1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3517/26 1-кс/335/1985/2026
26 травня 2026 року м. Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, який проходить військову службу на посаді кулеметника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 2 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
13.01.2025 Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.146 КК України до двох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України, -
Старший слідчий в ОВС криміналіст СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 по стройовій частині від 28.03.2026 № 60-РС, солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду кулеметника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 2 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_3 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 04 травня 2026 року.
Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до положень ст.3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.
Згідно ст.2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.
Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.
Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства України, військовослужбовець ОСОБА_4 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, будучи військовослужбовцем за наступних обставин.
Так, 31 березня 2026 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, під час пересування разом з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , між бойовими позиціями у лісосмузі, розташованій поблизу с. Лісне Тернуватської ОТГ Запорізького району Запорізької області, діючи умисно, з невстановлених досудовим розслідуванням мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися перед ним, розуміючи, що окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на вказаній ділянці також знаходяться ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дістав заздалегідь заготовлений предмет, ззовні схожий на осколкову ручну гранату Ф-1, з якої висмикнув запобіжне кільце, тим самим, привівши її в бойову готовність і відразу після цього кинув її безпосередньо у бік ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , внаслідок детонації якої стався вибух, в результаті якого ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: множинних вогнепальних осколкових сліпих поранень лівого стегна, лівої гомілки, вогнепальних осколкових сліпих поранень лівого колінного суглобу, проникаючих в порожнину суглобу, ненапружений гемартроз лівого колінного суглобу. При цьому ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, маючи навички у використанні та розуміючи принцип дії осколкової гранти, кинув її у бік скупчення інших військовослужбовців, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обираючи таким спосіб вчинення вбивства ОСОБА_7 та ОСОБА_9 застосування осколкової ручної гранати Ф-1, який є небезпечним для життя багатьох осіб.
Таким чином, ОСОБА_4 , виконав всі необхідні для досягнення свого злочинного умислу дії, однак, кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вчасно зреагували на раптово виниклу небезпеку, а ОСОБА_7 у подальшому була надана перша медична допомога співслужбовцями.
Далі, діючи без розриву у часі, 31 березня 2026 року, приблизно о 08 год. 30 хв., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, ОСОБА_4 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи перебувати між бойовими позиціями у лісосмузі, розташованій поблизу с. Лісне Тернуватська ОТГ Запорізького району Запорізької області, діючи умисно, з невстановлених досудовим розслідуванням мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел, направлений на позбавлення життя військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходився поруч з ним, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді смерті останнього, використовуючи закріплену на ним вогнепальну зброю - штурмову гвинтівку «UAR-15», № НОМЕР_4 , калібру 5,56 мм, споряджену магазином з патронами калібру 5,56 мм, здійснив не менше 2 пострілів у бік ОСОБА_8 , спричинивши останньому вогнепальні поранення тулубу, від яких настала смерть останнього на місці події.
01 квітня 2026 року, старшим слідчим-криміналістом СУ ГУНП в Запорізькій області, складено протокол затримання ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.208 КПК України.
01 квітня 202 6 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п. 1,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.115 КК України.
02 квітня 2026 року слідчим суддею Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.05.2026 включно.
22 травня 2026 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 01 липня 2026 року.
У клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України.
Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим у сторони обвинувачення є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватись від органу досудового розслідування.
Усвідомлення ОСОБА_4 тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, суворості передбаченого покарання у разі доведеності його винуватості дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, буде вживати заходів, спрямованих на умисне ухилення від явки до органу досудового слідства, слідчого судді, переховування від органу досудового розслідування і суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та подальшого покарання.
Окрім цього, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду підтверджується також наявним у матеріалах кримінального провадження інформацією з військової частини НОМЕР_2 , про факт самовільного залишення останнім військової частини в умовах воєнного стану. Підозрюваний ОСОБА_4 після скоєння злочину, в якому він підозрюється, намагався втекти з місця скоєння, що також може свідчити про ризик переховування, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), може безперешкодно переховуватися від слідства та суду.
Отже існує ризик того, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання може вживати заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування, слідчого судді та суду поза межами України, або на тимчасово окупованій території України, або на території держави-агресора російської федерації, що взагалі унеможливить здійснення правоохоронними органами України його ефективного розшуку та затримання, можливість подальшої екстрадиції.
Таким чином, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, будучи обізнаним про номери мобільних телефонів та місце знаходження свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, матиме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого, провокуючи бажання відмовитися від раніше наданих свідчень, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних дій у кримінальному провадженні, тобто у випадку незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати прибуттю свідків до слідчого, прокурора або суду тощо.
Таким чином, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 , в період воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що свідчить про наявність жорстоких рис характеру у підозрюваного, серед яких превалює відсутність поваги до життя іншої особи, і це дає стороні обвинувачення підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може вичинити інше насильницьке кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 є особою раніше засудженою, що хоча і не впливає на кваліфікацію злочину, однак характеризує останнього як особу схилену до скоєння злочинів, а також вказує на його стійку антисоціальну поведінку. З огляду на вищевикладене можна зробити висновок про те, що ОСОБА_4 через свою зневагу до загальноприйнятих людських цінностей, особливий цинізм та зухвалість, з якими було скоєно злочин, у якому він підозрюється, може вчинити інше кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи. Так само у провадженні наявні матеріали, які вказують на вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого розділом XIX Кримінального кодексу України, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 КК України.
З огляду на вищевикладене можна зробити висновок про те, що ОСОБА_4 через своє ставлення до військової служби та зневагу до загальнолюдських цінностей, а саме життя іншої особи, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені обставини свідчать про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення чи завершення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 .
З урахуванням зазначеного, слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання за вчинений тяжкий злочин, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи завершити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, що свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому слідчий просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними, а тому просить суд не продовжувати застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а змінити його на домашній арешт.
Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив про те, що підозрюваний ОСОБА_4 частково визнає свою провину, проте не згоден з кваліфікацією його дій, ризики на які посилається прокурор є недоведеними, у зв`язку з чим просить застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
31.03.2026 за підозрою у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України.
01.04.2026 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 02 квітня 2026 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.05.2026 включно.
Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 22 травня 2026 року строк досудового розслідування було продовжено до 3-х місяців, тобто до 01 липня 2026 року.
Аналіз фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, протоколі огляду трупа, протоколі допиту потерпілого, протоколах допиту свідків, дозволяє дійти висновку про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.п. 1, 5 ч.2 ст.115 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені у ході розгляду слідим суддею клопотання.
При цьому, слідчий суддя враховує, що на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, щодо ймовірної причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, відсутність у підозрюваного місця роботи, відсутність відомостей про те, що підозрюваний за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, раніше судимий.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
Перевіряючи доводи слідчого та прокурора на предмет існування ризиків, слідчий суддя встановив, що заявлені слідчим та прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, об`єктивно існують. Так, підозрюваний, з врахуванням тяжкості покарання, яке передбачено за вчинення інкримінованих йому злочинів може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; з урахуванням того, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, він може незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення або завершити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
На виконання вимог ст.194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено слідчим суддею, не зважаючи на наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків у підозрюваного.
З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, слідчий суддя не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, що передбачено п.2 ч.4 ст.183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 199, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області полковника поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 01 липня 2026 року включно без можливості внесення застави.
Встановити строк дії даної ухвали до 01 липня 2026 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 травня 2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 27 травня 2026 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1