Справа № 627/1085/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2026с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 18.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Козіївка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, працюючого вантажником у ТОВ «ВОК-23», на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 336 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 станом на 15.04.2024 перебував на військовому обліку, як військовозобов`язаний в ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахований в запас на посаду механіка водопостачання.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13.05.1999, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», а також Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з 24 лютого 2022 року на території України оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію.

Також, згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05.02.2024 строк дії воєнного стану в Україні з 14 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб, та Указу Президента України від 05 лютого 2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 50/2024 строк проведення загальної мобілізації з 14 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб.

12.04.2024 після обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 в медичному закладі комунального некомерційного підприємства «Краснокутська центральна лікарня» визначено ступень придатності до військової служби, як «придатний до військової служби» та сформовано довідку військово-лікарської комісії №39/5, в якій зазначено діагноз «здоровий».

Після вивчення особистих облікових даних ОСОБА_4 та встановлення, що він є військовозобов`язаним, придатним до несення військової служби та підлягає призову за мобілізацією, 15.04.2024 о 15:20 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 було доведено вимогу законодавства України з питань оборони та мобілізації, а також відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією та явку 16.04.2024 о 10:00 для отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби - команда НОМЕР_1 , та повідомлено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України.

Після доведення вимог законодавства України з питань оборони та мобілізації, а також відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією ОСОБА_4 , 15.04.2024, відмовився від отримання та підписання «Повістки на відправку» у присутності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з викладеним вище, 15.04.2024 о 15:20 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України від 05.02.2024 року №50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» був складений акт №1 про те, що військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 відмовився отримати повістку на відправку у вказаний час та дату, відповідно до доведеної вимоги та розписуватись в отриманні.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним (довідка №4/243 від 24.10.2000 р. видана ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і придатним до військової служби, діючи умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою ухилення від призову у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, не маючи права на відстрочку, без поважних на це причин, безпідставно не прибув 16.04.2024 о 10:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації для подальшого направлення до місця проходження військової служби до команди НОМЕР_1 .

Після чого, 16.04.2024 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 » був складений акт №2 про те, що військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 не прибув у доведений час та дату для відправки до команди НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації,відповідно до Указу Президента України від 05.02.2024 року №50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Враховуючи викладене, військовозобов`язаний рядовий запасу ОСОБА_4 порушив порядок комплектування Збройних Сил України та вимоги:

1) ст. 65 Конституції України, відповідно до приписів якої захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України;

2) ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за змістом якої громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом РТЦК та СП для призову на військову службу; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військової обов`язок у запасі;

