У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження №0000465, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, згідно з яким просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 у справі №308/16305/25 у межах кримінального провадження №0000465, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, сірого кольору, який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 .

На обґрунтування вимог клопотання адвокат посилається на те, що відповідно до клопотання прокурора та ухвали слідчого судді транспортний засіб вилучався та накладався арешт з метою збереження слідів вчинення кримінального правопорушення. Даний транспортний засіб належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, яке наявне в органу досудового розслідування.

Зазначає, що вилучене майно вже більше п`яти місяців фактично арештоване та такий арешт не скасований, проведенні всі можливі слідчі/процесуальні дії, будь-яка підозра власнику майна не оголошувалася, останній позбавлений свого права користуватися своїм майном в повному обсязі. Власник (водій) автомобіля не є винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль отримав механічні пошкодження, потребує ремонту.

З моменту накладення арешту всі необхідні слідчі дії були проведені: огляд місця події; огляд автомобіля; фіксація пошкоджень; вилучення доказів (за наявності); проведені усі експертизи. Зауважує, що автомобіль не становить будь-якої доказової цінності, що потребувала б подальшого обмеження права власності. Як відомо, на даний момент слідчі дії з автомобілем завершені, подальше зберігання його під арештом не є необхідним, автомобіль втрачає свої ходові якості, оскільки не використовується, при цьому арешт непропорційно порушує право власності власника, оскільки транспортний засіб зазнав пошкоджень і потребує ремонту.

Наголошує, що відсутність транспортного засобу сильно впливає на нормальне життя ОСОБА_4 , без належного догляду та умов зберігання транспортний засіб може втратити свої функціональні характеристики. Знаходження даного автомобіля на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів призводить до значних майнових втрат власника автомобіля, а також погіршується загальний стан транспортного засобу, що є порушенням права власності, володіння, захист якого забезпечується Конституцією України.

Вказує, що у разі повернення автомобіля ОСОБА_4 готова на першу вимогу повернути такий чи відповідно надати для проведення будь-яких слідчих/процесуальних дій.

Накладення арешту шляхом заборони обмеження в користуванні і розпорядженні транспортним засобом обмежує та невиправдано широко звужує законні права та інтереси власника, а зволікання щодо повернення власнику належного їй майна завдає значних збитків.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить провести розгляд клопотання про скасування арешту майна без їхньої участі, подане клопотання підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить провести розгляд клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у справі №308/16305/25 без його участі, зазначивши, що проти його задоволення не заперечує.

Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Розглянувши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа №308/16305/25, провадження №1-кс/308/6425/25) задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000465, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановлено накласти арешт на майно, вилучене 29.10.2025 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме, серед іншого, на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , який поміщено на спеціальний майданчик зберігання транспортних засобів відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55, Ужгородський район, Закарпатська область.

Накладаючи арешт на даний транспортний засіб слідчий суддя виходив з наявності сукупності розумних підозр вважати, що зазначене майно, яке вилучене 29.10.2025 під огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, є доказом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення клопотання про арешт майна з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

У той же час, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення на даній стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000465 не доведено, що є необхідність у забезпеченні кримінального провадження, як арешт на майно, що накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа №308/16305/25, провадження №1-кс/308/6425/25) на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 .

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано доказів, які б давали підстави для подальшого арешту вилученого майна, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу (відомості про кримінальне провадження №0000465 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2025), незважаючи на те, що майно визнано речовим доказом.

Також відомості про повідомлення ОСОБА_4 про підозру у рамках даного кримінального провадження станом на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відсутні.

Слідчий суддя констатує, що положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа №308/16305/25, провадження №1-кс/308/6425/25) на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , підлягає до задоволення, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають, про що зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 травня 2024 року у справі №712/191/23.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, що накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа №308/16305/25, провадження №1-кс/308/6425/25) на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1