Єдиний унікальний № 510/122/26
Провадження № 1-кп/510/361/26
У Х В А Л А

25 лютого 2026 рокуРенійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні у залі суду м. Рені Одеської області в режимі відео-конференції матеріали обвинувального акту, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2025 № 0000918 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця Р. Молдова, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ., раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27.01.2026 р. у провадження Ренійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

24.02.2026 р. до Ренійського районного суду Одеської області надане клопотання № ЕП-232 прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказав: «…Ренійським районним судом здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000918 від 01.09.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 серпня 2025 року, близько о 20 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-ВЕNZ VІТО 111CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби з увімкнутим ближнім освітленням передніх, фар здійснював рух по не освітленій ліхтарями проїзній частині, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області, з боку с. Броска в бік с. Новосільське, де організовано двосторонній рух, проїзна частина має по одній смузі для руху в обох напрямках, дорожня розмітка 1.1 та 1.5 Правил дорожнього руху.

Водій ОСОБА_6 , наближаючись до 252 км. автодороги М-15 «Одеса-Рені», рухаючись у смузі вказаного напрямку руху, зі швидкістю близько 60 км/год, був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, обрав швидкість руху керованого автомобіля без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, відволікся від керування, в наслідок цього отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у вигляді пішохода, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно з моменту об`єктивно можливого виявлення пішохода в смузі руху автомобіля, який знаходився у полі зору водія на відстані 49.8 м, міг виявити пішохода на дорозі, що повинен був урахувати водій, при відсутності будь яких перешкод технічного або іншого характеру, своїми діями свідомо створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розраховував на їх відвернення чим порушив вимоги 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, якими передбачено:

1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об "їзду перешкоди»,

своєчасно не зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до його зупинки, як наслідок, передньою правою частиною вказаного транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті ДТП, пішохід - ОСОБА_7 отримав поєднану травму, голови, шиї та тулуба від яких його смерть настала на місці події у вигляді:

- відкритої черепно-лицьової травми та травма шиї: множинні синці, садна, забійні та рвані рани голови; садно шиї; багато-уламкові переломи кісток лицевого черепу; крововилив в м`які тканини голови потиличної ділянки; нерівномірно-виражений крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку; розрив між-хребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу; повний поперечний розрив стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повний поперечний розрив спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу;

- закритої травми тулуба: синці тулуба; крововиливи під плевру легень.

Всі тілесні ушкодження, заподіяні прижиттєво, одночасно, за декілька хвилин до настання його смерті.

Смерть ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови та шиї (отриманої внаслідок ДТІІ), у вигляді розриву між-ребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу з формуванням повного поперечного розриву стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повного поперечного розриву спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу.

Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 та зазначені у п. 1 (а, б.), заподіяні одночасно при дорожньо-транспортній пригоді, складають єдиний комплекс поєднаної травми і тому оцінюються в сукупності, були небезпечними для життя та згідно з п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р.) по відношенню до живих осіб мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Належні дії водія автомобіля регламентувалися та не відповідали вимогами пунктів 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, які передбачають що з моменту виявлення небезпеки для руху, створеної пішоходом, застосування гальмування аж до зупинки транспортного засобу, належним виконанням вимог вказаних пункту водій мав технічну можливість уникнути пригоди, дії водія, що не відповідали вимогам пунктів, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого,

Крім того, в указаний день та час, водій ОСОБА_6 , завідомо залишив без допомоги ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, також сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а саме:

30 серпня 2025 року, близькою 20 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-ВЕNZ VІТО 111CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби з увімкнутим ближнім освітленням передніх фар здійснював рух по не освітленій ліхтарями проїзній частині, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області, з боку с. Броска в бік с. Новосільське, наближаючись до 252 км. вказаної авто дороги, зі швидкістю близько 60 км/год, порушив вимоги 1.5, 2.3 (б, д) та 12.3 Правил, допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_7 .

Після наїзду водій ОСОБА_6 , діючи навмисно, маючи на меті уникнути відповідальності за скоєний наїзд на пішохода, в порушення вимог пункту 2.10. а)-е) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:

п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвести потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»,

свій транспортний засіб не зупинив, на місці пригоди не залишився, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому не вжив, до медичного закладу та органу Національної поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив і зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_7 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, при цьому, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що призвело до заподіяння потерпілому ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, поєднану травму голови, шиї та тулуба у вигляді:

- відкритої черепно-лицьової травми та травми шиї: множинні синці, садна, забійні та рвані рани голови; садно шиї; багато-уламкові переломи кісток лицевого черепу; крововилив в м`які тканини голови потиличної ділянки; нерівномірно-виражений крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку; розрив між-хребцевого диска поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу; повний поперечний розрив стовбура головного мозку в ділянці потиличного отвору та повний поперечний розрив спинного мозку поміж 6-м та 7-м хребцями шийного відділу;

- закритої травми тулуба: синці тулуба; крововиливи під плевру легень.