3) п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до якого: під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав. Пояснив суду, що у березні 2024 дізнався від старости Козіївського старостинського округу ОСОБА_6 , що він має з`явитися 12.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що ним і було зроблено. Там ОСОБА_4 отримав направлення на проходження ВЛК та пройшов його. Після чого отримав від ІНФОРМАЦІЯ_4 повістку, в якій було повідомлено про необхідність з`явитися йому до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 08:00 год. 15.04.2024 року, проте, прибувши туди просидів тривалий час, та в другій половині дня працівники ТЦК взяли у нього деякі документи, які саме не пам`ятає, та почали проводити відеофіксацію за його участю, до якої ОСОБА_4 був не готовий, оскільки, перебуваючи тривалий час в стінах ТЦК, значно перенервував, що було зумовлено, крім іншого, психологічним тиском на нього з боку працівників Богодухівського РТЦК та хвилюванням за хвору матір, яка мала ІІ групу інвалідності, та залишилася вдома одна, і потребувала допомогти, крім того обвинувачений переймався тим, що йому потрібно було поратися по господарству. Зазначив, що із заявою до поліції щодо здійснення відносно нього психологічного тиску з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 він не звертався. Обвинувачений зауважив, що на час прибуття до ТЦК був знятий з обліку, мав на руках стару затерту довідку про те, що він в армії не служив, а відбував альтернативну службу; за віком був переведений в резерв. Зазначив, що йому відомо про те, що йому пред`явлено обвинувачення за те, що він ухилився від призову на військову службу, проте, вважає, що мав на той час поважні причини як то стара хвора матір інвалід ІІ групи, яка потребувала його допомоги, та господарство, яке він мав утримувати. Мати хворіла і він доглядав за нею, також сестра обвинуваченого допомагала йому інколи в цьому. Офіційно догляд за хворою матір`ю ОСОБА_4 не оформлював. Зазначив, що звертався до працівників ТЦК з усним проханням відтермінувати його візит до ТЦК з метою устаткувати свої справи вдома та привести до ладу паспорт громадянина України, який був прострочений, оскільки, до нього не було вклеєне фото по досягненню ним 45-ти річного віку, проте ніхто на його прохання не відреагував. Зазначив, що місяць потому, у травні 2024 року, його мати померла. Обвинувачений ОСОБА_4 зауважив, що з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він за власною ініціативою війшов до складу територіальної оборони Козіївського старостинського округу, допомагав заготовляти дрова для підрозділів ЗСУ, вантажив гуманітарну допомогу для населення; наразі в складі територіальної оборони не перебуває. Зазначив, що вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст. 336 КК України не визнає, вважає, що на захист Батьківщини він ставав двічі за своє життя: вперше, коли в 1991 році визнав незалежною Україну, вдруге, у 2022 році коли ворог вступив на його землю.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, на переконання суду його вина доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 повідомила суду, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних осіб, підстав для його виключення немає. За результатами ВЛК він визнаний придатним до військової служби. 15.04.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності обвинуваченого було виписано на його ім`я повістку для відправки для проходження ним військової служби на 10:00 год. 16.04.2024 від отримання і проставлення підпису в якій він відмовився, про що 15.04.2024 було складено акт про відмову отримати повістку на відправку, в якому свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проставлені свої підписи. Свою відмову ОСОБА_4 ніяк не обґрунтував. Свідок зазначила, що була присутньою під час виписування на ім`я ОСОБА_4 повістки для відправки, крім неї в кабінеті був присутній обвинувачений та інші працівники, а саме: начальник четвертого відділу Богодухівського РТЦК ОСОБА_8 , начальник охорони взводу четвертого відділу Богодухівського РТЦК ОСОБА_9 та ще декілька осіб, хто саме, не пам`ятає, хтось із них проводив відеофіксацію подій щодо вручення повістки ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 було доведено інформацію щодо кримінальної відповідальності за ухилення від призову за мобілізацією, про що свідчить аркуш доведення вимог законодавства України з питань оборони, в якому обвинувачений також відмовився проставити свій підпис, що було зафіксовано працівниками четвертого відділу. 16.04.2024 о 10.00 год. ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_7 на військову службу під час мобілізації для подальшого направлення до місця проходження військової служби до команди НОМЕР_1 не прибув, в результаті чого працівниками ТЦК був складений відповідний акт про його неявку від 16.04.2024. Наступного дня, 17.04.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 звернувся до СПД №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області з повідомленням, щодо ухилення ОСОБА_4 від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 повідомив суду, що ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому обліку, 12.04.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 та пройшов звірку облікових даних, після чого був направлений на проходження ВЛК і її пройшов, та, відповідно до довідки №39/5 від 12.04.2024, визнаний придатним до військової служби. 15.04.2024 о 15:20 ОСОБА_4 було вручено повістку на відправку на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на 10:00 год. 16.04.2024, проте від проставлення в ній підпису останній відмовився, про що може свідчити відеозапис та складений з цього приводу відповідний акт №1 від 15.04.2024, в якому проставили свої підписи працівники РТЦК ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . Також, ОСОБА_4 було доведено вимоги чинного законодавства та інформацію щодо кримінальної відповідальності за ухилення від призову за мобілізацією, які містяться в аркуші доведення вимог законодавства України з питань оборони, зі змістом якого обвинувачений ознайомитися відмовився у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Проставити свій підпис у зазначеному аркуші обвинувачений також відмовився, про що засвідчили своїми підписами безпосередньо свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; підпис ОСОБА_9 в аркуші відсутній, хоча він був присутнім під час відмови ОСОБА_4 проставити свій підпис у аркуші, доказом чому слугує і відеозапис тих подій. 16.04.2024 о 10:00 год. ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить акт №2 від 16.04.2024, при складенні якого були присутні свідок ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та які проставили в ньому свої підписи. Відеозйомка подій, які відбувалися того дня стосовно ОСОБА_4 проводилася на мобільний телефон заступника начальника Богодухівського РТЦК. Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначив, що в його присутності відносно обвинуваченого ОСОБА_4 психологічного тиску з боку працівників четвертого відділу Богодухівського РТЦК не здійснювалося. Чи був у обвинуваченого прострочений паспорт громадянина України, та чи мала його матір інвалідність ІІ групи станом на час розвитку розглядуваних подій, свідку не відомо. Проте, оскільки, обвинувачений не оформив, відповідно до передбаченого законом порядку, догляду за матір`ю, то і права на відстрочку від мобілізації він не мав.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , повідомив суду, що приблизно влітку 2024 року, точної дати не пам`ятає, в другій половині дня, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 його було залучено в якості свідка з метою посвідчити факт того, що гр. ОСОБА_4 при врученні йому начальником четвертого відділу Богодухівського РТЦК повістки для призову на військову службу під час мобілізації, відмовився її отримати та проставити в ній свій підпис. Про що було складено відповідні документи, в яких свідок ОСОБА_9 проставив свій підпис. Причину відмови ОСОБА_4 не пояснив. Вся процедура була зафіксована на відеокамеру.

