказів щодо спричинення йому будь-якої шкоди моральної, фізичної або майнової як цього вимагає стаття 55 КПК України.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як зазначено вище, вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

У абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», зазначається, що вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, особа, яка розглядає таке звернення має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові.

Згідно з ч. 4 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст. 7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга підлягає частковому задоволенню, а тому оскаржувана постанову підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого сектору дізнання ВП № 2 ДРУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 20.02.2026 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000018 від 30.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1