Справа № 449/1134/25
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2026 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перемишляни обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000076 від 02.08.2025 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , з середньо освітою, раніше не судиму,

що обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 02 серпня 2025 р. біля 10.00 год., перебуваючи на кладовищі села Кореличі Львівського району Львівської області, під час раптово виниклого конфлікту, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , умисно завдала останній декілька ударів правою рукою у голову та повалила ОСОБА_5 на землю продовжуючи наносити удари по різним частинам тіла та шарпати за волосся, чим заподіяла ОСОБА_5 легке тілесне ушкодження.

Свою вину ОСОБА_4 у скоєному кримінальному проступку не визнала, пояснила, що 02 серпня 2025 року перебувала на цвинтарі в с. Кореличі Львівського району Львівської області, де зустріла ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , де остання спровокувала конфлікт, вони зчепилися і схопила ОСОБА_5 за волосся, а та подерла їй обличчя та порвала кофту. Після конфлікту через деякий час вона написала заяву в поліцію, побої не знімала за медичною допомогою не зверталася. Проти задоволення цивільного позову заперечила.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона 02 серпня 2025 року перебувала на цвинтарі в с. Кореличі Львівського району Львівської області, разом із дочкою ОСОБА_7 на могилі матері, коли вони поверталися з дочкою їх перестріла ОСОБА_4 , яка звинуватила її у прихованні грошей матері, зловила її за волосся, вирвавши жмух волосся та нанесла їй кілька ударів по голові, кинула її та продовжила наносити їй удари по різних частинах тіла. Дочка ОСОБА_7 відтягнула ОСОБА_4 від неї та вони разом із донькою пішли із кладовища. Після даного епізоду ОСОБА_4 неодноразово погрожувала їй фізичною розправою.

Свідок ОСОБА_7 , пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_5 , з якою 02 серпня 2025 року перебувала на цвинтарі в с. Кореличі Львівського району Львівської області, на могилі баби, коли вони поверталися з матір`ю їх перестріла ОСОБА_4 , яка звинуватила матір у прихованні грошей баби, почала виражатися нецензурними словами, схопила матір за волосся, повалила на землю та наносила удари, доки вона не забрала матір від ОСОБА_4 . Після цього вони звернулися за медичною допомогою, оскільки матір погано себе почувала та викликали працівників поліції.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. Свої вимоги аргументує тим, що внаслідок отриманих травм їй завдано моральну шкоду, яка полягає - у фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у пережитих моральних стражданнях також внаслідок отриманих травм у неї відбулись зміни в емоційному стані, що перешкоджає її у активному соціальному функціонуванню.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненому кримінальному проступку, її вина стверджується також дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявою ОСОБА_5 , про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;

- рапортом ст.-інспектора-чергового ВнП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, про отримання заяви 02.08.2025 року від ОСОБА_5 , про те що її побила ОСОБА_4 ;

- висновком експерта №40/2025 від 04.08.2025 року, згідно якого у гр-ки. ОСОБА_5 , виявлено поверхнева рана на задній поверхні мочки лівої вушної раковини, синець на задній поверхні середньої третини лівого плеча, шість саден на внутрішній поверхні середньої третини правого передпліччя, синець та садно на зовнішньо-задній поверхні верхньої третини лівого стегна, які могли утворитися від дії тупих предметів та відноситься до легкого тілесного ушкодження;

- протоколом допиту малолітньої ОСОБА_7 та DVD диском, який долучено до протоколу, згідно яких ОСОБА_7 пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_5 , з якою 02 серпня 2025 року перебувала на цвинтарі в с. Кореличі Львівського району Львівської області, де їх перестріла ОСОБА_4 , яка вчинила конфлікт із матір`ю, почала виражатися нецензурними словами, схопила матір за волосся, повалила на землю та наносила удари, доки вона не забрала матір від ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та диском з відеозаписом слідчого експерименту від 06.08.2025 року, за участю потерпілої ОСОБА_5 , згідно якого остання розказала і показала у присутності понятих про отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_4 02.08.2025 року;

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно вимоги УІАП ГУ НП України у Львівській області, копії паспорта, характеристики та відповіді ЦРЛ, встановлено, що ОСОБА_4 раніше судима, за наркологічною та психіатричною допомогою не зверталася, за місцем свого проживання скарг та зауважень немає.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 доведена повністю і її дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винної, яка є раніше судимою, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивну характеристику з місця проживання. Пом`якшуючих та обтяжуючих вину обвинуваченої обставин, суд не знаходить.

А тому враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини справи, невизнання обвинуваченою своєї провини, суд вважає, що міру покарання ОСОБА_4 слід обрати у штрафу, що передбачено санкцією частини статті, по якій вона обвинувачується і така міра покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі обвинуваченої.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам (принцип змагальності).

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, потерпіла ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхнева рана на задній поверхні мочки лівої вушної раковини, синець на задній поверхні середньої третини лівого плеча, шість саден на внутрішній поверхні середньої третини правого передпліччя, синець та садно на зовнішньо-задній поверхні верхньої третини лівого стегна, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин зокрема, стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушення звичайних життєвих зв`язків потерпілої, душевних і емоційних страждань на які посилається потерпіла як на підставу своїх вимог. А тому, з урахуванням встановлених обставин, враховуючи глибину і характер фізичних, моральних страждань потерпілої, яка перенесла негативні переживання, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, а також того, що моральна шкода не є способом збагачення, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, що є достатньою сатисфакцією.

Потерпіла ОСОБА_5 пред`явила до обвинуваченої ОСОБА_4 також вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, а у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як випливає із договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 27.10.2025 року, між адвокатом ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. Виконуючи умови цього договору, адвокат надавав потерпілій юридичні консультації під час розгляду справи, готував цивільний позов, брав участь у судових засіданнях. Загальна вартість наданої правової допомоги становить 10 000 грн., що підтверджується актом приймання-передачі надання послуг від 02.03.2026 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, ціну позовних вимог, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд, за критеріями обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та пропорційності до предмета спору, приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., оскільки відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В АЛ И В:

Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680.00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 5 000, 00 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1