Вказані показання свідків є логічними, послідовними, не містять суперечностей, узгоджуються між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме: -

-копією облікової картки до довідки №4/243 від 24.10.2000 оформленою 28.10.2005, якою підтверджено перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 з 28.10.2005 (КП, а.с.10);

-відповідно до копії довідки №4/243 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.10.2000, ОСОБА_4 був зарахований у запас 27.09.1999 по досягненню 25 років призовною комісією Краснокутського району Харківської області, відповідно до ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (КП, а.с.12);

-довідкою військово-лікарської комісії № 39/5, якою підтверджено проходження ОСОБА_4 огляду військово-лікарською комісією 12.04.2024 року, за результатами якого на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби (КП, а.с.13);

-аркушем доведення вимог законодавства України з питань оборони, в тому числі і попередження про кримінальну відповідальність громадян за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією за ст. 336 КК України, зі змістом якого ОСОБА_4 відмовився ознайомлюватися та проставляти в ньому свій підпис, про що свідчать підписи посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (КП, а.с.16);

-актом №1 від 15.04.2024, який підтверджує відмову ОСОБА_4 проставити свій підпис та отримати повістку для призову на військову службу під час мобілізації та проходження військової служби до команди НОМЕР_1 на 10.00 год. 16.04.2024, що засвідчено підписами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (КП, а.с.18);

-розпискою від 15.04.2024 про вручення ОСОБА_4 повістки на відправку до команди № НОМЕР_1 на 10.00 год. 16.04.2024, яку складено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , та в якій в графі «підпис військовозобов`язаного» відсутній підпис ОСОБА_4 (КП, а.с.11);

-поіменним списком від 16.04.2024 №1244 складеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , яким ОСОБА_4 направлено до команди НОМЕР_1 , направленої у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (КП, а.с.17);

-актом №2 від 16.04.2024, який підтверджує факт того, що 16.04.2024 10.00 год. ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до команди НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, що засвідчено підписами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (КП, а.с.19);

-оригіналом повідомлення про кримінальне правопорушення від 17.04.2024 року № 1253 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (КП, а.с.9);

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.04.2024 у кримінальному провадженні № 0000218 від 18.04.2024, зі змісту якого вбачається, що 17.01.2024 до СПД №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області надійшла письмова заява від начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації (КП, а.с.1);

-протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 24.05.2024, відповідно до якого з мобільного телефону марки SAMSUNG моделі GALAXY S23ULTRA, який належить власнику ОСОБА_14 , було здійснено копіювання фото та відеозапису, яке містить відомості, щодо відмови ОСОБА_4 від ознайомлення та підпису аркуша доведення вимог законодавства України з питань оборони, та відмови ОСОБА_4 від отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби команди НОМЕР_1 . Зазначене відео скопійовано на флеш носій Kingston miscro SD 32 gb, який поміщений до паперового конверту (КП, а.с.54-55);

-протоколом про визнання речових доказів та передання їх на зберігання від 25.05.2024, відповідно до якого флеш носій Kingston miscro SD 32 gb, на якому мається відеозапис, визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000218 від 18.04.2024 (КП, а.с.56);

-відеозаписом, який міститься на флеш носії Kingston miscro SD 32 gb, від 15.04.2024 на якому зафіксовано відмову ОСОБА_4 від ознайомлення з аркушем доведення вимог законодавства України з питань оборони, в тому числі і попередження про кримінальну відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією за ст. 336 КК України, та відмову ОСОБА_4 від отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації та направлення до місця проходження військової служби команди НОМЕР_1 на 16.04.2024 о 10.00 год. (КП, а.с.57).

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Приписами ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Досліджені судом докази у кримінальному провадженні є достовірними та об`єктивними, адже вони отримані у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає за можливе прийняти їх. Зазначені докази підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, відтак, його дії суд кваліфікує за ст. 336 КК України, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Щодо доводів сторони захисту про наявність у ОСОБА_4 підстав для відмови від проходження військової служби у зв`язку з поганим станом здоров`я його матері ОСОБА_15 , яка була жива на час його призову на військову службу за мобілізацією, яка потребувала догляду, суд зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу підлягає реалізації шляхом оформлення відповідних документів, подачі їх до ТЦК та СП і оформлення відстрочки. Проте, доказів наявності відстрочки від призову на військову службу обвинуваченим не було надано ані до ІНФОРМАЦІЯ_7 під час його призову на військову службу, ані до органів досудового розслідування, ані до суду. А ті докази, які і були надані до суду стороною захисту, не свідчать про зворотне. Згідно з поясненнями самого обвинуваченого, останній, будучи обізнаним про стан здоров`я матері, яка мала безстрокову інвалідність ІІ групи з 2002 року, тривалий час не вчиняв дій, направлених на оформлення відстрочки від призову в зв`язку з доглядом за нею.

