Номер провадження: 11-кп/813/1002/26
Справа № 504/1329/23
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарг и заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000302, внесеного до ЄРДР 25 жовтня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суд у ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року, та остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту затримання, тобто з 05 грудня 2022 року.

У строк відбування остаточного покарання повністю зарахувано ОСОБА_7 покарання відбуте ним частково за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2023 року з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 грудня 2022 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у перших числах березня 2022 року, в денний час доби, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_7 під час перебування в м. Одеса, по вул. Грецька зайшов до покинутої споруди, яка раніше відома під назвою «Амстердам» (юридична адреса відсутня), колишній клуб-казино, в середині якого виявив двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «Б», номер НОМЕР_1 , 1954 року випуску, яка являється вогнепальною зброєю-обрізом.

Розуміючи, що вказана рушниця є вогнепальною зброєю, ОСОБА_7 незаконно придбав вищевказану зброю без передбаченого законом дозволу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу ОСОБА_7 привласнив знайдену вогнепальну зброю - обріз, виготовлений промисловим способом з двоствольної куркової гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, моделі «Б», № НОМЕР_1 , 1954 року випуску, шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 305 мм й відпилювання прикладу до шийки ложі, приніс її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де став її зберігати в кімнаті на столі без передбаченого законом дозволу.

25.10.2022 року, у період часу з 10:05 години по 10:30 годину, під час проведення санкціонованого огляду домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «Б», номер НОМЕР_1 , 1954 року випуску, що є вогнепальною зброєю-обрізом.

Вимоги апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінально процесуального законодавства неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Вимоги обґрунтовує тим, що зі змісту вироку, суд при формулюванні обвинувачення, яке визнано доведеним, виклав обвинувачення, зокрема придбання обвинуваченим обрізу шляхом знахідки у покинутій споруді, перенесення до місця проживання та подальше зберігання, яке суперечить фактичним обставинам справи. Так, не надав оцінку показанням обвинуваченого, який заявив, що зброя належала його покійному батьку, та яку він після смерті останнього зберігав у будинку, в якому її вилучили. Тому, кваліфікуюча ознака, як «носіння» підлягає додатковій перевірці.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник ОСОБА_6 , яка дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вирок підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- під час досудового розслідування порушено права ОСОБА_7 на захист, оскільки слідчі дії проведенні за відсутності захисника;

- суд допустив невідповідність між висновками та фактичними обставинами справи, що створює підстави для розумного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 щодо придбання рушниці. Зазначає, що ОСОБА_7 визнає факт володіння зброєю, яку він знайшов у будинку батька, проте нікуди її не виносив;

- відсутній Закон, який би визначав зброю та боєприпаси до неї об`єктом цивільних прав, що обмежені в цивільному обороті.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту та залишили на розсуд суду вирішення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора в повному обсязі та частково підтримала апеляційну скаргу захисника, а саме в частині скасування вироку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про те, що зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухвалення вироку відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд не сформулював обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Дослідивши зміст оскаржуваного вироку апеляційним судом було встановлено, що у мотивувальній його частині, суд першої інстанції виклав фактичні обставини, які визнані судом доведеними, повністю ідентичні фактичним обставинам, які викладені прокурором в обвинувальному акті.

Таким чином, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначену органом досудового слідства, а не встановлену судом за результатами судового розгляду, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.

Колегія суддів зауважує, що при визнанні особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд має чітко та конкретно (безальтернативно) визначити які саме дії відповідно до кримінального закону України цій особі інкримінуються (див. постанову Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 569/9419/17).

Як убачається зі змісту вироку ОСОБА_7 під час перебування в м. Одеса, по вул. Грецька зайшов до покинутої споруди, яка раніше відома під назвою «Амстердам» (юридична адреса відсутня), колишній клуб-казино, в середині якого виявив двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «Б», номер НОМЕР_1 , 1954 року випуску, яка являється вогнепальною зброєю-обрізом, після чого приніс її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де став її зберігати в кімнаті на столі без передбаченого законом дозволу.

Проте суд першої інстанції не надав оцінки показанням обвинуваченого, який в ході судового розгляду заявив, що зброя належала його покійному батьку, та яку він після смерті останнього зберігав у будинку, в якому її вилучили.

Таким чином, формулювання обвинувачення щодо місця придбання зброї «у закинутій будівлі» і кваліфікація дій обвинуваченого за ознакою «перенесення» не були перевірені судом першої інстанції та показанням обвинуваченого ОСОБА_7 не надано належної оцінки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що показання обвинуваченого є таким же джерелом доказів, які і показання потерпілого та свідків, та інші докази у справі. Важлива особливість показань обвинуваченого полягає в тому, що вони мають подвійну правову природу: з одного боку, є джерелом доказів у кримінальному провадженні, з іншого засобом захисту від обвинувачення. Показання обвинуваченого щодо заперечення своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, якщо він на підтвердження своєї винуватості повідомляє про конкретні та реальні відомості про факти, усувають його причетність до вчинення кримінального правопорушення. Такі показання необхідно перевіряти й оцінювати сторонами провадження та судом у сукупності з іншими доказами.

Апеляційний суд враховує і позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.03.2018 року по справі №51-380км17 про те, якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Нормами чинного кримінального процесуального закону не врегульовано питання, як повинен діяти суд апеляційної інстанції у випадку, коли вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.374 КПК України, зокрема в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України під час ухвалення оскаржуваного вироку, апеляційний суд позбавлений можливості переглянути його та ухвалити своє рішення, оскільки, як було вже зазначено судом першої інстанції взагалі не встановлено обставини кримінального провадження та не зроблено висновки щодо них.

Відповідно до п.6) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 3) ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що єдиним можливим рішенням, у даному випадку, є скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись положень статей 2, 7 КПК України та вимог Розділу ІV КПК України, необхідно повно всесторонньо та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та постановити законне обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке буде відповідати вимогам глави 29 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407-409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000302, внесеного до ЄРДР 25 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,- скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000302 від 25.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3