Після наїзду водій ОСОБА_6 на автомобілі поїхав до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому проведеними оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до цього злочину причетний ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило інші тяжкі наслідки.

Тим самим встановлено достатньо доказів для повідомлення ОСОБА_6 про підозру у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило інші тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 Кримінального кодексу України, та у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Письмове повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України, складено, оголошено та вручено підозрюваному 30.12.2025.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 повністю обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.09.2025, схемою до нього, показами ОСОБА_6 протоколом слідчого експерименту та схемою до нього, висновком судової авто-технічної експертизи обставин наїзду автомобіля на пішохода, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих; перешкоджати кримінальному провадженню Іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст.177 КПК України, що свідчать про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тобто вчиненні кримінальних правопорушень, які спричинили смерть потерпілого, за які законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 загинула людина, життя якої, відповідно до ст.3 Конституції України, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Тяжкі наслідки у вигляді смерті людини є непоправними.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.01.2026 стосовно ОСОБА_6 , був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України на в`їзд в Україну.

Враховуючі що строк дії запобіжного заходи спливає 27.02.2026 та розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинувачуваному ОСОБА_6 у разі визнання його винним, останній може зникнути та переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки всі вони проживають у невеликому населеному пункті, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про існування ризиків передбачених п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, з урахуванням наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України; а саме: п.1 - переховуватись від суду; п.3 - незаконно впливати на потерпілого та свідків по кримінальному провадженню, п.4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, наявності обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є тим, який відповідає особі підозрюваного ОСОБА_6 і має бути застосовано до нього.

На підставі викладеного, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків або у перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не зможуть унеможливити ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків.

Таким чином з урахуванням наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України, а також беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132,176 - 178, 183,184,194 КПК України,- ПРОШУ: Продовжити обвинувачуваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги на 60 днів з продовженням дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України на в`їзд в Україну…».

У судовому засіданні встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на досудовому слідстві, ухвалою слідчого судді, 02.01.2026 р. був застосований запобіжній захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком до 27.02.2026 р. Ухвала не оскаржувалась.

Прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 , підтримала клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_4 просив залишити домашній арешт, тільки нічний.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисника.

Вивчивши клопотання прокурора, який вважав необхідним продовжити запобіжній захід у вигляді домашнього арешту, покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, відносно обвинуваченого, заслухавши думку захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слід продовжити на 60 днів за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги, з продовженням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, також на 60 днів, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України «вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу».

Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.181 КПК України «1. Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. 2. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. 6. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу…».

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України «Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні».

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України «Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю».

Відповідно до ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого, підозрюваного на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Вищим спеціалізованим судом У країни з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК. з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі

суворості можливого судового рішенням, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний (обвинувачений) однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійсненна.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження мас прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, а саме: перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 закінчується 27.02.2026 року, кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до категорії нетяжких та тяжких злочинів, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились та не зменшились, підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, не відпали; також те, що обвинувачений, не зміг довести у суді, що згідно ст.ст.176-178 КПК України змінилися, зменшились, або були усунути підстави, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд вважає доцільним та необхідним частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 днів, тобто до 15.04.2026 р.

Розглядаючи клопотання прокурора суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 є уродженцем ОСОБА_9 , яка розташована поруч (декілька кілометрів) з Ренійською ОТГ. Також він є особою, старше 60-річного віку, які мають право виїзду за межі України. Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 залишивши місце ДТП, апріорі намагаючись уникнути відповідальності.

Також, враховуючи, що строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, щодо ОСОБА_6 , які встановлені у судовому засіданні, слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та викладених в ухвалі від 02.01.2026 р., спливають 27.02.2026 року, ризики, передбачені п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, не змінились та не зменшились, а залишились, підстави їх обрання не відпали, а також з урахуванням того, що обвинувачений, не зміг довести у суді, що згідно ст.ст.176-178 КПК України змінилися, зменшилися, або були усунути підстави, які були враховані слідчим суддею при покладені обов`язків, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України на в`їзд в Україну, суд вважає доцільним та необхідним задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії покладених обов`язків, відносно обвинуваченого, на строк 60 днів, тобто до 15.04.2026 р., включно.

Крім того, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним прокурором під час розгляду ризикам, про що свідчать обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177,183,291,314-316,371,376,395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресом: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги на 60 днів з продовженням дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України на в`їзд в Україну, які встановлені слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси та викладені в ухвалі від 02.01.2026 р., продовжити строком на 60 днів, тобто до 15.04.2026 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі порушення покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосована більш жорстока міра запобіжного заходу.

Строк дії ухвали обчислювати з 25.02.2026 року.

Ухвала суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладених обов`язків, припиняє свою дію 15.04.2026 року.

На ухвалу протягом семи днів з моменту її оголошення, до Одеського апеляційного суду, може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Суддя ОСОБА_1