печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

02 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді колегії суддів перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 від 18.07.2024 року, стосовно вчинення ОСОБА_7 вказаного злочину.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив його задовольнити. Вказав, що наразі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є реальними та триваючими, зокрема, ризик переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, а також ризик перешкоджати провадженню іншим чином.

У судовому засіданні захисник заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, зазначив, що ризики на які посилається прокурор, ним не доведені, а обвинувачений перебуває під вартою вже тривалий час, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд, вирішуючи питання стосовно продовження чи зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , дійшов наступних висновків.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Суд вважає доведеною ту обставину, що ризики, визначені ухвалою про застосування запобіжного заходу, наразі лишаються дійсними та триваючими, зокрема, ризик переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, підтверджується тим, що усвідомлюючи міру покарання за вчинення ним злочину, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні обґрунтовано тим, що наразі не допитано свідків у даному кримінальному провадженні. За таких обставин, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Також суд враховує ту обставину, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на досудовому розслідуванні, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього допиту потерпілого та свідків.

Таким чином, суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості ще не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості злочину, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленням від суду, стан його здоров`я на даний час не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу надходження обвинувального акту до суду, продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 29.04.2026.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочинів, передбачених ст. 437-442-1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 31, 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 205, 376, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Міру запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії цього запобіжного заходу до 29.04.2026 включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3