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я матері обвинуваченого, яка потребувала його догляду, у розумінні закону не спростовують наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та не є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності.

Безпідставними є доводи захисника обвинуваченого і про те, що однією з причин відмови його підзахисного від отримання бойової повістки слугувала та обставина, що ОСОБА_4 був стурбований з приводу не приведення його паспорту громадянина України до встановлених законом вимог (а саме: не вклеєне в паспорт фото по досягненню ОСОБА_4 45 річного віку). Так, пропуск встановленого законом строку по вклеюванню фотографії до паспорту обвинуваченого мав місце у жовтні 2018 року, проте триває і під час судового розгляду. Про це свідчить копія паспорта обвинуваченого ОСОБА_4 , яка крім іншого, долучена судом до матеріалів судової справи за клопотанням захисника ОСОБА_5 від 30.09.2025. Отже, впродовж кількох років обвинувачений, маючи об`єктивну можливість привести паспорт відповідно до вимог закону, такою можливістю не скористався, принаймні доказів зворотного матеріали справи наразі не містять.

Також не заслуговують на увагу і доводи захисника щодо психологічного тиску на обвинуваченого ОСОБА_4 , які за твердженнями сторони захисту мали місце з боку працівників РТЦК, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_4 до органів поліції з відповідною заявою, про що зазначив і сам обвинувачений під час судового розгляду.

Крім того, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду і доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_4 умислу на вчинення кримінального правопорушення.

Диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: - перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; - смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.

З огляду на викладене та з урахуванням досліджених судом доказів, які доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_4 був повідомлений начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 саме на 10.00 год. 16.04.2024 для відправлення до військової частини НОМЕР_1 , але умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у визначений у повістці день та час до РТЦК та СП, тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Поведінка обвинуваченого, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані статтею 65 КК України,з урахуванням приписів пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з наступними її змінами, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження та матеріалами судової справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , працює вантажником в ТОВ «ВОК-23», не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, згідно з висновком досудової доповіді ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення є середньою, ризик небезпеки для суспільства середній.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке хоча є і нетяжким злочином, але вчинення якого полягає у відмові від захисту Батьківщини, та може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

Суд враховує характер та значний ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_4 діяння, що обумовлено нагальними потребами держави в захисті її суверенітету і територіальної цілісності у зв`язку відкритою військовою агресією, неможливістю боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень іншими особами у випадку м`якості призначеного покарання, що призведе до свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що негативно вплине на стан укомплектованості військових частин, а отже і обороноздатності всієї країни.

Зважаючи на наведене вище, а також беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини та характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновку досудової доповіді, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку прокурора, яка вважала за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, що цілком відповідає меті покарання, суспільній небезпечності вчиненого злочину та ставленню обвинуваченого до скоєного.

Щодо доводів захисника обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, у разі якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст.ст. 75,76 КК України.

Разом з тим, які саме обставини посткримінальної поведінки обвинуваченого або риси характеристики його особи вказували б на можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, стороною захисту не наведено.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що, згідно з законом ст. 75 КК України, може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Як уже зазначалось вище, покарання має в тому числі виховну мету, направлену на запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року у справі № 669/398/23.

Відтак, з урахуванням викладеного вище, правових підстав для застосування положень ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено, оскільки в умовах воєнного стану звільнення від відбування з випробуванням демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, створює в суспільстві негативне враження безладдя та безкарності, знижує рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань, тим більш під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність такого кримінального правопорушення.

Тобто, з урахуванням зазначеної вище мети покарання, суд вважає, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 15 листопада 2023 року (справа № 641/1067/23, провадження № 51-5308км23), від 19 березня 2024 року (справа № 676/4559/22, провадження № 51-5696км23), від 03 грудня 2024 року (справа № 591/6556/23, провадження № 51-2412км24), в яких зазначено про недопустимість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК України.

Крім того, будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, під час розгляду справи судом останній не допускав неявок в судові засідання.

Беручи до уваги позицію прокурора, яка в судових дебатах вважала за доцільне взяти обвинуваченого під варту в залі суду, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, його належну процесуальну поведінку та визначену статтею177 КПК України мету застосування запобіжних заходів, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.

Застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід до набрання вироком законної сили - у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, прибувати до суду за кожною вимогою, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Речовий доказ, а саме: флеш носії Kingston miscro SD 32 gb - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Повний текст вироку складено 16.03.2026.

Суддя ОСОБА_1